Провадження № 2/205/318/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Басової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Саруханової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Базилєв Станіслав Петрович, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19 листопада 2021 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати, що позивачу в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності належить житловий будинок А-І з 5-ти кімнат житловою площею 45,7 кв.м., загальна - 67,2 кв.м., літня кухня Б, сараї Е, Ж, вхід до льоху В, душ Д, та земельна ділянка площею 430 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивач прийняв спадщину після смерті матері шляхом проживання з нею за однією адресою. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Базилєва С.П., однак 22 червня 2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на будинок спадкодавець за життя не зареєструвала. Вказаний будинок побудував в 1959 році батько позивача ОСОБА_3 , який помер у 1989 році. Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла його дружина (мати позивача) ОСОБА_2 , але право власності на будинок за життя не зареєструвала.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача письмово просила справу розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача територіальної громади в особі Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати праву без його участі згідно з вимогами чинного законодавства.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Базилєв С.П. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився у батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно відповіді КП «ДМБТІ» ДМР від 17 травня 2021 року № 5594 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 01 квітня 1991 року, виданого Ленінським районним відділом комунального господарства, згідно рішення виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів № 08/26 від 10 січня 1991 року, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДМР 01 квітня 1991 року (а.с. 12-16).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_2 (а.с. 10, 57).

Згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 29 листопада 2019 року, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 11 січня 1982 року до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ); на день його смерті була зареєстрована ОСОБА_2 з 11 січня 1982 року до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

У відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 29 листопада 2019 року зазначено, що ОСОБА_2 була зареєстрована за вищезазначеною адресою з 11 січня 1982 року до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ); на день її смерті був зареєстрований ОСОБА_1 з 18 січня 1990 року по теперішній час.

09 жовтня 2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Базилєва С.П. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Базилєва С.П. від 22 червня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що спадкоємцем не подано правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно частини 1 статті 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до вимог частини 1 статті 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У своїй постанові від 25 березня 2020 року Верховний Суд за результатами розгляду справи № 305/235/17 прийшов до висновку про те, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки позивачем позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та факту прийняття спадщини позивачем після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявлено не було, а суд в силу ст. 13 ЦПК України розглядає спір в межах заявлених вимог, то суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, тому позивачу судові витрати не відшкодовуються.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 524, 529, 548-549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст. ст. 4, 12-13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради (, місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Базилєв Станіслав Петрович (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Метробудівська, 3/109), про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 12 серпня 2022 року.

Суддя Н.В. Басова