Справа № 211/2118/22
Провадження № 2/211/2594/22
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
26 серпня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Середньої Н.Г.,
за участю секретаря судового засідання Бехало В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та просить стягнути з відповідача суму моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я в розмірі 239 300,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, посилаючись на роботу протягом 1987-2004 р.р. в умовах впливу шкідливих факторів та отримання внаслідок цього професійного захворювання. В обґрунтування вимог зазначено, що він має 16 років 5 місяців стажу в умовах впливу шкідливих факторів, а саме з 22.07.1987-29.04.1989 р.р. на рудоуправлінні імені К. Лібкнехта ВО «Кривбасруда», ВАТ «КЖРК» та ВАТ «Кривбасзалізрудком» підземним машиністом скреперної лебідки, підземним гірничим. З 29.04.1988-30.07.2004 підземним гірником очисного забою з правом ведення вибухових робіт. 30.07.2004 його звільнено з роботи за власним бажанням. За час роботи на підприємстві він отримав професійні захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 01/2004 від 15 січня 2004 року. Згідно довідки МСЕК від 24.03.2004, йому встановлено 65% втрати професійної працездатності, 3 групу інвалідності, згідно довідки МСЕК від 08.04.2010 безстроково. У зв`язку з виникненням хронічного захворювання порушено його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває фізичні страждання та біль, психологічний дискомфорт, постійну біль у спині. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його життя є значними та незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Тому просить задовольнити вимоги.
Ухвалою суду від 01 липня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання вимог ухвали суду, відповідачем направлено на адресу суду відзив на позов.
В обґрунтування відзиву зазначено, що Відділення Фонду заперечує в повному обсязі проти задоволення вимог, оскільки рішенням суду від 11 березня 2005 року, яке зміно в частині розміру шкоди ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.05.2005, стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду моральну шкоду на користь позивача в сумі 35 000,00 грн., на виконання якого Фондом винесено постанову від 17.06.2005 про призначення ОСОБА_1 грошової суми за моральну шкоду в сумі 35 000,00 грн., що була йому виплачена. Тому справа підлягає закриття згідно ч. 1 ст. 1168 та ч.ч. 1,5 ст. 23 ЦК України, на підставі п.3 частини 1 статті 255 ЦПК України. До того ж документи, на які посилається позивач, як на підставу заподіяння моральної шкоди, тобто довідка МСЕК та акт розслідування професійного захворювання за формою П-4, є документами, що підтверджують обставини виникнення ушкодження і встановлення у зв`язку з цим стійкої професійної працездатності для відшкодування частини втраченого заробітку і ніяким образом не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди. Посилання на ці документи, як на єдину підставу для відшкодування моральної шкоди, вважають безпідставними, а отже позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди на вказану суму. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що в життя позивача відбулися які-небудь зміни. Крім того, оскільки відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві незалежно від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, відсутні підстави для покладення на Відділення обов`язку здійснювати таку виплату. Враховуючи викладене, просять закрити провадження у справі у зв`язку з наявністю судового рішення з приводу спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.
Відповіді на відзив до суду не надійшло.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював в період з 22.07.1987-29.04.1989 р.р. на рудоуправлінні імені К. Лібкнехта ВО «Кривбасруда», ВАТ «КЖРК» та ВАТ «Кривбасзалізрудком» підземним машиністом скреперної лебідки, підземним гірничим. З 29.04.1988-30.07.2004 підземним гірником очисного забою з правом ведення вибухових робіт (а.с. 10-12).
Так, згідно акту форми П-4, складеного 15 січня 2004 року, ОСОБА_1 протягом 16 років 5 місяців працював в умовах впливу локальної вібрації, важкої фізичної праці, фіксованої робочої пози та пили.
Висновком МСЕК від 24.03.2004, позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, з 01 квітня 2010 року безстроково, в зв`язку з профзахворюванням (а.с. 15-17 копії довідок).
Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року.
Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34).
З огляду на положення статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», право на отримання потерпілою страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»(зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин,коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Тобто, спори щодо відшкодування шкоди згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.
Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникло в позивача ОСОБА_1 з 24 березня 2004 року.
Частинами першою, третьою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на час встановлення позивачу висновком МСЕК від 2003 року стійкої втрати професійної працездатності, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до статті 13 зазначеного Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.
Відповідно до абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей.
У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку.
Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону № 1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд.
Відповідно до частини восьмої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.
Проте, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України).
Отже, з урахуванням вищезазначеного, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто з 01 квітня 2001 року та до 01 січня 2006 року, оскільки з цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець.
Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18).
Разом з тим, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частина п`ята статті 23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Верховний Суд України в постанові від 22 березня 2017 р. № 392/584/16ц зазначив, що «суди попередніх інстанцій встановили, що між сторонами досягнуто домовленості щодо розміру і порядку відшкодування моральної шкоди, які закріплені ними в договорі від 4 березня 2015 року № 18/12. Відповідно до умов цього договору позивач отримав грошове відшкодування завданої йому моральної шкоди. З урахуванням вищезазначених норм матеріального права та встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки подвійне стягнення моральної шкоди діючим законодавством не передбачено».
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514 цс 19) зазначила, що «позивач раніше реалізував своє законне право на відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством, яка передбачена частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а частиною п`ятою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Чинним законодавством і, зокрема, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за незаконне притягненням особи до кримінальної відповідальності.».
Так, представником відповідача в якості заперечень на позов, надано до суду копію ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2005 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 в лютому 2005 року звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі про стягнення моральної шкоди в сумі 55 000 грн. В обґрунтування вимог посилався на встановлення йому висновком МСЕК з 24 березня 2004 року втрати працездатності в розмірі 65% та третьої групи інвалідності. Тому в зв`язку з погіршенням здоров`я та постійної болі в ногах та попереку, запаморочення, тощо, просив вимоги задовольнити. Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2005 року позов задоволено частково, стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2005 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшено розмір моральної шкоди з 40 000,00 грн. до 35 000,00 грн.
Позивачем не спростовано наявність такого рішення та отримання вказаних виплат.
Враховуючи встановлені обставини та вищезазначені як норми чинного законодавства, так і практику Верховного Суд, суд не знаходить підстав для задоволення позову, оскільки позивачем вже стягнуто з відповідача моральну шкоду з цих же підстав, що і заявлено в тексті вимог. З дати первинного огляду позивача, відсоток втрати його працездатності не змінився, як і встановлена йому група інвалідності. Тому оскільки подвійне стягнення моральної шкоди чинним законодавством не встановлено, в задоволенні позову слід відмовити.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Оскільки відповідно до першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, позивач звільнений від сплати судового збору, в задоволенні вимог йому відмовлено, він компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до положень статті 141 ЦПК України.
Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд
в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 серпня 2022 р.

Суддя Н.Г.Середня