Постанова

Іменем України

10 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 210/5107/20

провадження № 61-6080св21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2021 року в складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), в якому просив стягнути моральну шкоду, завдану внаслідок нещасного випадку, у розмірі 100 000 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Позовна заява мотивована тим, що з ним 20 лютого 2020 року стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок чого він отримав термічні опіки полум`ям на голові, тулубі, обох кистях, правому плечі, обох гомілках, множенні локальні опікові рани у вигляді зморщеного епідермісу. Внаслідок нещасного випадку йому завдано моральну шкоду, оскільки він постійно відчуває біль та жар, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, від отриманих опіків його шкірний покрив спотворений та зазнав деформації, що завдає позивачу додаткових моральних страждань.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 на грошове відшкодування моральної шкоди 50 000 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», суд першої інстанції виходив із того, що нещасний випадок стався з позивачем під час його роботи, внаслідок якого йому спричинена моральна шкода. Остання має бути відшкодована роботодавцем враховуючи статті 153 173, 237-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2021 року апеляційну скаргу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» задоволено.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Апеляційний суд встановив, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я посилався на те, що з ним 20 лютого 2020 року стався нещасний випадок на виробництві відповідача, внаслідок чого позивач отримав термічні опіки полум`ям на голові, тулубі, обох кистях, правому плечі, обох гомілках, множенні локальні опікові рани у вигляді зморщеного епідермісу. Внаслідок нещасного випадку позивачу завдано моральну шкоду, оскільки він постійно відчуває біль та жар, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, від отриманих опіків його шкірний покрив спотворений та зазнав деформації, що завдає позивачу додаткових моральних страждань.

Натомість, як видно з матеріалів справи, доказів того, що позивач звертався, чи був направлений до медико-соціальної експертної комісії з метою встановлення відсотка стійкої втрати професійної працездатності не надано. При цьому, у рішенні Конституційного суду України від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 визначено, що саме висновок медико-соціальної експертної комісії, який встановлює стійку втрату професійної працездатності, служить основним доказом нього та визначає право на відшкодування спричиненої моральної шкоди, внаслідок втрати працездатності на підприємстві (установі, організації). Позивачем не надано належних та допустимих доказів звернення до медико-соціальної експертної комісії з метою встановлення стійкої втрати професійної працездатності позивачем не надано. У зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про стягнення моральної шкоди з відповідача, у зв`язку з чим рішення підлягало скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

09 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2021 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2021 року, і залишити в силі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 27 травня 2021 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2021 року.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

На думку позивача, він має право на відшкодування моральної шкоди навіть не зважаючи на відсутність висновку Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК), який встановлює стійку втрату професійної працездатності. Разом із цим, відповідна довідка МСЕК була видана позивачу 16 березня 2021 року, тобто до ухвалення оскаржуваної постанови 22 березня 2021 року, однак він встиг подати її до суду апеляційної інстанції через перебування у відпустці та складною епідеміологічною ситуацією у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Позиції інших учасників

У червні 2021 року представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Тер-Товмасян Ю. Г. надіслала до суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказувала не безпідставність доводів скарги, зазначала про законність оскаржуваної постанови апеляційного суду та просила залишити касаційну скаргу без задоволення, у рішення апеляційного суду - без змін.

Фактичні обставини, встановлені судами

ОСОБА_1 , перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем на посаді міксерового конвертного цеху, 20 лютого 2020 року внаслідок нещасного випадку отримав термічний опік полум`ям голови, тулуба, обох верхніх та нижніх кінцівок І-ІІ-ІІІ А-Б ст. 7% (0,5% глибокий) поверхні тіла, який стався внаслідок викиду з конвертеру № 6 полум`я, залишків шлаку, продуктів плавлення на робочу площадку і тепловоз ТГМ-6Д (заводський номер 0123), що знаходився навпроти нього, в кабіні якого перебував позивач.

Відповідно до пункту 5 акта № 15 розслідування нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії від 28 травня 2020 року причиною нещасного випадку є незабезпечення безпечного виконання виробничого процесу вимогам безпеки, а саме: допущено скупчення чавуну в донній частині конвертера, яке утворились в процесі його експлуатації. Обрушення частини футеровки днища конвертера з потраплянням гідратованого вогнетриву в порожнину конвертера, чим порушено вимоги пункту 3.2 глави 3 «Правил охорони праці у сталеплавильному виробництві» та порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів тощо згідно пункту 2.3 глави 2 розділу VIII «Правил охорони праці в металургійній промисловості», пункт 1.3 глави 1, пункт 4.2.13 розділу 4.2 глави 4 «Правил безпеки на залізничному транспорті підприємств системи Мінчормету СРСР», пункт 1.5 глави 1 розділу X, пункт 3.5 глави 3 розділу XIII «Правил технічної експлуатації залізничного транспорту промислових підприємств», пункт 1.15 глави 1, пункт 6.6 глави 6, пункту 6.9 глави 6 міжцехової інструкції «Порядок обслуговування залізничним транспортом конвертерного цеху»; невиконання посадових обов`язків, визначених у: пункті 3.3.5, пункті 3.3.11 глави 3.3 розділу 3 посадової інструкції старшого майстра основної виробничої дільниці конвертерів конвертерного цеху ДІ, пункті 3.3.6, пункті 3.3.12 глави 3.3 розділу 3 посадової інструкції змінного майстра основної виробничої дільниці конвертерів конвертерного цеху ДІ, пункті 3.3.1, пункті 3.3.8.12 посадової інструкції майстра (локомотивних бригад) служби рухомого складу цеху експлуатації залізничного транспорту ДІ, пункті 3.3.1, пункті 3.3.3.12 посадової інструкції начальника зміни служби рухомого складу цеху експлуатації залізничного транспорту транспортного департаменту ДІ, пункті 3.3.1.4, пункті 3.3.1.14 пункті 3.3.3.2 посадової інструкції начальника цеху експлуатації залізничного транспорту ДІ.

У пункті 8 акта № 15 зазначено, що особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці є позивач ОСОБА_1 , старший майстер основної виробничої дільниці конвертерів конвертерного цеху сталеплавильного департаменту ОСОБА_2 ; змінний майстер основної виробничої дільниці конвертерного цеху сталеплавильного департаменту ОСОБА_3 ; майстер (локомотивних бригад) цеху експлуатації залізничного транспорту транспортного цеху Шустов С. М.; начальник зміни служби рухомого складу цеху експлуатації залізничного транспорту транспортного департаменту ОСОБА_4 та начальник ЦЕЗТ транспортного цеху транспортного департаменту ОСОБА_5 .

У зв`язку з отриманими опіками ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Криворізькій міської клінічної лікарні № 2 з 20 лютого 2020 року до 17 березня 2020 року, з 18 березня 2020 року до 18 березня 2020 року - на амбулаторному лікуванні, з 19 березня 2020 року до 02 квітня 2020 року - на стаціонарному лікуванні. У подальшому позивачу рекомендовано доліковування у травматолога КДЦ.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Як видно із касаційної скарги, рішення апеляційного суду, визначене у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України оскаржується на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій та другій статті 400 ЦПК України зазначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої, зокрема, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію (пункт 3 частини першої статті 268 ЦК України).

Згідно з частинами першою та пятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 4 Закону України «Про охорону праці» визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Апеляційним судом установлено, що обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивач посилався на те, що з ним 20 лютого 2020 року стався нещасний випадок на виробництві відповідача, внаслідок чого позивач отримав тілесні ушкодження. Внаслідок нещасного випадку позивачу завдано моральну шкоду.

