Справа №949/378/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2022 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

за участю секретаря судового засідання Катюха К.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Польової Е.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Лук`янчук В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в режимі відеоконференції з Рівненським міським судом Рівненської області за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації, спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації, спростування недостовірної інформації.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Кураш, Дубровицького району (нині Сарненського) Рівненської області, відбулося поховання ОСОБА_4 . Там були присутні мешканці АДРЕСА_1 та інших населених пунктів, в тому числі і відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який здійснював відеофіксацію вказаної події для YouTube-каналу "РІВНЕ ПОЛІССЯ". На кладовищі с. Кураш, відповідач ОСОБА_3 висловився в наступному контексті: "Сегодня у нас непоправимое горе. Ушёл из жизни добрейшей души человек священник и человек с большой буквы, батюшка Василий. Ушёл из-за того, что человек просто "сгорел". "Сгорел", защищая своих людей, защищая своих прихожан. Есть имя у тех людей, которые довели его до такого состояния. И это, прежде, ОСОБА_5 , который сделал всё для того, чтобы отобрать у него храм, и затем делает всё, чтобы отобрать у него собственный дом. Какой верх цинизма может быть у этих людей, если ребёнок приходит в школу и говорит: "Выгнали батюшку из церкви выгоним и из дома". Я обращаюсь к ним и говорю вам: "Остановитесь, пожалуйста, потому что на всё есть воля Божя и суд Божий. И если вам не просто хочется жить на этой земле, но и обречь у людей уважение и почёт, схаменитесь, остановитесь, не делайте больше того, что уже сдедали, отправив на свет такого величайшего человека". 24 жовтня 2020 року, відповідач ОСОБА_2 розмістив відеозапис з інтерв`ю ОСОБА_3 під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_2 " у відкритому доступі на сервісі YouTube за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 " на веб-сайті відео-хостингу YouTube. Також, 24 жовтня 2022 року, відповідач ОСОБА_2 на сторінці загальнодоступної групи " ІНФОРМАЦІЯ_3 " у соціальній мережі "Facebook" за інтернет-адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 розмістив публікацію з назвою " ІНФОРМАЦІЯ_5 ". Ця публікація містила гіперпосилання ІНФОРМАЦІЯ_6 та банер гіперпосилання на відео з назвою " ІНФОРМАЦІЯ_2 " з веб-сайту відео-хостингу YouTube. В подальшому, гіперпосилання на відеофайл з назвою " ІНФОРМАЦІЯ_2 " з виступом ОСОБА_3 було поширене іншими інтернет ресурсами, в тому числі на веб-сторінці ІНФОРМАЦІЯ_7 Проте, в кожному випадку поширювалось гіперпосилання ІНФОРМАЦІЯ_6 зі сторінки первісного поширювача. 14 січня 2021 року, ОСОБА_6 був надісланий адвокатський запит з проханням надати інформацію про наступне: Хто є власником YouTube-каналу "РІВНЕ ОСОБА_7 "? Хто надав вам відео під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_2 " для розміщення на YouTube-каналі "РІВНЕ ПОЛІССЯ"? Ким проводилась відеозйомка, обробка, монтаж та подальше розміщення відео під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_2 " на YouTube-каналі "РІВНЕ ПОЛІССЯ"? Чи отримували Ви згоду на публічний показ відео у осіб, які зняті та які згадуються у відеозаписі під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_2 "?. Вже 19 січня 2021 року, ОСОБА_2 обмежив публічний доступ до відео "Вічна память ОСОБА_8 " на YouTube-каналі з назвою "РІВНЕ ПОЛІССЯ" на веб-сайті відео-хостингу YouTube, проте поширена інформація встигла набути публічного розголосу і завдати шкоди його немайновим інтересам. Вважає, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 поширили необмеженому колу осіб шляхом публічного сповіщення через мережу Інтернет негативну і недостовірну інформацію, яка містить вказівну на те, що: ОСОБА_1 вчинив дії, які призвели до факту смерті ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 вчинив дії, направлені на відібрання у ОСОБА_4 храму; ОСОБА_1 вчиняє дії, направлені на позбавлення ОСОБА_4 власного дому. На відміну від думок, переконань і оціночних суджень, істинність поширених відповідача фактів можна перевірити. Поширена щодо нього інформація викладена у формі фактичного твердження, що підтверджується висновком ТОВ "Судова незалежна експертиза України. Поширюючи інформацію, що він начебто є винуватцем смерті ОСОБА_4 , відповідачі порушили статтю 62 Конституції України, оскільки будь-які протиправні дії у відношенні колишнього настоятеля храму в с. Кураш, ним не вчинялись, жодний обвинувальний акт стосовно нього не передавався до суду, не існує ухваленого стосовно нього вироку. Недостовірну інформацію про нього переглянула велика кількість людей, зокрема друзі, знайомі, жителі с. Соломіївка, в якому він проживає, а також с. Кураш, с. Орв`яниця та м. Дубровиця. В результаті поширеної відповідача інформації про його причетність до смерті настоятеля храму с. Кураш ОСОБА_4 , на зупинці громадського транспорту навпроти будівлі сільської ради в с. Соломіївка, невідомою особою був зроблений надпис "БІЛОТІЛ ВБИВЦЯ". Жителі с. Соломіївка почали вигукувати в його адресу "це він винен у смерті батюшки", а деякі жителі взагалі перестали з ним вітатись, друзі обмежили спілкування, знайомі не відповідають на телефонні дзвінки. Невідомі йому особи почали телефонувати з погрозами його брату, а також батьку, який є людиною похилого віку і на той час перебував у лікувальному закладі. Поширення недостовірної інформації було вчинене відповідачами напередодні місцевих виборів, проведених 25 жовтня 2022 року. Як наслідок, поширена відповідачами інформація створила негатисні внаслідки у вигляді недовіри з боку виборців, поставила під сумнів дотримання ним моральних принципів, прозвела до необрання на посаду міського голови Дубровицької МТГ. Вважає, що поширена відповідачами інформація є недостовірною та такою, що порушує його особисті немайної права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, а саме, його честі, гідності і діловій репутації, а тому підлягає стростуванню. У зв`язку з цим, він був змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі та просили суд його завдольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Лук`янчук В.С. в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні. Своі заперечення в судовому засіданні проти позову мотивувала тим, що ОСОБА_3 не є належним відповідачем по справі, адже якщо позов пред"явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформаціїї, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, а тому відповідачем по справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. А тому належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Щодо твердження позивача стосовно того, що недостовірна інформація здійснена у формі фактичного твердження, то на думку представника відповідача ОСОБА_3 адвокат Лук"янчук В.С., зазначила, що дана інформація поширена у формі оціночного судження. Окрім того, представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Лук"янчук В.С. наголосила суду, що наданий позивачем висновок №ED-1710-14-1660.20 від 19 листопада 2020 року судової незалежної експертизи за результатами проведення лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження є недопустими доказом у відповідності до ст. 78 ЦПК України, оскільки він складений з порушенням статтей 105, 106 ЦПК України та п.4.12 та п. 4.15 Інструкції "Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень".

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд приходить таких висновків.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2020 року, відповідач ОСОБА_2 , який є власником YouTube-каналу з назвою "РІВНЕ ПОЛІССЯ" на веб-сайті відео-хостингу YouTube, розмістив на вказаному YouTube-каналі відеозапис із інтерв`ю ОСОБА_3 під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_2 " у відкритому доступі за адресою https://www.youtube.com/watch?v=rJPqWq4baig.

Крім того встановлено, що 24 жовтня 2022 року, відповідач ОСОБА_2 на сторінці загальнодоступної групи " ІНФОРМАЦІЯ_3 " у соціальній мережі "Facebook" за інтернет-адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 розмістив публікацію з назвою "Про маразм нелюдів". Ця публікація містила гіперпосилання ІНФОРМАЦІЯ_6 та банер гіперпосилання на відео з назвою " ІНФОРМАЦІЯ_2 " з веб-сайту відео-хостингу YouTube (а.с.33, 45).

Зазначені обставини підтверджені знімками екрану (скріншотами), що роздруковані та долучені позивачем до матеріалів позовної заяви.

Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб сторонами не оспорюється.

Крім цього позивачем долучено знімки екрану (скріншоти) інтернет-сайтів, зокрема https://orvianica.at.ua/blog/2020-10-24, на якому також поширена ця інформація (а.с.41-43).

За змістом частин 1, 2, 3, 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Норма аналогічного змісту міститься устатті 4 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 1, 5-6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності з статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно положень статті 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 55 Конституції України закріплено право захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань.

У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року та пунктом 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати незаконних і безпідставних посягань на його честь і репутацію.

Відповідно до статей 297, 299 Цивільного кодексу України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, а також недоторканності своєї честі, гідності та ділової репутації.

Згідно положень частини 1 статті 277 Цивільного кодексу України та роз`яснень, які містяться у пункту 19 Постанови №1 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як роз`яснено у пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорювану інформацію поширили відповідачі на YouTube-каналі з назвою "РІВНЕ ПОЛІССЯ" на веб-сайті відео-хостингу YouTube та у соціальній мережі "Facebook". Цей факт не оспорюється учасниками справи.

Також в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вказано, що судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Згідно з пунктом 4 Постановою Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

У відповідності до статті 200 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про інформацію", інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Як установлено статтею 1 Закону України "Про телекомунікації", "Інтернет - всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв`язана глобальним адресним простором та базується на Інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами". Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України "Про інформацію" визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, інформація яка поширюються через мережу Інтернет орієнтована на необмежене коло осіб, відповідно є масовою інформацією.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

В силу положень частин 1, 2 статті 30 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно з статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Стаття 10 передбачає різницю між "інформацією" та "ідеями". Свобода висловлювань не обмежується фактичними даними, які можна підтвердити. Вона включає також погляди, критику, припущення.

Таким чином, гарантії статі 10 цієї Конвенції поширюються не тільки на "правдиву", тобто таку, що ґрунтується на фактах, інформацію. Особа, що висловила свої погляди, а не факти, не повинна доводити їх правдивість - це є порушенням статті 10 Конвенції. (Справа ЄСПЛ "Торгіерсон проти Ісландії" від 25 червня 1992 року). Незважаючи на існування фактів, які може бути доведено, правдивість оціночних суджень неможливо довести (Справа ЄСПЛ "Лінгенс проти Австрії"). Окрім того, свобода журналістських висловлювань також припускає певний ступінь перебільшення чи навіть провокацій. (Справа ЄСПЛ "Прагер и Обершлік проти Австрії" від 26 квітня 1995 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

В той же час, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дюльдін і Кіслов проти Росії" зазначено: "37. Суд знову повторює, що свобода вираження являє собою одну з найважливіших основ демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу. Відповідно до частини 2 статті 10 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), вона стосується не лише "інформації" або "ідей", які сприймаються схвально або вважаються необразливими, або не викликають інтересу, але й тих, що ображають, шокують або непокоять. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та свободи поглядів, без яких не існує "демократичного суспільства".

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб. Так, інформація відносно позивача, розповсюджена відповідачами на YouTube-каналі з назвою "РІВНЕ ПОЛІССЯ" на веб-сайті відео-хостингу YouTube та у соціальній мережі "Facebook";

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності. Поширена інформація не відповідає дійсності з таких підстав;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Як вбачається з висновку №ED-1710-14-1660.20 від 19 листопада 2020 року за результатами проведення лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження вбачається, що у тексті відео за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 у відеохостингу YouTube з 1 хв. 55 сек. по 2 хв. 43 сек., наявні висловлювання ОСОБА_3 : Ушёл из-за того, что человек просто "сгорел". "Сгорел", защищая своих людей, защищая своих прихожан. Есть имя у тех людей, которые довели его до такого состояния. И это, прежде, ОСОБА_5 , который сделал всё для того, чтобы отобрать у него храм, и затем делает всё, чтобы отобрать у него собственный дом. Какой верх цинизма может быть у этих людей, если ребёнок приходит в школу и говорит: "Выгнали батюшку из церкви выгоним и из дома", викладені у формі фактичних тверджень (а.с.47-58).

Поширюючи інформацію, що позивач ОСОБА_1 начебто є винуватцем смерті ОСОБА_4 , відповідачами було порушено вимоги статті 62 Конституції України, оскільки будь-які протиправні дії у відношенні колишнього настоятеля храму в с. Кураш, позивачем не вчинялись, жодний обвинувальний акт стосовно позивача не передавався до суду, не існує ухваленого стосовно позивача вироку.

Згідно довідки серії ІІА №2118324, видана ТСЦ №5643 РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській області вбачається, що громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 , на території України станом на 30 січня 2021 року, не знятої чи не погашеної судомисті не має (а.с.59).

Власником культової споруди, а саме храму в с. Кураш, була і залишається юридична особа - Релігійна громада Свято-Преображенської парафії Рівненської єпархії Української правовласної церкви (Православної Церкви України) села Кураш ().

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 не мав права власності на храм в с. Кураш, культова споруда настоятелю не належала, відтак поширена відповідачами інформацію щодо вчинення позивачем дій на відібрання у ОСОБА_4 храму є недостовірною і неправдивою.

Також, внаслідок поширення спірної інформації, яку переглянула велика кількість людей, зокрема друзі та знайомі позивача, жителі с. Соломіївка, в якому він проживає, а також с. Кураш, с. Орв`яниця та м. Дубровиця, про начебто його причетність до смерті настоятеля храму с. Кураш ОСОБА_4 , на зупинці громадського транспорту навпроти будівлі сільської ради в с. Соломіївка, невідомою особою був зроблений надпис "БІЛОТІЛ ВБИВЦЯ" (а.с.60).

На думку суду не заслуговують на увагу твердження представника відповідача ОСОБА_9 адвоката Лук"янчук В.С., що дана інформація поширена у формі оціночного судження, а наданий позивачем висновок №ED-1710-14-1660.20 від 19 листопада 2020 року судової незалежної експертизи за результатами проведення лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження є недопустими доказом у відповідності до ст. 78 ЦПК України, оскільки відповідачем не було надано в судовому засіданні протилежного висновку , та окрім того, клопотань про проведення повторної експертизи з даного приводу, не надходило.

Відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (презумпція невинуватості).

Згідно з частини 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини на основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У наведених приписах втілено одну із фундаментальних засад судочинства у демократичному суспільстві - принцип презумпції невинуватості.

Суд вважає, що спірна інформація містить саме недостовірні дані- фактичні твердження, а не оціночні судження, оскільки, хоч і містить в деяких висловах мовностилістичні засоби -алегорію, гіперболу тощо., однак аналіз вказаної інформації вказує на те, що у ній висловлено не оціночне суб`єктивне судження відносно позивача, не особисте відношення до нього, а стверджується щодо об`єктивних чітко висловлених фактів, які можуть бути перевіреними.

На думку суду не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що

За умовами абзацу 1 пункту 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Згідно з частиною 7 статті 277 Цивільного кодексу України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Оскільки недостовірна інформація була поширена відповідачками на YouTube-каналі з назвою " ІНФОРМАЦІЯ_3 " на веб-сайті відео-хостингу YouTube та у соціальній мережі "Facebook" на сторінці загальнодоступної групи "РІВНЕ ПОЛІССЯ", тому слід зобов`язати останніх спростувати у спосіб, в який вона була поширена.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки у діях відповідачів наявні усі обов`язкові ознаки правопорушення.

З огляду на зазначене, враховуючи, що спосіб захисту порушеного права має бути ефективним, в даному випадку наявні підстави для задоволення позовних вимог позивача щодо зобов`язання відповідачів спростувати недостовірну інформацію.

Відповідно до вимог статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 144 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Так, згідно частин 1, 2 статті 144 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги те, що позов задоволено повністю, з відповідачів солідарно на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати, що пов`язані із розглядом справи у сумі 22 126 грн., які складаються з:

- витрат, пов`язаних із оплатою судового збору в розмірі 1816 грн., що підтверджено квитанцією про сплату судового збору (а.с.86а).

- витрат, пов`язаних із отриманням висновку за результатами проведення лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження в розмірі 5000 грн., що підтверджено висновком №ED-1710-14-1660.20 від 19 листопада 2020 року (а.с.47-58), договором на проведення дослідження (а.с.64-65), рахунком на оплату (а.с.66), актом приймання-передачі наданих послуг (а.с.67) та квитанцією про оплату (а.с.68);

- витрат, пов`язаних із отриманням довідки з відомостями про власника веб-сайту в розмірі 1000 грн., що підтверджено довідкою з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення (а.с.9-14), договором про надання послуг (а.с.69-70), актом наданих послуг (а.с.73), рахунком на оплату (а.с.72) та квитанцією про оплату (а.с.74);

- витрат, пов`язаних із отриманням звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет в розмірі 2750 грн., що підтверджено звітом за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет (а.с.16-45), договором про надання послуг (а.с.69-70), актом наданих послуг (а.с.73), рахунком на оплату (а.с.71) та квитанцією про оплату (а.с.74);

- витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11560 грн., що підтверджено договором про надання правової допомоги від 21 грудня 2020 року (Т.2, а.с.56), детальним описом наданих послуг (а.с.57), актами приймання-передачі наданої правової допомоги (а.с.58, 60) та квитанціями про оплату вказаних послуг (а.с.59, 61).

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати, що поширена ОСОБА_3 та ОСОБА_2 інформація "Сегодня у нас непоправимое горе. Ушёл из жизни добрейшей души человек священник и человек с большой буквы, батюшка Василий. Ушёл из-за того, что человек просто "сгорел". "Сгорел", защищая своих людей, защищая своих прихожан. Есть имя у тех людей, которые довели его до такого состояния. И это, прежде, ОСОБА_5 , который сделал всё для того, чтобы отобрать у него храм, и затем делает всё, чтобы отобрать у него собственный дом. Какой верх цинизма может быть у этих людей, если ребёнок приходит в школу и говорит: "Выгнали батюшку из церкви выгоним и из дома"…" є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (з наступного дня з дати набрання рішенням суду законної сили) спростувати розповсюджену ними недостовірну інформацію у спосіб, у який така інформація була поширена, а саме: шляхом розміщення на Youtube-каналі " ОСОБА_10 " за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9 та на сторінці загальнодоступної групи " ІНФОРМАЦІЯ_3 " у Фейсбук за інтернет-адресою https://www.facebook.com/groups/54741/ без зайвих власних коментарів відеозапису з виступом ОСОБА_3 зі змістом: "Мій виступ від 23 жовтня 2020 року в якому я повідомляв про те, що "Сегодня у нас непоправимое горе. Ушёл из жизни добрейшей души человек священник и человек с большой буквы, батюшка Василий. Ушёл из-за того, что человек просто «сгорел». "Сгорел", защищая своих людей, защищая своих прихожан. Есть имя у тех людей, которые довели его до такого состояния. И это, прежде, ОСОБА_5 , который сделал всё для того, чтобы отобрать у него храм, и затем делает всё, чтобы отобрать у него собственный дом. Какой верх цинизма может быть у этих людей, если ребёнок приходит в школу и говорит: «Выгнали батюшку из церкви выгоним и из дома"…" є недостовірною інформацією та не відповідає дійсності.

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_10 , жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_11 , жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 , жителя АДРЕСА_3 , понесені ним судові витрати, що пов`язані із розглядом справи у сумі 22 126 грн. (двадцять дві тисячі сто двадцять шість гривень), які складаються з:

- витрат, пов`язаних із оплатою судового збору в розмірі 1816 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень);

- витрат, пов`язаних із отриманням висновку за результатами проведення лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження в розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень);

- витрат, пов`язаних із отриманням довідки з відомостями про власника веб-сайту в розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень);

- витрат, пов`язаних із отриманням звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет в розмірі 2750 грн. (дві тисячі сімсот п`ятдесят гривень);

- витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11560 грн. (одинадцять тисяч п`ятсот шістдесят гривень).

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 15 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення складено 08 серпня 2022 року.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду К.М. Отупор