КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/6629/19 Головуючий у суді І інстанції Ул`яновська О.В.
Провадження № 22-ц/824/223/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року у справі за поданням головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гуріної Дарії Ігорівни про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа - стягувач ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року головний державний виконавець Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гуріна Д.І.(далі - Святошинський ВДВС у м. Київ ЦМУМЮ (м. Київ)) звернулася до суду з поданням про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування подання державний виконавець зазначила, що починаючи з 22 вересня 2021 рокуна виконанні Святошинського ВДВС у м. Київ ЦМУМЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 66915796 з примусового виконання виконавчого листа № 759/6629/19, виданого 20 вересня 2021 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 8 квітня 2019 року.

В рамках вказаного виконавчого провадження було вжито заходів щодо примусового виконання виконавчого документа, зокрема, надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження № 66915796 від 22 вересня 2021 року боржнику до виконання, винесено постанову про арешт майна боржника від 23 вересня 2021 року та здійснено вихід за адресою останнього: АДРЕСА_1 , при якому установлено, що ОСОБА_1 за цією адресою не проживає тривалий час, місце його фактичного проживання не відоме. Станом на 1 жовтня 2021 року рішення суду боржником не виконується, до державного виконавця за викликом він не з'являється, а згідно розрахунку заборгованості загальна сума боргу зі сплати аліментів складає 182 999,16 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не вживаються будь-які дії, спрямовані на виконання рішення суду, вимоги державного виконавця щодо надання інформації про майно і доходи він ігнорує, у розпорядженні виконавця відсутні відомості про майно, на яке можливо звернути стягнення за виконавчим документом, та інформація про фактичне місцезнаходження боржника, то, на переконання державного виконавця, з метою забезпечення виконання рішення суду вбачається необхідним оголошення його в розшук.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року подання головного державного виконавця Святошинського ВДВС у м. Київ ЦМУМЮ (м. Київ) задоволено. Оголошено в розшук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та остання відома адреса: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстави викладені у поданні головного державного виконавця про оголошення розшуку боржника є обґрунтованими та достатніми для його задоволення, оскільки заходи, вжиті у межах виконавчого провадження № 66915796 по встановленню місця знаходження боржника та його майна для забезпечення виконання рішення суду, позитивних результатів не дали.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, боржник через представника - адвоката Соболівського А.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, і порушення норм процесуального права, та припинити оголошений розшук.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в матеріалах справи обов`язково повинні міститися докази на підтвердження належного повідомлення учасників судового процесу про розгляд подання державного виконавця, однак суд першої інстанції не виконав свого обов`язку щодо завчасного повідомлення ОСОБА_1 , як боржника, судовою повісткою про день, час та місце судового засідання, внаслідок чого було порушено принцип змагальності сторін. Також боржником не були отримані жодні документи по виконавчому провадженні, а самі по собі копії викликів та постанов державного виконавця не є доказами їх належного направлення боржнику, тому звернення виконавця до суду з поданням про оголошення боржника у розшук було передчасним. Крім того, боржник проживає за адресою: АДРЕСА_1 , і державний виконавець могла перевірити актуальність цих даних для встановлення дійсного місця проживання боржника.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 20 вересня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва видав виконавчий лист № 759/6629/19 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дружини ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 8 квітня 2019 року, який був пред`явлений стягувачем до примусового виконання 22 вересня 2021 року у Святошинський ВДВС у м. Київ ЦМУМЮ (м. Київ).

22 вересня 2021 року головним державним виконавцем Гуріною Д.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66915796.

23 вересня 2021 року у межах даного виконавчого провадження винесено постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про арешт коштів та майна боржника.

Як свідчать матеріали справи, 23 вересня 2021 року та 25 жовтня 2021 року головним державним виконавцем Гуріною Д.І. здійснено виходи за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами яких було складено відповідні акти про те, що двері квартири ніхто не відчинив і за цією адресою боржник не проживає.

Також головним державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 66915796 було вчинено ряд виконавчих дій спрямованих на виконання рішення суду, а саме: надіслано компетентним органам вимогу про надання інформації щодо перетину боржником державного кордону України за період з 1 квітня 2019 року по 23 вересня 2021 року та запит про надання інформації щодо видачі на ім'я боржника документа, що дає право на виїзд і в'їзд в України та посвідчує особу громадянина України під час перебування за її межами, а також направлено ОСОБА_1 повідомлення про внесення відомостей про нього як боржника до Єдиного реєстру боржників.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року в справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У рішенні ЄСПЛ в справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року (заява № 18966/02) Високий суд нагадує практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, § 40, ЄСПЛ 2002-III; «Ясіуньєне проти Латвії», заява № 41510/98, § 45, 6 березня 2003 року) - пункт 53.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року в справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02), позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції. Державі належить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права.

Статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України «Про виконавче провадження» або Закон № 1404-VIII) встановлено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Положеннями частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 Закону № 1404-VIII боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина восьма статті 18 Закону № 1404-VIII).

Згідно із частиною першою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

У відповідності до частини першої до статті 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що звернення державного виконавця до суду із поданням про розшук боржника повинно бути підтверджене відповідними документами, що підтверджують підстави та наявність невиконаного виконавчого провадження з вини боржника, в тому числі через переховування та/або ухилення останнього.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», як то утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з`являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Перевіривши надані головним державним виконавцем Святошинського ВДВС у м. Київ ЦМУМЮ (м. Київ) докази, колегія суддів відзначає, що в розпорядженні суду першої інстанції були достатні дані, які свідчать про ухилення ОСОБА_1 від виконання аліментних зобов`язань, покладених на нього рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року та постановою Верховного Суду від 24 червня 2021 року про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, на момент звернення з поданням факт такого свідомого ухилення боржника фактично вже відбувся, є об`єктивно наявним та вбачається як з матеріалів справи № 759/6629/19 так ізвиконавчого провадження № 66915796.

Суд першої інстанції встановив та не спростовано стороною боржника, що останній ухиляється від добровільного виконання рішення суду, на неодноразові виклики державного виконавця жодного разу не з`являвся та його фактично місцезнаходження невідоме, а усі вчинені виконавцем заходи у виконавчому провадженні позитивного результату не дали і станом на 1 жовтня 2021 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 182 999,16 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2021 року головним державним виконавцем Гуріною Д.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66915796 з примусового виконання виконавчого листа № 759/6629/19 від 20 вересня 2021 року та направлено копію постанови сторонам виконавчого провадження, в тому числі ОСОБА_1 до виконання за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому ОСОБА_1 в особі своїх представників неодноразово звертався до районного суду зі скаргами на дії приватного виконавця щодо примусового виконання скасованого заочного рішення суду першої інстанції у справі № 759/6629/19, в яких зазначив, що постійно проживає на території іншої держави та не має можливості отримувати поштову кореспонденцію, а про здійснення виконавчих дій дізнався від представника - адвоката Соболівського А.М.

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги стосовно того, що на день внесення до суду подання про розшук боржника та постановлення оскаржуваної ухвали ОСОБА_1 не був обізнаний про наявність у нього невиконаного аліментного зобов'язання та виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у справі № 759/6629/19.

Достеменно знаючи про стягнення з нього аліментів на утримання дружини ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи із 8 квітня 2019 року, та відкрите відносно нього виконавче провадження, боржник свідомоухилявся від виконання покладених на нього обов`язків за виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження», яке полягає у неподанні декларації про доходи та майно, невиконання вимог державного виконавця та нез`явлення до нього, а також відсутності будь-яких дій щодо погашення значної суми заборгованості чи хоча б намагання вирішити це питання, що у свою чергу значно ускладнює здійснення виконавчого провадження та вказує на існування ймовірності повного ухилення боржника, який не проживає (перебуває) за місцем реєстрації від виконання своїх зобов`язань.

Доказів на спростування наведеного, боржником та його представником не надано, в апеляційній скарзі здійснено посилання на формальні підстави, які не відображають реальних правовідносин сторін.

Посилання представника боржника про те, що наявність у ОСОБА_1 зареєстрованого місця проживання само по собі виключає можливість оголошення його в розшук, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Згідно з актами державного виконавця від 23 вересня 2021 року та 25 жовтня 2021 року при виході головного державного виконавця Гуріної Д.І. за адресою: АДРЕСА_1 , за якою зареєстрований боржник і яка зазначена у виконавчому документі, установлено, що за цією адресою боржник фактично не проживає і перевірити його майновий стан не можливо.

Отже, на час звернення з поданням до суду, встановити фактичне місце перебування боржника ОСОБА_1 державному виконавцю не надалось можливим.

З огляду на вказані обставини та положення чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення подання державного виконавця та оголошення у розшук боржника ОСОБА_1 , який має значну суму заборгованостіта добровільно рішення суду про стягнення аліментів не виконує, а відомості про його місце проживання чи місце перебування були невідомі.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала постановлена без виклику боржника до суду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки положення статті 438 ЦПК України не передбачає обов`язку суду про виклик в судове засідання боржника для розгляду питання щодо оголошення розшуку цього боржника.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції щодо задоволення подання про оголошення розшуку боржникау даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого боржником судового збору за розгляд справи в апеляційному суді відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко