Справа № 455/1037/22
Провадження № 2/455/516/2022
УХВАЛА

19 серпня 2022 року м.Старий Самбір

СТАРОСАМБІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі судді Титова А.О.

розглянувши матеріали позовної заяви у цивільній справі

за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

до відповідача ОСОБА_1 ,

про стягнення заборгованості за кредитними договорами

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість:

1) за Кредитним договором №00169-02/2021 від 01.02.2021 в розмірі 22000,00 грн;

2) за Договором позики №1818431 від 20.03.2021 в розмірі 16979,62 грн;

3) за Договором позики №2095738 від 10.04.2021 в розмірі 16723,80 грн;

4) за Кредитним договором №00-313358 від 25.04.2021 в розмірі 8379,30 грн;

5) за Договором позики №2-19599 від 04.05.2021 в розмірі 6979,20 грн;

Так, відповідно до положень частини 1 статті 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Підставою позову є юридичні факти та обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Підстави позову не можна ототожнювати з нормами права, на які посилається позивач.

Такий висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, про те, що під підставами позову, які може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на ці правовідносини. При цьому, цими обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин від характеру яких залежить правова кваліфікація спору (див. судові рішення Верховного суду від 13.03.2018 у справі №916/1764/17, №910/3569/18 від 14.08.2018 від 09.07.2020 у справі № 922/404/19).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову у даній справі є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за окремими кредитними договорами та договорами позики, які у період часу з 01.02.2021 04.05.2021 року були укладені між відповідачем та юридичними особами ТОВ ФК «Інвеструм», ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «Маніфою», ТОВ «Качай гроші», право вимоги за якими було в подальшому відступлене позивачу вказаними юридичними особами за договорами факторингу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на невиконання відповідачем умов різних за змістом та умовами вищевказаних договорів. На підтвердження обставин невиконання відповідачем умов по кожному з договорів позивач надає окремі докази.

Системний аналіз предмету та підстав позову, а також поданих позивачем доказів свідчить про те, що правовідносини між позивачем та відповідачем не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, не є основними та похідними позовними вимогами, оскільки склались на підставі різних цивільно-правових договорів, укладених відповідачем з різними особами. Кожен з наведених договорів містить свої окремі умови, а на підтвердження вимог про стягнення заборгованості по кожному з них позивачем подаються окремі докази.

Таким чином, дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем позовні вимоги є самостійними, стосуються різного періоду та умов нарахування заборгованості за різними умовами різних договорів, укладених різними учасниками таких відносин, що, у свою чергу, не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, викладеним в частині 1 статті 188 ЦПК України.

Крім того, сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог не лише суперечить приписам ст. 188 ЦПК України, але й не сприятиме виконанням завдань основних засад цивільного судочинства, зокрема, в частині своєчасного розгляду справи, а тому підстав для застосування положень частини 2 статті 188 ЦПК України судом не вбачається. Про наявність таких підстав в позовній заяві позивач також не зазначає.

За викладеного, позовна заява підлягає поверненню на підставі пункту 2 частини 4 статті 185 ЦПК України.

Керуючись статями 185, 260 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання ухвали.

Суддя Титов А.О.