Конституційний Суд України у пункті 4.1 Рішення від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 при розгляді спору у подібних правовідносинах зазначено, що право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до статті 35-2 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» вторинна (спеціалізована) медична допомога - медична допомога, що надається в амбулаторних або стаціонарних умовах лікарями відповідної спеціалізації (крім лікарів загальної практики - сімейних лікарів) у плановому порядку або в екстрених випадках і передбачає надання консультації, проведення діагностики, лікування, реабілітації та профілактики хвороб, травм, отруєнь, патологічних і фізіологічних (під час вагітності та пологів) станів; направлення пацієнта відповідно до медичних показань для надання вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги з іншої спеціалізації або третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги.

Дільничні лікарні згідно із Переліком закладів охорони здоров`я, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 року № 385, віднесено до лікувально-профілактичних закладів.

За пунктом 1 Інструкції про застосування переліку професійних захворювань (затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України, Академії медичних наук України, Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2000 року № 374/68/338) до професійних захворювань належать такі захворювання, які виникли внаслідок професійної діяльності працюючого та зумовлені виключно або переважно впливом шкідливих речовин, певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Відповідно до пункту 1.4 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків (затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420) медико-соціальна експертиза потерпілого здійснюється МСЕК у складі комісії відповідно до пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317) за наявності, зокрема, направлення закладу охорони здоров`я, за формою № 088/о (затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110).

Згідно з пунктами 2, 3, 13 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 088/о «Направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК)» (затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110), форма № 088/о заповнюється лікуючим лікарем закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи лікування хворого, підписується головою і членами лікарсько-консультаційної комісії і надсилається у МСЕК. Підставами для направлення на МСЕК є, зокрема, наявність ознак інвалідності, закінчення терміну інвалідності, необхідність продовження листка непрацездатності. Заповнена форма № 088/о завіряється головою лікарсько-консультаційної комісії (прізвище, ім`я та по батькові, підпис) та її членами, завіряється печаткою закладу охорони здоров`я, який направив хворого на МСЕК.

Апеляційним судом установлено та не спростовано позивачем, що на день постановлення судом оскаржуваної постанови 22 березня 2021 року, у справі відсутні докази, що позивач ОСОБА_1 звертався, чи був направлений до МСЕК з метою встановлення відсотка стійкої втрати професійної працездатності.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У статті 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд обґрунтовано встановив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів звернення до МСЕК з метою встановлення стійкої втрати професійної працездатності.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Ураховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції, оцінивши належним чином надані докази та встановивши дійсні фактичні обставини у справі, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 у зв`язку із його необґрунтованістю.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди за відсутності довідки МСЕК про встановлення стійкої втрати професійної працездатної потерпілим (працівником, позивачем), оскільки такі спростовуються висновками, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 210/3177/17, які мають враховувати суди при розгляді справ у подібних спірних правовідносинах.

Доводи касаційної скарги про наявність поважних причин, за яких позивач не надав до апеляційного суду відповідну довідку МСЕК від 16 березня 2021 року, якою йому встановлено 10 % втрати професійної працездатності, також не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними доказами (не надано доказів надсилання засобами поштового зв`язку або подання особисто до апеляційного суду позивачем або уповноваженою ним особою довідки МСЕК після її отримання 16 березня 2021 року).

Верховний Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог ЦПК України суд касаційної інстанції здійснює перегляд судових рішень виключно на підставі тих доказів, які були у справі на час постановлення таких рішень, а тому також не бере до уваги додану до касаційної скарги відповідну копію довідки МСЕК від 16 березня 2021 року.

У справі, яка переглядається, проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови апеляційного суду, Верховний Суд дійшов висновку, що судом ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі поданих сторонами доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків апеляційного суду та за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, не підтвердилися.

ЄСПЛ у своїх рішеннях вказував, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України»). Оскаржуване рішення апеляційного суду відповідає вимогам вмотивованості.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанції повно встановив обставини справи на підставі належної оцінки наявних у справі доказів, визначив норми права, які підлягали застосуванню.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук