Ухвала

22 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 196/846/21

провадження № 61-7696ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про оголошення догани,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про скасування наказу про оголошення догани.

В обґрунтування позову зазначав, що він по теперішній час працює начальником другого відділення стрілецької команди з профілактичної роботи в структурному підрозділі «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». З червня 2021 року є членом Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо ().

16 липня 2021 року наказом № НО-8Д «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», з яким його ознайомлено (повідомлено) під розписку 21 липня 2021 року, йому оголошено догану. З цим наказом він не згодний, оскільки притягнення його до відповідальності у вигляді догани відбулось без врахування сукупності певних умов. Відповідач не мав належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про його вину, про подію і склад порушення, про неналежне виконання трудових обов`язків (як юридичного факту). Вказував, що відповідач не повідомляв його про час початку та закінчення роботи і перерви для відпочинку та харчування, що є порушенням статті 57 КЗпП України; пункту 13 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій»; пункту 3.3.5 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 роки; пункту 4.1.2 Колективного договору Придніпровської залізниці на 2007-2015 роки. Порушення вимог посадової інструкції ним відсутні, що в свою чергу вказує на недоведеність провини взагалі. Вказував, що є членом профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо. Відповідач не дотримався порядку застосування дисциплінарного стягнення. Всупереч статті 149 КЗпП України, а також Правил внутрішнього трудового розпорядку, його жодного разу не викликали до власника або уповноваженої особи стосовно письмового пояснення. Крім цього, при застосуванні дисциплінарного стягнення до нього попередньо не проводилась оперативна нарада відповідно до вимог Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту та профспілками та Колективного договору.

Зазначав, що відповідач не запросив представника профспілки на оперативну нараду, та не надав матеріалів до профспілки по оперативній нараді для ознайомлення; не видав наказ про проведення оперативної наради; не ознайомив його з наказом про проведення оперативної наради; не повідомив його про конкретний проступок; позбавив можливості надати письмові пояснення; порушив строк для застосування дисциплінарного стягнення. Таким чином, дисциплінарне стягнення застосоване неправомірно, з порушенням вимог частини першої статті 148 КЗпП України. З наказом від 16 липня 2021 року № НО-8Д «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» його ознайомлено під розписку 21 липня 2021 року, не в триденний строк, що є порушенням пункту 31 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку. Наказ від 16 липня 2021 року № НО-8Д «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» підписано заступником начальника структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Кірейко О. Л. , але він не є органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду).

Ураховуючи вищевикладене, просив суд скасувати наказ від 16 липня 2021 року № НО-8Д «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що наказом заступника начальника структурного підрозділу «Служби воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Кірейко О. Л. від 16 липня 2021 року № НО-8/Д правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності начальника відділення стрілецької команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обов`язків з підстав зазначених у наказі від 16 липня 2021 року № НО-8/Д та, згідно з пунктом 1 статті 147 КЗпП України, правомірно оголошено догану, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 та скасування наказу від 16 липня 2021 року № НО-8/Д.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним наказ заступника начальника структурного підрозділу «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» Кірейка О. Л. від 16 липня 2021 року № НО-8/Д «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у наказі від 16 липня 2021 року № НО-8/Д «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» перераховані пункти 2.7, 2.8, 2.16, 3.17 Посадової інструкції, на підставі яких позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, вимоги яких неналежно виконував позивач, але не визначено, в чому конкретно проявилося порушення трудової дисципліни, передбачене вказаними пунктами Посадової інструкції, вчинене позивачем у зв`язку з невиконанням ним своїх трудових обов`язків. Зазначені лише загальні фрази, переписано сам зміст вказаних пунктів Посадової інструкції. Крім того, позивач на час виявлення порушень, а саме 04 червня 2021 року та на час винесення відповідачем оскаржуваного наказу від 16 липня 2021 року № НО-8/Д «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» був членом профспілки, однак на нараду, на якій вирішувалося питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача у зв`язку з порушенням ним трудової дисципліни, представника профспілкового органу профспілкової організації, членом якої є позивач, запрошено не було, такий представник участі у засіданні не приймав, що є порушенням пункту 2.2.11 Колективного договору Придніпровської залізниці на 2007-2015 роки.

11 серпня 2022 року на електронну пошту Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Українська залізниця» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 липня 2022 року, в якій заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимога немайнового характеру, а саме скасування наказу від 16 липня 2021 року № НО-8Д «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким позивачу оголошено догану.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах визначено ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Посилання заявника на постанови Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 489/2451/17 та від 20 травня 2020 року у справі № 754/4355/17, де за подібних відносин, але різних фактичних обставин, відмовлено у задоволенні позову про скасування наказу про оголошення догани у зв`язку з доведеністю невиконання чи неналежного виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, не є підтвердженням відсутності єдності у правозастосовчій практиці у справах щодо скасування наказу про оголошення догани.

Заявником у касаційній скарзі не сформульовано правову проблему, яка на його думку є фундаментальною і потребує вирішення Верховним Судом.

Доводи касаційної скарги хоча і містять посилання на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте зводяться до незгоди зі встановленими обставинами та оцінкою доказів, не стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи, а саме справи № 196/27/22 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що заявником не наведено будь-якого обґрунтування про те, які саме обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, він позбавлений можливості спростувати у справі № 196/27/22, тому такі доводи не можуть бути підставою для висновків про наявність обставин, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер і предмет позову у цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України поширюються й на касаційне провадження.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення у справі незначної складності (малозначній справі), що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у справі незначної складності (малозначній справі) підлягає касаційному оскарженню, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про оголошення догани відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний