Справа № 128/1218/22
16 серпня 2022 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області
головуючого судді Ганкіної І.А.,
при секретарі Шикун Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 21.07.2014, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І. та зареєстрованому в реєстрі за № 1725, позивач є власником житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстровані: ОСОБА_1 , 1965 р.н., ОСОБА_3 , 1966 р.н., ОСОБА_4 , 1999 р.н. та ОСОБА_2 , 1942 р.н Однак, з травня 2019 ОСОБА_2 в будинку не проживає по теперішній час, куди вона виїхала - позивачу невідомо, її речей в будинку немає. В зв`язку з реєстрацією відповідача в будинку, позивач позбавлений повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися зазначеним вище будинком, чим обмежуються його права як власника, оскільки тягар сплати за частку, що припадає на відповідача лягає на нього та він будучи інвалідом ІІ-ї групи, несе додаткові витрати.
За наведених обставин, позивач вважає своє право власності щодо користування та розпорядження належним йому житлом порушеним, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав заяву про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю, змін та доповнень не має. В разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи та не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання двічі не з`явилася, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, згідно положень п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, за адресою місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, належності та допустимості, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом є встановленим, що відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку від 21.07.2014, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І. та зареєстрованому в реєстрі за № 1725, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с.5-6, 7).
В даному будинку зареєстровані: ОСОБА_1 , 1965 р.н., ОСОБА_3 , 1966 р.н., ОСОБА_4 , 1999 р.н. та ОСОБА_2 , 1942 р.н., що підтверджується актом обстеження приміщення (а.с.10).
В зв`язку з реєстрацією відповідача ОСОБА_2 в будинку, позивач ОСОБА_1 позбавлений повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися зазначеним вище будинком, чим обмежуються його права як власника, оскільки тягар сплати за частку, що припадає на відповідача лягає на власника, який є інвалідом ІІ-ї групи (а.с. 8-9).
Згідно зі ст.ст.41,55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
У відповідності до ст.405 ч.2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., судом забезпечується право на доступ до правосуддя, в зв`язку з чим суд вважає правомірним звернення до суду позивача, так як зняття з реєстрації у даному випадку, в зв`язку з наявністю спору між сторонами, може бути вирішено лише виключено шляхом постановлення судового рішення суду.
При цьому, доказами підтвердження та спростування обставин визначених у позові є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта ( ст.76 ЦПК України).
Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.
Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий позивачем на підтвердження своїх вимог, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
Відтак, суд констатує той факт, що відповідач не був позбавлений можливості відстоювати свою позицію під час судового розгляду, надавши належні, достовірні та допустимі докази на підтвердження наявності підстав перебувати на реєстраційному обліку в будинку, що належить ОСОБА_1 яку проігнорувала.
Суд враховує, що у відповідності до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтями 150, 155 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
В силу ст. ст.71, 72 ЖК України право на користування житлом зберігається на відсутньою особою на протязі 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.
Аналіз наведених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме, шляхом заявлення вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Оскільки, судом було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 з травня 2019 року по теперішній час не проживає в будинку належному позивачу. Також встановлено факт того, що відповідачка вибула з будинковолодіння по своїй волі та намагання повернутися до будинку не було.
Тому, суд вважає, що необхідність нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг з врахуванням особи відповідача, яка виникає у позивача також слід розцінювати, як обмеження у вільному використанні власністю. Звуження прав позивача полягає також у тому, що позивач не має можливості самостійно зняти відповідача з реєстрації.
Враховуючи вказане, суд вважає, що позивач довів належними доказами підставу для визнання відповідача таким, що втратив право на користування її житловим приміщенням - будинком за адресою: АДРЕСА_1 , так як вона не проживає в будинку більше 1 року без поважних причин, тому позов є доведеним та таким, що підлягає до повного задоволення.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268,280-283, 289, 354, ЦПК України, на підставі ст.ст.41, 55 Конституції України, ст.ст.16, 29, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 346, 347, 379, 380, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст.71, 72, 150, 155 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,-
Визнати ОСОБА_2 , 1942 року народження такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом направлення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 16.08.2022.

учасники судового провадження:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя І.А. Ганкіна