Постанова

Іменем України

16 серпня 2022 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/5853/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного суду м. Києва

від 29 листопада 2021 року

в складі судді Сенюти В.О.

у цивільній справі №754/2950/21 Деснянського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1 ,

до ОСОБА_2 ,

третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія",

про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

В обґрунтування позову зазначила, що з вини відповідача 16.07.2020 відбулася ДТП в результаті якої належний їй на праві власності автомобіль Hyundai Tucson, державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав значних механічних пошкоджень. На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (далі - ТзДВ "МСК", Страховик), яке виплатило їй страхове відшкодування в сумі 75 064,46 грн.

Позивачка, посилаючись на те, що відповідно до Звіту №SL24888 про оцінку колісного транспортного засобу (КТЗ) (далі - Звіт №SL24888) від 16.07.2020, здійсненого ТОВ "Асистуюча компанія "УКРАВТОЕКСПЕРТИЗА" на її замовлення, вартість завданого матеріального збитку становить 268 122,84 грн, просила стягнути з відповідача різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та завданою шкодою, в сумі 193 058,38 грн (268 122,84 - 75 064,46).

Відповідач позов не визнав та подав відзив. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що йому не було надано Звіт №SL24888 в повному обсязі, оскільки відсутня ремонтна калькуляція, фототаблиця пошкодження автомобіля.

Також зазначив, що за умови, якщо Звіт №SL24888 є правильним, то розмір завданої ОСОБА_1 шкоди необхідно обраховувати за правилами статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Вказав, що розмір завданої шкоди в межах ліміту відповідальності (130 000,00 грн) не відшкодовується винною особою.

Звернув увагу, що у разі правильності Звіту №SL24888, то він повинен відшкодувати позивачці лише 76 846,92 грн (268 122,84 (ринкова ціна) - 63 875,92 (залишкова вартість) - 130 000,00 (страхова сума) + 2600,00 (франшиза).

Крім того, додав, що завдана шкода в межах ліміту відповідальності відшкодовується Страховиком винної особи, а якщо сума завданого збитку перевищує ліміт відповідальності, то в такому разі стягнення різниці можливе на підставі ст. 1194 ЦК України із завдавача шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд не врахував ч. 2 ст. 95 ЦПК України та як наслідок безпідставно не взяв до уваги долучений до позовної заяви доказ - витяг із висновку про розмір завданої шкоди з посиланням на те, що такий висновок не наданий позивачем у повному обсязі.

Звернула увагу, що в судовому засіданні 25.10.2021 суд відмовив у задоволенні її клопотання про долучення до матеріалів справи Звіту про оцінку КТЗ у повному обсязі разом із заявою про зменшення позовних вимог.

За наведених обставин просила скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_3 , діючи через свого представника ОСОБА_4 , подав відзив.

В обґрунтування заперечень проти апеляційної скарги зазначив, що звіт про завдання матеріальної шкоди, який здійснений на замовлення позивача, не був поданий до суду в повному обсязі. В даному звіті відсутня ремонтна калькуляція, фототаблиця пошкодження автомобіля, розрахунки розміру збитку, ліцензії та свідоцтва на право оцінювання, а відтак такий звіт не відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 №142/5/209 (у редакції від 24.07.2009).

Вказав, що доводи апеляційної скарги про те, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 95 ЦПК України було надано витяг із Звіту є безпідставними, оскільки протягом розгляду в суді першої інстанції жоден із представників позивачки не вказав про те, що було надано саме витяг із Звіту.

Також вказав, що ТзДВ "МСК" здійснила власний розрахунок суми матеріального збитку, відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 93 197,35 грн, а вартість відновлювального ремонту 159 719,41 грн, у зв`язку з чим у відповідності до вимог закону Страховиком виплачено позивачці страхове відшкодування в сумі 75 064,46 грн (за вирахуванням ПДВ).

Зауважив, що згідно полісу страхового відшкодування ліміт відповідальності становить 130 000,00 грн та в межах цього ліміту позивачка має право пред`являти вимоги лише до Страховика.

Крім того, зазначив, що Звіт про розмір завданого збитку, наданий позивачкою, містить суттєві недоліки, які не усунуті останньою шляхом проведення судової автотехнічної експертизи, яка б вирішила питання між цим Звітом та Звітом страхової компанії. Додав, що позивачка, відповідно до вимог ст. 106 ЦПК України, не скористалася своїм правом на подання до суду висновку експерта.

Вважав, що оскільки наданий позивачкою Звіт не відповідає вимогам Методики, а звіт страхової компанії позивачкою не оскаржений, суд правомірно відмовив у задоволенні позову.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 16 липня 2020 року о 16 год. 00 хв. по проспекту Шухевича в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Nissan X-Trail», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

В результаті ДТП належний ОСОБА_1 автомобіль «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 02.09.2020 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП ОСОБА_3 мав чинний поліс № АР/0626308, виданий ТзДВ "МСК". Згідно даного полісу, ліміт відповідальності становив 130 000,00 грн за шкоду завдану майну, розмір франшизи 2 600,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначила, що Страховик відповідача визнав подію страховим випадком та виплатив їй страхове відшкодування у розмірі 75 064,46 грн. Також зазначила, що для визначення розміру матеріального збитку, завданого їй внаслідок пошкодження автомобіля в ДТП вона 16.07.2020 звернулася до ТОВ "Асистуюча компанія "УКРАВТОЕКСПЕРТИЗА", за результатами чого було складено Звіт №SL24888.

25 серпня 2020 року оцінювачем ТОВ "Асистуюча компанія "УКРАВТОЕКСПЕРТИЗА" ОСОБА_5 складено Висновок про розмір матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження транспортного засобу «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , на підтвердження чого ОСОБА_1 до позовної заяви долучено витяг з такого Висновку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження розміру завданої шкоди позивачем не надано належних та допустимих доказів. Зокрема, судом першої інстанції не взято до уваги надану позивачем копію однієї сторінки висновку про розмір завданого матеріального збитку з тих підстав, що такий висновок позивачем не було надано у повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ч. 4 ст. 95 ЦПК України).

Таким чином, нормами ЦПК України не передбачено порядку засвідчення копій письмових доказів.

Натомість, в частині 5 статті 95 ЦПК України визначено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях, повинен зазначати про наявність у нього або в іншої особи оригіналу письмового доказу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 зазначила про наявність в неї оригіналу Звіту №SL24888 від 16.07.2020, яким обґрунтовуються позовні вимоги, копію якого долучила до позовної заяви.

За приписами ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Системний аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що якщо позивачем подано належним чином засвідчену копію письмового доказу, на якому ґрунтуються позовні вимоги, суд з власної ініціативи або за клопотанням учасника справи витребовує оригінал такого доказу.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог, у зв`язку з не наданням позивачкою звіту про завдану шкоду у повному обсязі, є безпідставним, оскільки з огляду на положення ч. 6 ст. 95 ЦПК України, сумніви суду щодо копії доказу, наділяють суд правом витребувати оригінал доказу з власної ініціативи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 два рази зверталася до суду з клопотанням про долучення оригіналу Звіту №SL24888 від 16.07.2020, в задоволенні якого судом першої інстанції відмовлено (а.с. 67-68, 85). А з власної ініціативи, як то визначено ч. 6 ст. 95 ЦПК України, що є передумовою повного та всебічного з`ясування обставин справи, суд не витребував оригінал Звіту, копію якого позивачкою додано до позовної заяви.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, не здійснив аналізу пред`явлених позовних вимог та наданих доказів на їх підтвердження, порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Отже, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в силу ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подала клопотання про долучення письмових доказів, а саме оригінал Звіту №SL24888 від 16.07.2020, копію якого нею було долучено до позовної заяви.

Отже, скаржником подано оригінал доказу, копію якого було надано до суду першої інстанції. Тобто, в розумінні ч. 3 ст. 367 ЦПК України даний доказ не є таким, що не був поданий до суду першої інстанції.

В той же час, зважаючи на те, що суд першої інстанції оригінал вищевказаного доказу в порушення вимог ч. 6 ст. 95 ЦПК України за клопотанням позивачки не долучив до справи, колегія суддів, з метою повного та всебічного з`ясування обставин, на які позивач посилається в своїй апеляційній скарзі, а відповідач у відзиві на позовну заяву, вважає за необхідне задовольнити клопотання, долучити даний оригінал доказу та перевірити законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції з урахуванням цього доказу.

У наданому позивачем Звіті №SL24888 від 16.07.2020 зазначено об`єкт оцінки: автомобіль «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 ; власник автомобіля: ОСОБА_1 ; дата оцінки: 16.07.2020 (день ДТП); мета оцінки: визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику в результаті пошкодження КТЗ, у встановленому законодавством порядку; використані методичні підходи: витратний та порівняльний.

Також, з наданого позивачкою витягу Висновку вбачається, що оцінювачем наведено узагальнені результати оцінки, а саме вказано, що ринкова вартість - 268 122,84 грн; вартість відновлювального ремонту КТЗ - 350 212,52 грн; вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу - 268 122,84 грн; вартість КТЗ в пошкодженому стані - 63 875,92 грн.

Отже, із оригіналу Звіту №SL24888 від 16.07.2020, який подано до апеляційного суду, зазначено, що розмір матеріального збитку, завданого власнику в результаті пошкодження КТЗ «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 268 122,84 грн (а.с. 19).

Зі змісту цього ж Звіту вбачається, що визначаючи розмір завданого матеріального збитку, оцінювач виходив з того, що вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 350 212,52 грн, що перевищує ринкову вартість автомобіля, яка становить 268 122,84 грн. Оцінювач також зазначив вартість КТЗ в пошкодженому стані (залишкова вартість автомобіля), яка становить суму 63 875,92 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання скаржника та долучення до матеріалів справи оригіналу Звіту, копію якого було долучено до позовної заяви, колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача, що Звіт не відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ, так як не містить ліцензії та свідоцтва на право оцінювання, так як у витягу із Звіту №SL24888 від 16.07.2020 міститься інформація про оцінювача ОСОБА_5 та про наявність Свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №701 від 20.08.2014. Також зазначено інформацію про наявність в оцінювача Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності.

Доводи відповідача, що згідно розрахунку суми матеріального збитку, здійсненого ТЗДВ "МСК", вартість матеріального збитку складає 93 197,35 грн, вартість відновлювального ремонту - 159 719,41 грн, у зв`язку з чим позивачці виплачено страхове відшкодування у розмірі 75 064,46 грн, не спростовують Звіту №SL24888 від 16.07.2020.

Водночас, в позовній заяві (заява по суті) ОСОБА_1 визнала, що ТЗДВ "МСК" виплатило їй страхове відшкодування у розмірі 75 064,46 грн, однак такого розміру страхового відшкодування не достатньо для покриття завданого матеріального збитку.

За приписами ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В свою чергу, відповідач не скористався своїм правом та у відповідності до вимог ст. 12 ЦПК України не спростував доказів на підтвердження розміру завданого ОСОБА_1 матеріального збитку внаслідок пошкодження її автомобіля в ДТП.

Так, матеріали справи не містять доказів, що відповідач скористався своїм правом, визначеним ч. 1 ст. 106 ЦПК України, та подав до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2021 представник відповідача - ОСОБА_4 подавав до суду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення вартості матеріального збитку завданого власнику «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 та вартості автомобіля в пошкодженому стані (а.с. 69).

Разом з тим, в судовому засіданні 21.07.2021 представник відповідача - ОСОБА_4 клопотання про призначення експертизи не підтримав, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с. 72).

Отже, належними та допустимим доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується, що ринкова вартість автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 268 122,84 грн, вартість відновлювального ремонту - 350 212,52 грн, а вартість автомобіля в пошкодженому стані (після ДТП) - 63 875,92 грн.

Пунктом 30.1. статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до пункту 30.2. статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищений, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Верховний Суд в постанові від 11.11.2020 у справі №755/22467/15-у висловив правову позицію, що у випадку фізичного знищення майна відшкодовується різниця між вартістю автомобіля до ДТП та після ДТП.

Оскільки із витягу Звіту №SL24888 від 16.07.2020 про розмір завдано шкоди власнику автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , вбачається, що вартість відновлювального ремонту (350 212,52 грн) перевищує ринкову вартість автомобіля (268 122,84 грн), то за приписами вищенаведеної норми матеріального права ремонт автомобіля є економічно необґрунтованим. Також, у Звіті №SL24888 від 16.07.2020 зазначено, що вартість автомобіля в пошкодженому стані, тобто після ДТП, становить 63 875,92 грн.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів приходить до висновку, що сума завданої позивачу матеріальної шкоди обраховується за вирахуванням залишкової вартості автомобіля і становить 204 246,92 грн (268 122,84 (ринкова вартість автомобіля) - 63875,92 (вартість автомобіля після ДТП).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , посилаючись на те, що згідно Звіту №SL24888 від 16.07.2020 вартість завданого матеріального збитку становить 268 122,84, а Страховиком виплачено їй страхове відшкодування в сумі 75 064,46 грн, просила стягнути з відповідача завдану їй шкоду в розмірі 193 058,38 грн (268 122,84-75 064,46).

Водночас, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи відповідача, викладені як у відзиві на позовну заяву, так і у відзиві на апеляційну скаргу, що відсутні правові підстави для задоволення позову у повному обсязі та стягнення матеріальної шкоди у розмірі 193 058,38 грн, оскільки згідно Полісу №АР/0626308 від 13.07.2020, на момент ДТП цивільно-правова ОСОБА_3 була застрахована у ТзДВ "МСК" і згідно цього полісу страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну становить 130 000,00 грн (2 600,00 грн - франшиза) (а.с. 13).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15, щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, висловила правову позицію, згідно якої відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, враховуючи, що страхова сума за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності становить 130 000,00 грн, з яких 2 600,00 грн франшиза, судова колегія приходить до висновку, що матеріальний збиток, який підлягає стягненню з відповідача (завдавача шкоди), складає 76 846,92 грн, що становить різницю між фактичним розміром шкоди, за вирахуванням залишкової вартості автомобіля, і сумою страхового відшкодування (268 122,84 грн (ринкова вартість автомобіля) - 63 875,92 грн (залишкова вартість автомобіля) - 130 000,00 грн (сума страхового відшкодування) + 2 600,00 грн (франшиза).

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи те, що суд, вирішуючи позовні вимоги неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі, а тому рішення суду у відповідності до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції №206 від 23.02.2021 за подання позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 1 930,58 грн, що з урахуванням ціни позову, у розмірі визначеному Законом України "Про судовий збір" (а.с. 1).

Згідно квитанції №0925-3943-7580-0116 від 25.01.2022 ОСОБА_1 сплатила судовий збір в сумі 2 895,87 грн, тобто у розмірі визначеному Законом України "Про судовий збір" (а.с. 103).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи викладене та зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог на суму 76 846,92 грн, то з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 921,41 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 листопада 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) у відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 76 846 (сімдесят шість тисяч вісімсот сорок шість) грн 92 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_3 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) судовий збір в сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 41 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець