Справа № 342/855/20
Провадження № 22-ц/4808/761/22
Головуючий у 1 інстанції Федів Л. М.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.

за участю апелянта ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Малетина А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2022 року, ухвалене у складі судді Федів Л.М. у м. Городенка, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою (а.с. 1-3, том 1).

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою відмовлено (а.с. 73-82, том 2).

Додатковим рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2022 року задоволено частково заяву представника ОСОБА_2 адвоката Малетина А.Я. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у даній справі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Не погодившись із вказаним додатковим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачка, маючи право на отримання безоплатної правової допомоги, не скористалася нею, а свідомо оформила договір із адвокатом, який надає платну правову допомогу, щоб потім стягнути понесені нею витрати із нього.

Також просить врахувати викладені його представником у відповіді на відзив та у його додаткових поясненнях заперечення з приводу стягнення із нього на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, просить врахувати, що він намагався в досудовому порядку врегулювати спір, який виник між ним та ОСОБА_2 , а остання в свою чергу незаконно привласнила собі майно і позбавила свого брата права на обов`язкову частку у житловому будинку (а.с. 168-169, том 2).

Відповідачка своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судовому засіданні апелянт вимоги скарги підтримав, просив її задоволити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом про дату, час та місце розгляду справи.

Її представник адвокат Малетин А.Я. у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити без змін додаткове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що в задоволенні позову відмовлено, відповідачкою надані належні докази на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, та врахувавши складність справи, конкретні обставини справи, критерії реальності адвокатських витрат, їх необхідності та значимості під час судового розгляду, а також заяву представника позивача про зменшення таких витрат, дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника відповідачки та наявність підстав для зменшення розміру вказаних витрат з 12000 грн до 10000 грн.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Враховуючи викладене, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи встановлено, що адвокат Малетин А.Я. здійснював представництво інтересів ОСОБА_3 у суді першої інстанції у даній справі на підставі угоди про надання професійної правничої допомоги від 28 травня 2021 року та ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 16 червня 2021 року.

Пунктом 4 вказаної угоди передбачено, що за надання послуг адвокатом, клієнт сплачує гонорар, шляхом готівкового чи безготівкового розрахунку після набрання рішенням законної сили, виходячи з таких узгоджених цін на правничу допомогу: аналіз судової практики в аналогічних спорах 800 грн (2 год * 400 грн); пошук та аналіз судових рішень за участю позивача 800 грн (2 год * 400 грн); підготовка відзиву 4000 грн (500 грн * 8 год); 1500 грн за кожне судове засідання, незалежно від його тривалості, а також у тому разі, коли адвокат прибув на засідання, а засідання не відбулося з незалежних від адвоката причин.

На підтвердження факту надання відповідачці правничої допомоги та розміру витрат на неї, представником відповідачки надано акт про надання професійної правничої допомоги від 04 лютого 2022 року, згідно із яким ним надано таку професійну правничу допомогу ОСОБА_3 : аналіз судової практики 4 год 1600 грн (вартість однієї години 400 грн); підготовка відзиву на позов 5 год 4000 грн (вартість однієї години 400 грн); участь 4 у судових засіданнях 6000 грн (вартість однієї години 1500 грн); ознайомлення з матеріалами справи 2 год 400 грн (вартість однієї години 200 грн), разом 12000 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції, враховуючи заперечення сторони позивача щодо суми стягнення судових витрат, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, значення результатів розгляду для сторін та виконаної адвокатом роботи, дійшов правильного висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру до 10000 грн.

Зазначена сума, на переконання апеляційного суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Підстав для відмови у задоволенні заяви представника відповідачки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів не вбачає.

Доводи апелянта про те, що він є особою з інвалідністю І групи, а відтак звільнений від сплати витрат на професійну правничу допомогу, не заслуговують на увагу та суд першої інстанції надав їм правильну оцінку. Так, судом правомірно враховано, що цивільним процесуальним законодавством не встановлено пільг щодо звільнення від сплати таких витрат.

Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постановах від 01 квітня 2020 року у справі № 567/517/17 (провадження № 61-14555св19), від 27 серпня 2020 року у справі 185/2918/19 (провадження № 61-4137св20), від 22 листопада 2018 року у справі № 635/5462/17 (провадження № 61-41310св18).

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що таких витрат можна було уникнути, якби відповідачка скористалася безоплатною правничою допомогою, оскільки учасники справи вільні у виборі представника, що узгоджується із положеннями статті 59 Конституції України.

Інші доводи апеляційної скарги щодо неправомірності дій відповідачки, які полягають у відмові повернути належні йому кошти та щодо незаконності рішення суду першої інстанції, яким відповідно відмовлено йому у задоволенні позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не стосуються оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції. У той же час, рішення суду по суті позовних вимог, апелянт не оскаржував.

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 16 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта