КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7537/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м. Київ

Справа № 754/15832/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2022 року, постановлену у складі судді Грегуль О.В.,

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Остерська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, та просить встановити факт прийняття заявником спадщини, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою отримання свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2022 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Остерська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що житловий будинок, який входить до складу спадщини, збудовано у 1979 році у селі, тому єдиним документом, що підтверджує право власності особи на такий житловий будинок, є довідка сільської ради, що містить відомості з погосподарської книги, саме якою є довідка Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області № 75 від 07 вересня 2021. Крім того, відповідно до чинного законодавства такий документ посвідчує право власності особи на відповідне нерухоме майно та використовується при його державній реєстрації. Стверджує, що вказане домоволодіння побудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування в погосподарській книзі.

Вказує, що спірність документу на підтвердження права власності не свідчить про існування спору про право, оскільки судом не встановлено суб`єктів, між якими існує спір. Звертає увагу на те, що заінтересованою особою за час розгляду справи не було вчинено жодних дій, які б свідчили про наявність юридичного спору. Так, матеріали заяви про встановлення факту прийняття спадщини були надіслані заінтересованій особі, а також повістки про виклики у судові засідання, що проводилися неодноразово, але будь-яких дій зі сторони заінтересованої особи вчинено не було. Також судом першої інстанції не було встановлено й інших спадкоємців.

Відтак, відсутність інших осіб, які можуть заявити та заявляють про своє право на спадкове майно, тобто суб`єктів правового спору, що є його обов`язковим елементом, призводить до ситуації, коли правова невизначеність щодо належності заявникові спадкових прав відсутня, що виключає можливість існування спору про право як юридичного явища. Викладене також підтверджується практикою Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду скасувати.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення заявниці та її представника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження, ОСОБА_1 просила встановити факт прийняття спадщини, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою отримання свідоцтва про право на спадщину.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявник вказує, що правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності спадкодавця за його життя на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 є довідка № 75 від 07.09.2021 виконкому Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області та в якій є посилання на погосподарську книгу села Крехаїв.

Однак, вказана довідка № 75 від 07.09.2021 не є правовстановлюючим документом, який достовірно свідчить про належність за життя ОСОБА_3 цього житлового будинку на праві власності. Не вказується про це і в самій довідці № 75 від 07.09.2021 виконкому Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області. Тобто, питання належності спадкодавцю за життя майна на праві власності, яке заявник вважає спадковим, є спірним, а саме спірним є документ, який заявник вважає правовстановлюючим документом на будинок.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується виданим повторно свідоцтвом про смерть від 26.08.2021 року.

Відповідно до довідки № 75 від 07.09.2021 виконкому Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області, згідно даних погосподарської книги села Крехаїв, житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 . Рішення про приватизацію даного будинку сільською радою не приймалось.

Постановою приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Ткаченко Н.В. від 13.09.2021 року відмовлено ОСОБА_1 в заведенні спадкової справи та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки нею не підтверджено належними документами про фактичне прийняття спадщини після смерті спадкодавця, а отже пропущений строк у шість місяців з дня відкриття спадщини, який має бути продовжений судом.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом.

Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Частиною першою статті 549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини, а саме визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, чинної на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Встановлено, що ОСОБА_1 ставить питання про встановлення факту прийняття спадщини у вигляді житлового будинку після смерті спадкодавиці ОСОБА_3 для отримання свідоцтва про право на спадщину, при цьому на підтвердження належності майна спадкодавцю надає довідку № 75 від 07.09.2021 виконкому Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області, яка за своєю суттю не є правовстановлюючим документом (документом, який посвідчує правовий зв`язок конкретного майна з особою його власника та складений у порядку, передбаченому законодавством України), що підтверджує право власності на майно.

З огляду на викладене, встановивши, що заява обґрунтовується необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавиці, оскільки приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області від 13.09.2021 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, висновок суду першої інстанції про неможливість розгляду заяви у окремому провадженні є правильним.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 пояснив, що у заявника немає правовстановлюючих документів та технічної документації на житловий будинок, який є спадковим майном, а тому вони мають намір використати рішення у цій справі про встановлення факту прийняття спадщини для подання позовної заяви до суду про визнання права власності на спадкове майно.

Зважаючи на вищевикладені положення законодавства, матеріали справи та вимоги заяви, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано на підставі частини 4 ст. 315 ЦПК України залишив заяву без розгляду, оскільки з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір щодо наявності у заявника належного правовстановлюючого документу на житловий будинок, що має досліджуватись та встановлюватись в порядку позовного провадження.

Крім того, встановлення факту прийняття спадщини пов`язується самим заявником з наступним вирішенням спору про право (визнання права власності), що суперечить змісту ст. 315 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що єдиним документом, що підтверджує право власності особи на такий житловий будинок, є довідка сільської ради, що містить відомості з погосподарської книги і такий документ посвідчує право власності спадкодавця на відповідне нерухоме майно та використовується при його державній реєстрації, колегія суддів відхиляє, оскільки, згідно з постановою приватного нотаріуса Ткаченко Н.В. від 13.09.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, документів, підтверджуючих право власності спадкодавця на будь-яке належне їй майно ОСОБА_1 не надала, такі документи у неї відсутні.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до нотаріуса для оформлення права на спадщину як спадкоємець, який прийняв спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а після смерті - вступила в управління та володіння спадковим майном.

Проте нотаріусом було відмовлено заявниці у відкритті спадкової справи, оскільки нею не підтверджено належними документами про фактичне прийняття спадщини після смерті спадкодавця, а отже, пропущений строк у шість місяців з дня відкриття спадщини. Крім того, у постанові нотаріуса зазначено про відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника заявниці, метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту прийняття спадщини є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для наступного звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавця ОСОБА_3 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, оскільки зі змісту заяви вбачається спір про право, який підлягає вирішенню виключно у позовному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду з позовом про захист своїх прав, які вважає порушеними, не визнаними чи оспореними із належним дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства та у загальному порядку, визначеному ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2022 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2022 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.