ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/976/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» до ОСОБА_1 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Когорта» про відшкодування шкоди

В С Т А Н О В И В :

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» звернулось до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01.11.2017 року між ТзДВ «Страхова компанія «Віді-Страхування» та ОСОБА_3 укладено договір CLAU №10210 добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до умов якого ОСОБА_3 застрахував у позивача автомобіль «Lexus RX350» д.н.з. НОМЕР_1 . 07.09.2018 року у м. Києві по вул. Харченка мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю, транспортного засобу «Lexus RX350» д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Згідно висновку судової авто технічної експертизи, в діях водія ОСОБА_1 була невідповідність вимогам п.10.1 ПДР України, що перебуває в причинному зв`язку із скоєнням ДТП. Позивач, після звернення потерпілого із відповідною заявою, вжив всіх заходів для виплати останньому відшкодування в розмірі 482 731 грн. 01 коп.

Позивач звертався до відповідача з вимогою відшкодувати завдану матеріальну шкоду в добровільному порядку, але ОСОБА_1 не вжив заходів щодо відшкодування коштів. Оскільки відповідач суму відшкодування не повернув, позивач звернувся до суду з даним позов в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 482 731 грн. 01 коп. та судові витрати.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.08.2021 р. справу за вказаним позовом передано на розгляд за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.10.2021 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 06.07.2022 р. залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Когорта».

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із тим, що братиме участь в іншому судовому засіданні по іншій справі.

Вивчивши матеріали клопотання, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що з 18.10.2011 р. ОСОБА_1 працює у товаристві з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Когорта», що підтверджується довідкою №69 від 17.11.2014 р., виданою ТОВ «Агрофірма «Когорта».

Судом встановлено, що 01.11.2017 року між ТзДВ «Страхова компанія «Віді-Страхування» та ОСОБА_3 укладено договір CLAU №10210 добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до умов якого ОСОБА_3 застрахував у позивача автомобіль «Lexus RX350» д.н.з. НОМЕР_1 . (а.с.7-13)

Як вбачається із матеріалів справи, 07.09.2018 року у м. Києві по вул. Харченка мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю, транспортного засобу «Lexus RX350» д.н.з. НОМЕР_1 , власник ОСОБА_3 та транспортного засобу «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Відповідно до довідки №5 виданої 08.08.2022 р. ТОВ «Агрофірма «Когорта» ОСОБА_1 станом на 07.09.2018 р. працював у ТОВ «Агрофірма «Когорта» на посаді водія автотранспортного засобу.

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 22.01.2019 р. №12-1/2509, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 вимогам п.10.1 ПДР України. (а.с.38-48)

З листа-відповіді Дарницького управлінням поліції ГУ Національної поліції у м. Києві від 26.04.2019 р., вбачається, що згідно висновку судової автотехнічної експертизи було встановлено, що в даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності п.10.1 ПДР України. (а.с.25-37)

Позивач, посилаючись, на висновок експерта та лист Дарницького управлінням поліції ГУ Національної поліції у м. Києві, вказує про винність відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі заяви ОСОБА_3 (а.с.32) та страхового акту № 2889 від 05.02.2019 р., (а.с.33) ТзДВ «Страхова компанія «Віді-Страхування» сплатило на рахунок ТОВ «ВІДІ Еліт», за ремонт автомобіля «Lexus RX350» д.н.з. НОМЕР_1 , в якості страхового відшкодування на користь ОСОБА_3 , грошові кошти в розмірі 482 731 грн. 01 коп., що підтверджується копією платіжного доручення № 885 від 27.02.2019 р. (а.с.34)

Позивач, посилаючись винність ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та керуючись ст.ст. 1166, 1188 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму збитків, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 482 731 грн. 01 коп.

З матеріалів справи вбачається, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 виконував свої трудові обов`язки, працюючи водієм у ТОВ «Агрофірма «Когорта».

Так, надаючи правову кваліфікацію встановленим фактичним обставини справи викладеним вище, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 листопада 2013 року № 6-108цс13.

Крім того, вищевказане в повній мірі відповідає висновкам зробленим в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2018 р. у справі № 534/872/16.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки у даному випадку шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія (відповідача), який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, під час виконання трудових обов`язків, відшкодовується власником цього автомобіля, а не безпосередньо водієм.

Оскільки позивач не заявляв вимог про стягнення шкоди з власника транспортного засобу, тому відсутні підстави для покладення на останнього такого обов`язку в цьому судовому провадженні.

Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права.

Відповідно до Листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Позивачем та/або його представником а ні в судовому засіданні, а ні у вигляді письмового клопотання, про заміну неналежного відповідача, в особі ОСОБА_1 не заявлялось.

За приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому, слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Таким чином, враховуючи визначений позивачем склад учасників справи, та той факт, що суд позбавлений можливості вирішити спір по суті, оскільки нормами процесуального права не передбачено право суду самостійно здійснення заміни відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені заявлених позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1172 ЦК України, Законом України «Про страхування», ст.ст. 19, 51, 81, 141, 223, 258-260, 263-265, 280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Віді-Страхування» до ОСОБА_1 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Когорта» про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА