ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4574/22 Справа № 174/337/20 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, треті особи: інспектор 1 роти 4 батальйону УПП у Дніпропетровській області, Департамент патрульної поліції, про відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, треті особи: інспектор 1 роти 4 батальйону УПП у Дніпропетровській області, Департамент патрульної поліції, про відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позову посилався на те, що 10.12.2019 року інспектором 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції у Дніпропетровській області була винесена постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього рух, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАК № 1846511.

Підставою для винесення постанови стало перевищення встановленого обмеження швидкості руху в населеному пункті на 29 км/год. Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху т/з TruCam LTI 20/20 ТСО 657. Своїми діями водій порушив п. 12.4. ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. На позивача був накладений штраф у розмірі 255, 00 грн.

Не погоджуючись із винесеною постановою інспектора, позивач звернувся до суду.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06.03.2020 року по справі № 174/1107/19, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1846511 від 10.12.2019 року скасована. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрито.

Постановою третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року, апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції - змінено в частині мотивування, а по суті - залишено без змін.

Позивач вважає, що відносно нього була незаконно ініційована процедура притягнення до адміністративної відповідальності, протиправно та без відповідних підстав накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 225 грн., що спричинило моральну шкоду, яку оцінює у 18 928, 00 грн.

Моральна шкода полягає в тому, що позивач змушений був докладати зусиль для оскарження незаконної постанови, брати участь в судових засіданнях. Також він пережив нервовий стрес внаслідок порушення його прав, було порушено звичний ритм його життя.

Моральну шкоду обчислює на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Вважає, що перебував під слідством та судом (справою кримінального обвинувачення) з 10.12.2019 року по 29.04.2020 року, тобто більше 4 місяців, тому просить суд стягнути на його корить з єдиного казначейського рахунку компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 18 928, 00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, 00 коп. шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Департамент патрульної поліції звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.12.2019 року інспектором 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції у Дніпропетровській області винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього рух, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 1846511. Згідно постанови водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1 ст. 122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255, 00 грн.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06.03.2020 року по справі № 174/1107/19, вищевказана постанова скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Суд дійшов висновку про те, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності здійснено з порушенням вимог закону, правомірності прийнятого рішення відповідачем в суді не доведено, у зв`язку з чим постанова у справі про адміністративне правопорушення, винесена відповідачем про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, є протиправною і підлягає скасуванню.

Постановою третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року, апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції змінено. Так, колегія суддів підтвердила законність та правомірність використання відповідачем 10.12.2019 лазерного вимірювачу швидкості TruCam LTI 20/20 TC0657 у цій справі не є спірним та підтверджується змістом наданих копій свідоцтва про повірку приладу від 21.12.2018 № 22-01/13724, сертифікату від 29.08.2012 №UA-MI/1-2903-2012, експертного висновку лазерного вимірювача від 27.09.2018 №04/02/03-3008.

Разом з тим, відеозапис з приладу TC0657 тривалістю 02 секунди містить зображення руху декількох транспортних засобів, з наведенням прицілу на перший автомобіль темного кольору, який рухався зі швидкістю 79 км на год, при цьому зображення відтворено неякісно, нечітко, символи державного номерного знаку, марку, колір транспортного засобу не видно. Роздруківка цього запису взагалі жодного зображення транспортного засобу не містить, локацією зазначено м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 36, що не відповідає місцю скоєння правопорушення зазначеного відповідачем у постанові. Крім того, в оскаржуваній постанові час скоєння правопорушення визначений 12:53 год, натомість на відеозаписі вимірювання швидкості здійснено о 13:05 год. Відтак суд апеляційної інстанції вважав здобуті докази неналежними.

Мотиви задоволення позовних вимог з яких виходив суд першої інстанції щодо недопустимості як доказу відеозапису з фіксації вимірювальною технікою, порушення відповідачем права позивача на захист та упередженість відповідача, не в повному обсязі відповідають обставинам справи.

Отже, рішення першої інстанції було змінено, та викладено мотивувальну частину рішення в редакції постанови суду апеляційної інстанції.

Таким чином, фактичною підставою скасування постанови інспектора патрульної поліції серія ЕАК № 1846511, стало те, що зображення на приладі вимірювання відтворено неякісно, нечітко, символи державного номерного знаку, марку, колір транспортного засобу не видно. Цей факт інспектор міг бачити на момент винесення постанови. Про недостатність та суперечливість такого доказу вказував й водій, проте інспектор залишив це поза увагою.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн, оскільки судовими рішеннями встановлений факт того, що ОСОБА_1 був незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно стягнуто моральну шкоду, оскільки дії працівника поліції щодо винесення постанови про накладання адміністративного стягнення, відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди.

Доводи апелянта про те, що постанова, яка складена інспектором управління поліції, була скасована лише з підстав неналежності якості фотозображення, яким зафіксовано правопорушення, а не у зв`язку із встановленням судом факту невинності позивача у вчиненні правопорушення, а отже, діями поліції позивачу не завдана моральна шкода є безпідставним, оскільки притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, у тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини заподіювача шкоди.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: