Справа № 132/479/22
Провадження № 2/132/376/22
РІШЕННЯ

Іменем України

12.08.2022р. Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого - судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання - КУЛИК Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області за правилами загального позовного провадження цивільну справу №132/479/22 за позовом ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про припинення права власності на будинок у зв`язку з його знищенням,

ВСТАНОВИВ:

17.02.2022 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить припинити право власності ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Павлівка Калинівського району Вінницької області, на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку із його руйнуванням. В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема на присадибну земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, та господарських будівель, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . На даній земельній ділянці раніше розташовувався житловий будинок, який належав ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Павлівка Калинівського району Вінницької області, який з часом був зруйнований, що встановлено довідкою Калинівського ВП КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 32 від 25.01.2022 року. Оскільки за документами земельна ділянка зайнята, а право власності на зруйнований будинок та господарські будівлі і споруди не припинено, він, як спадкоємець, не може оформити своїх спадкових прав та провести державну реєстрацію права власності, а тому вимушений звернутися до суду із вказаною позовною заявою, яку просить задовольнити.

Позивач - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити.

Відповідач - уповноважений представник Калинівської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився. У відзиві на позовну заяву, начальник відділу правового забезпечення та з питань управління персоналу міської ради ТРОХИМЕНКО М.В., який діє на підставі довіреності від 11.01.2022 року № 03-15-38, просить справу розглянути за відсутності представника міської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Третя особа - ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Судом достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується Записом акта про смерть № 33 від 02.08.1989 року, наданим Калинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) листом від 24.05.2022 року № 382/21.6-35.

Відповідно до частини 1 статті 524 ЦК України, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно статті 527 ЦК України, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до статті 548 ЦК України, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно статті 549 ЦК України, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Як слідує з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який згідно Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок АДРЕСА_2 , виданого 13.10.1988 року виконкомом Калинівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому № 108 від 31.03.1988 року, належав колгоспному двору, головою якого була померла.

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а частина друга статті 123 цього Кодексу визначала, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Закон Української РСР «Про власність», який набув чинності 15 квітня 1991 року, не містив поняття «колгоспний двір» і закріпив загальні положення щодо права власності на майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї.

Так, відповідно до статті 17 цього Закону майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору.

При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, судам належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

При вирішенні питання щодо спадкування майна колишнього колгоспного двору судами належить виходити з того, що Закон Української РСР «Про власність» не містив положень, які виключали майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, зі складу спадщини.

У пункті 4 Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII від 26 березня 1991 року «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» вказано, що правила, які містяться в Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР «Про власність в СРСР», тобто з 1 липня 1990 року.

Таким чином, з 1 липня 1990 року при спадкуванні частки майна колишнього колгоспного двору застосовувалися загальні правила щодо спадкування.

Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно статті 553 ЦК України, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Як вбачається з довідки Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області від 09.12.2021 року № 1409, на момент своєї смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею за вказаною адресою постійно проживав та був зареєстрований її чоловік ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до довідки Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області від 09.12.2021 року № 1403, згідно записів погосподарської книги за 1996-2000 роки, ОСОБА_7 був останнім членом двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки ОСОБА_7 заяву про відмову від спадщини, залишеної після смерті ОСОБА_3 , протягом строку, встановленого статтею 553 ЦК України не подавав, він вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 21.10.1996р. Павлівською сільською радою Калинівського району Вінницької області, слідує, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в селі Павлівка Калинівського району Вінницької області.

За своє життя, ОСОБА_7 склав заповіт, який був нотаріально посвідчений 09.09.1993 року виконавчим комітетом Павлівської сільської Ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 157, згідно якого, заповів усе своє майно, у тому числі і житловий будинок АДРЕСА_1 , своєму синові ОСОБА_4 .

Частиною 1 статті 534 ЦК України визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Як вбачається з довідки Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області від 09.12.2021 року № 1402, після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , його син ОСОБА_4 в 6-ти місячний термін фактично прийняв спадщину, вступивши в управління і володіння спадковим майном, оскільки проживав у спадковому будинку АДРЕСА_1 , проводив в ньому ремонтні роботи, засаджував та обробляв присадибну ділянку, сплачував земельні податки.

ОСОБА_4 згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 16.02.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Калинівка Калинівського району Вінницької області.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області від 27.01.2022 року № 111, до дня своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) - ОСОБА_4 постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Разом з ним за вищевказаною адресою проживали та були зареєстровані: дружина ОСОБА_2 з 01.01.2000 року по даний час; та син ОСОБА_1 з 02.02.1994 року по даний час.

За статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Вимогами статей 1218 та 1267 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України регламентовано, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

28.01.2022 року до приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Саміляк О.П. із заявою про прийняття спадщини, залишеної після смерті ОСОБА_4 , звернувся його син - ОСОБА_1 , на підставі якої була зареєстрована спадкова справа № 13/2022, що вбачається із матеріалів спадкової справи № 13/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За статтею 349 ЦК України, право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Вказана стаття не містить визначення поняття «знищення майна» та випадків, на які поширюється ця норма, зокрема залежно від причин знищення майна. Тобто, зазначена норма поширюється на всі випадки фізичного руйнування майна, що призводить до припинення його існування як такого, незалежного від причин настання такого результату. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Тобто припинення права власності на таке майно пов`язується з фактом звернення власника до відповідного органу та наявністю рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру.

Оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що був знесений, було зареєстровано 13.10.1988 року у передбаченому законом порядку в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 2 за реєстровим № 234, за померлою ОСОБА_3 (довідка Калинівського ВП КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 25.01.2022 року № 32), та припинити це право за заявою власника на даний час неможливо, а тому позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права після смерті батька.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що є достатні підстави для припинення права власності ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 , який був знесений, що не порушує прав сторін та не суперечить чинному законодавству.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 80, 81, 82, 200, 206, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про припинення права власності на будинок у зв`язку з його знищенням - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Павлівка Калинівського району Вінницької області, на житловий будинок АДРЕСА_1 , який був знесений.

Рішення може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами з підстав, визначених ст.423 ЦПК України, за заявою, поданою у строк, передбачений ст.424 ЦПК України, в порядку ст.425 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Суддя