Справа № 288/263/22
Провадження № 2/288/199/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

з участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача, третьої особи - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Гришаєва Ірина Вікторівна про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Гришаєва Ірина Вікторівна про визнання права власності в порядку спадкування, в якому вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 .

18 травня 2021 року після смерті матері ОСОБА_4 заведено спадкову справу.

Спадкоємцем ОСОБА_4 є позивач та батько позивача ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_4 перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 було приватизовано квартиру АДРЕСА_1 .

Окрім вказаного майна, батьками позивача також було придбано земельні ділянки з кадастровими номерами :03:012:0029, :03:012:0034, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та грошові кошти. Титульним власником вказаного майна є ОСОБА_3 .

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Гришаєвою І.В. позивачу вже було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та на 2/3 частки у спадщині, що складається з грошових коштів.

Однак, отримати свідоцтво про право власності на 1/3 частку в земельній ділянці з кадастровим номером :03:012:0029, розміром 0,2500 га, на 1/3 частку в земельній ділянці з кадастровим номером :03:012:0034, розміром 0,3396 га та на 1/3 частку в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , позивач не може оскільки як вбачається з договору купівлі продажу земельних ділянок та будинку, титульним власником нерухомого майна є ОСОБА_3 , а частка ОСОБА_4 , як зазначено вище, у спільному майні подружжя нею за життя виділена не була.

За наслідком вищевказаного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Гришаєвою І.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутись до суду.

На даний час вартість земельної ділянки з кадастровим номером :03:012:0029, розміром 0,2500 га, становить 32008 гривень, вартість земельної ділянки з кадастровим номером :03:012:0034, розміром 0,3396 га, становить 30436 гривень, вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 становить 34074 гривень.

Отже загальна вартість вищевказаного майна становить 96518 гривень.

Вартість 1/3 частини вищевказаного нерухомого майна становить 32172,60 гривень.

Позивач просить визнати за нею право власності на 1/3 частку в земельних ділянках з кадастровим номером :03:012:0029, розміром 0,2500 га, з кадастровим номером :03:012:00234, розміром 0,3396 га та в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач та її представник в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі. Позивач просить судові витрати покласти на неї.

Відповідач ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував щодо їх задоволення.

Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частина 4 статті 206 ЦПК України визначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Представник третьої особи: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Гришаєвої І.В. не заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Суд, вислухавши сторони, представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 02 квітня 2021 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 7845 /а.с. 7/.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 06 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Гришаєвою І.В., спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 2/3 частки у спадщині у тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині від якої відмовилась на її користь дочка померлої ОСОБА_5 . Спадщина, на яку у вказаній частці видано це свідоцтво, складається з 1/4 частки квартири за номером АДРЕСА_1 , 1/4 частки квартири належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло. Право власності на 1/6 частку квартири підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно /а.с. 8/.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 06 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Гришаєвою І.В., спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 2/3 частки у спадщині у тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині від якої відмовилась на її користь дочка померлої ОСОБА_5 . Спадщина, на яку у вказаній частці видане це свідоцтво, складається з грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаційними виплатами по них, що знаходяться в філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» /а.с. 9/.

Як вбачається з договору купівлі продажу від 28 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області, ОСОБА_6 , від імені якої діє ОСОБА_7 , надалі продавець, передає у власність (продає), а ОСОБА_3 (надалі покупець), приймає (купує) земельну ділянку розміром 0,5896 га, кадастрові номери якої :03:012:0029 - 0,2500 га, :03:012:00234 - 0,3396 га, розташовані у АДРЕСА_2 . Цільове призначення переданої у приватну власність земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (0,2500 га) та для ведення особистого селянського господарства (0,3396 га) /а.с. 10-11/.

Відповідно до договору купівлі продажу від 28 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області, Волобаєва Альбіна Олександрівна, надалі продавець, передає, а ОСОБА_3 (надалі покупець), прийняв у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_2 /а.с. 12-13/.

Згідно Витягу з Державного реєстру правочинів, виданого 28 грудня 2012 року приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області Пилипчуком А.Я., у Державному реєстрі правочинів знайдено запис 1 про договір купівлі продажу, відчужувач: ОСОБА_8 , набувач: ОСОБА_3 /а.с. 14/.

Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ 04-14-005842, виданого 06 червня 2000 року, ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Миролюбівської сільської Ради народних депутатів № 30 від 31.05.2000 року передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,5896 га. Земельна ділянка розташована на території села Миролюбівка, Миролюбівської сільської ради, землю передано для ведення особистого підсобного господарства /а.с. 15-16/.

Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку, виданого ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім», ринкова вартість земельної ділянки, кадастровий номер :03:012:0029, загальною площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , становить 32008,00 гривень /а.с. 21-33/.

Згідно Звіту про оцінку майна -житлового будинку загальною площею 45,60 кв.м з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_3 , виданого ФОП « ОСОБА_9 », ринкова вартість вказаного об`єкта оцінки, становить 34074,00 гривень /а.с. 34-66/.

Як вбачається з Звіту про експертну грошову оцінку, виданого ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім», ринкова вартість земельної ділянки, кадастровий номер :03:012:0034, загальною площею 0,3396 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , становить 30436,00 гривень /а.с. 67-79/.

Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданої 10 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Гришаєвою І.В., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку з кадастровим номером :03:012:0029, розміром 0,2500 га, земельну ділянку з кадастровим номером :03:012:0034, розміром 0,3396 га та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_2 , у зв`язку з не наданням документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно /а.с. 80-82/.

Відповідно до заяви від 18 травня 2021 року ОСОБА_5 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Гришаєвої І.В., в якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . Від спадщини, що залишилась після померлої вона відмовляється на користь доньки померлої, її сестри ОСОБА_1 /а.с. 119/.

В судовому засіданні оглядалась копія спадкової справи № 14/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , з якої вбачається, що 18 травня 2021 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва звернулась ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, також звернулась ОСОБА_5 , з заявою в якій вказує, що від спадщини, що залишилась після померлої ОСОБА_4 , вона відмовляється на користь доньки померлої, її сестри ОСОБА_1 /а.с. 134-170/.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Стаття 60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 1 статті 70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 78 Земельного Кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частина 1 статті 81 Земельного Кодексу України визначає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Нормами статті 125 Земельного Кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації, цих прав, а відповідно до статті 126 цього ж Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно до статті 131 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Статтею 140 Земельного Кодексу України передбачено підстави припинення права власності на земельну ділянку, серед яких відповідно до п. б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця.

Відповідно до пункту а частини третьої статті 152 Земельного Кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

У відповідності до частини 1 статті 1225 Цивільного Кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Теж саме зазначає п. 10) Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування».

Статтями 1216, 1218 Цивільного Кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, цивільні права та обов`язки спадкодавця, у тому числі право власності на річ, можуть переходити у спадщину.

Згідно статті 1217 Цивільного Кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з частини 1 статті 1268 Цивільного Кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини 5 статті 1268 Цивільного Кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття.

Згідно з пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19).

Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Судом встановлено, що позивач у встановлений законом строк звернулася із заявою про прийняття спадщини, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері та має право на 1/3 частини земельних ділянок та житлового будинку в порядку спадкування за законом.

Згідно приписів частини першої статті 1297 Цивільного Кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Оскільки на нерухоме майно, не було оформлено право власності, тому згідно листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку.

Відповідно до пункту 4.15. частини 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити про те, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Частиною першою статті 182 Цивільного Кодексу України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а згідно зі статті 334 того ж Кодексу, право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до статті 316 Цивільного Кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності із статею 328 Цивільного Кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з частини першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання за позивачем, як спадкоємцем за законом, права власності на 1/3 частину вищевказаних земельних ділянок та на 1/3 частину житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні просила залишити судові витрати за нею, а тому суд при ухваленні рішення не здійснює їх розподіл.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»; Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; статтями 182, 328, 334, 368, 386, 392, 1216-1218, 1220-1223, 1225, 1258, 1261, 1268-1270, 1297 ЦК України; статтями 78, 25, 126, 131, 140, 152 Земельного Кодексу України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 200, 206, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Гришаєва Ірина Вікторівна про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 частку в земельній ділянці з кадастровим номером :03:012:0029, розміром 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 частку в земельній ділянці з кадастровим номером :03:012:0034, розміром 0,3396 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 частку в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник