Справа № 367/2860/22
Провадження №2-з/367/220/2022
УХВАЛА

Іменем України

18 серпня 2022 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 , подану в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла заява представника ОСОБА_1 , подана в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви.

У заяві представник заявника вказує про те, що 14 серпня 2015 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, про що 14 серпня 2015 року складено відповідний актовий запис № 84.

В період шлюбу за спільні кошти, для поліпшення сімейно-житлових умов, ними спільно було набуто у спільну сумісну власність та зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109).

Вказане вище спірне майно знаходилося у власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренко О.В. від 16.12.2020 року, реєстраційний номер: 1587.

На протязі останніх місяців сімейне життя між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поступово погіршувалося, виникали постійні конфлікти та сварки, ОСОБА_3 майже щодня вчиняв психологічний тиск на ОСОБА_2 , щодня змушуючи останню звернутися до приватного нотаріуса та надати згоду, як одного із подружжя, для оформлення договору дарування вищевказаної квартири на матір ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . Факт постійного психологічного та фізичного насилля ОСОБА_3 над заявницею підтверджується тим, що в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебувають матеріали адміністративного провадження про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства.

ОСОБА_1 зазначає, що в кінцевому результаті це призвело до того, що 26 липня 2022 року було заключено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Клименко Д. Б. від 26.07.2022, реєстраційний номер: 453.

На даний момент ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають окремо, не ведуть спільного побуту та господарства, наданий час сімейні стосунки між ними припинено. На сьогоднішній день в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває справа щодо розірвання шлюбу.

Оскільки на сьогодні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинені, спілкування втрачено, та враховуючи ту обставину, що заключення договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Клименко Д.Б. від 26.07.2022, реєстраційний номер: 453, а саме надання згоди подружжя на оформлення договору, було вчинено заявницею в результаті психологічного тиску, остання має намір звернутися до суду щодо визнання договору дарування недійсним та поділу спільного майна подружжя.

Оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_1 оформлена на ОСОБА_4 остання має всі можливості здійснити продаж вказаної квартири на користь третіх осіб, щоб позбавити заявницю можливості визнавати майно спільним майном подружжя та не допустити поділу майна. Окрім того, від їх спільних знайомих заявниці стало відомо, що ОСОБА_3 , займається відчуженням квартири, подавши відповідне оголошення на сайті ОЛХ.

Тому, в подальшому ОСОБА_2 звернеться до суду із позовною заявою про визнання договору дарування квартири недійсним та поділ спільного майна подружжя.

Враховуючи фактичні обставини, у ОСОБА_1 є всі підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_4 зможе безперешкодно відчужити все або частину із вище вказаного спірного майна на користь третіх осіб для уникнення оскарження договору та подальшого поділу спірного майна у судовому порядку.

Оскільки будь-яке розпорядження ОСОБА_4 спірним майном, яке зареєстроване на її прізвище, до вирішення питання про визнання майна спільним та його подальший поділ може унеможливити виконання рішення суду та тим самим порушить права та інтереси ОСОБА_2 ОСОБА_1 вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом спору, є вкрай необхідним.

Враховуючи викладене, заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступне майно: квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 33,5 кв.м.; житловою площею: 15,8 кв.м., реєстраційний номер: 109; дата набуття права власності: 26.07.2022; місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

З приводу зустрічного забезпечення позову, заявник пропонує не застосовувати заходи зустрічного забезпечення, оскільки застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, жодним чином не перешкоджатиме праву ОСОБА_4 на користування майном та не спричинить останній будь-яких збитків та відповідно до вимог ЦПК України воно не є обов`язковим.

Відповідно до приписів ч.1 ст.153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи позивача, суд приходить до висновку про те, що вимоги заяви підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Зміст та форма заяви відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, до заяви додано документ, що підтверджує сплату судового збору відповідно до пп. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Згідно із ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом першим ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов може забезпечуватися шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі №640/13156/18 (провадження №61-7314св19) зробив правовий висновок, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників справи.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 14 серпня 2015 року, виданого виконавчим комітетом Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, 14 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 04, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 .

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 16.12.2020, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1587, ОСОБА_7 продала та передала у власність ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 купив та прийняв у власність від ОСОБА_7 , цілу квартиру за номером АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки № 307481710 від 16.08.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, квартира за адресо.: АДРЕСА_3 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , підстава для державної реєстрації договір дарування квартири, серія та номер: 453, виданий 26.07.2022, видавник: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області.

Як вбачається із роздруківки із сайту Судової влади України, в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває справа № 367/2650/22 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування ОСОБА_3 , потерпіла ОСОБА_2 та справа № 367/2711/22 про розірвання шлюбу, сторони: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Враховуючи, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно існує спір щодо права власності на вказане майно, визнання договору дарування недійсним і невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких вона має намір звернутися до суду.

Спосіб забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, є співмірним, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, жодним чином не позбавляє власника права володіння ними. Також, арешт на квартиру ніяким чином не впливає на будь-чиє право користування вказаним майном.

Крім того, згідно п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Згідно із положенням ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком, лише, збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті, а у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ст. 158 ЦПК України). Крім того, відповідно до п. 13 ст.158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Отже, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності, наслідки арешту майна, правову підставу для арешту майна, характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів, виходячи із заявлених заявником предмету та підстав позову, суд приходить до висновку про те, що між сторонами дійсно існує спір, спірне нерухоме майно належить третій особі, і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача. Вимоги позивача щодо накладення арешту на нерухоме майно є співмірними із предметом позову, а вид такого забезпечення відповідає позовним вимогам повністю. Тому вимоги про забезпечення позову є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом накладення арешту на квартиру.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Одночасно, суд роз`яснює ОСОБА_2 , що відповідно до правил ч. 4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 149-153, 157, 260-261 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву представника ОСОБА_1 , подану в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 109, що належить на праві власності ОСОБА_4 .

Дані стягувача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Дані боржника: ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Копію ухвали суду направити до відома сторонам по справі, а державному реєстратору для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів із дня її складення до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В.Кравчук