КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року м. Київ

Справа № 761/7893/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/3873/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Моторіної В.А., Чепур Н.К.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Притули Н.Г., 21 листопада 2019 року в м. Києві, повний текст рішення складений 02 грудня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Ліани Володимирівни про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2019 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви на прийняття спадщини за заповітом після померлого ОСОБА_5 протягом трьох місяців з часу набрання рішенням суду законної сили.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який склав заповіт на позивача.

Після смерті ОСОБА_5 позивачу стало відомо про скасування заповіту. У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про прийняття спадщини, проте постановою від 05 вересня 2016 року нотаріус відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії.

Позивач зазначав, що причини з яких він пропустив шестимісячний строк на звернення до нотаріуса із заявою є поважними та обґрунтовував їх наступним.

Зазначав, що станом на дату подання заяви про прийняття спадщини він і не міг бути спадкоємцем померлого так як заповіт було скасовано. У зв'язку із скасуванням заповіту позивач звернувся до суду з позовом про визнання заяви про скасування заповіту недійсною.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року у справі № 761/11024/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_7 , заінтересовані особи ОСОБА_4 про визнання заяви про скасування заповіту недійсною позовні вимоги були задоволені.

В цей же час, оскільки рішення у справі № 761/11024/16-ц набуло законної сили, ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до приватного нотаріуса КМНО Глушко Л.В., треті особи: Міністерство юстиції України, ОСОБА_8 , в подальшому належними відповідачами було зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про поновлення строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Рішенням у справі № 761/32624/16-ц, яка розглядалась Шевченківським районним судом міста Києва, 21 лютого 2017 року відмовлено ОСОБА_2 у визначенні додаткового строку на прийняття спадщини. Вказане судове рішення не оскаржувалось оскільки змінились підстави позову у зв`язку з прийняттям апеляційної скарги у справі №761/11024/16-ц (відповідно, рішення першої інстанції у цій справі стало таким, яке не набуло законної сили) до провадження Апеляційного суду міста Києва. Таким чином, на час прийняття рішення у справі № 761/32624/16-ц ОСОБА_2 не мав права на спадкування та, відповідно, не набув статусу спадкоємця за заповітом.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

02 серпня 2017 року ОСОБА_2 , зважаючи на рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 у справі №761/11024/16-ц року, звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , треті особи: ОСОБА_9 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бабенко Вікторія Вікторівна про визнання заяви про скасування заповіту недійсною.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року у справі 761/27118/17 позов задоволено частково та визнано заяву від імені ОСОБА_10 від 22 вересня 2015 року про скасування заповіту, що підписана ОСОБА_9 , посвідчена Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В., зареєстрована в реєстрі за №2549 - недійсною.

Дане рішення набуло законної сили 04 січня 2019 року, оскільки не оскаржувалось жодною із сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Ліани Володимирівни про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк в три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем з поважних причин було пропущено строк на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому суд вбачав підстави для надання додаткового строку для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Не погодилась із судовим рішенням особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 , його представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість рішення суду, як такого, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та за неповного з'ясування обставин справи. Скаржник вказує, що судом незаконно було визначено додатковий строк в три місяці з моменту набрання рішення законної сили. Звертає увагу, що позивач жодного позову про визнання його спадкоємцем до судів України не подавав, всі свої позовні вимоги будував на тому, що інші особи порушили його права як спадкоємця, а позови про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини без вимог про визнання особи спадкоємцем може подавати лише особа, яка вже набула таких прав.

Зазначає, що суд першої інстанції проігнорував рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року, яким як раз і було встановлено, що в межах строку на подання заяви на прийняття спадщини, який обраховується з дня відкриття спадщини (дати смерті спадкодавця) нічого не заважало позивачу подати заяву. Фактично, за одним і тим самим фактом, спором, обставинами було постановлено два судових рішення, що є неприпустимим так як порушує принцип юридичної визначеності гарантований Європейською конвенцією з прав людини і на необхідність додержання якого наголошувалось у рішенні Європейського Суду з прав людини.

На час розгляду справи №761/7893/19 ОСОБА_1 вже набув право власності на квартиру, щодо успадкування якої ОСОБА_2 просив суд вдруге визначити йому строк на прийняття спадщини.

Вказує, що суд незаконно відновив право ОСОБА_2 на прийняття спадщини і, відповідно, й на спадкове майно у зв`язку з чим, оскаржуване рішення порушило права ОСОБА_1 , як власника майна й особи, яка не була залучена до участі у справі.

Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача вказує на відсутність порушеного права особи, яка звернулась з апеляційною скаргою, оскільки він не входить до кола спадкоємців, жодного зв`язку між скаржником і сторонами спору не має, а питання про право власності на квартиру, що входила до спадкового майна не є предметом даного розгляду. На підставі викладеного, позивач просить закрити апеляційне провадження.

В судовому засіданні представник особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 - адвокат Жогіна О.О. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, наголошувала на тому, що повторний розгляд одного і того самого питання підриває основні принципи судочинства, просила про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Янчик М.І. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, наголошувала на відсутності порушеного права особи, яка звернулась з апеляційною скаргою, у зв`язку з чим просила закрити апеляційне провадження.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Виходячи з наведених норм цивільно-процесуального законодавства, право апеляційного оскарження судового рішення мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, тобто безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цих осіб.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку ст. 352 ЦПК України, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв, як вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, слід урахувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Виходячи з наведеного, першочергово підлягає до вирішення апеляційним судом питання про наявність порушеного права особи, яка звернулась з апеляційною скаргою не будучи учасником справи в суді першої інстанції.

З наведених обставини справи вбачається, що предмет судового розгляду у даній справі становили спадкові правовідносини, а саме питання щодо визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. В апеляційній скарзі вказується на те, що внаслідок відновлення права ОСОБА_2 на прийняття спадщини, було відновлено і його право на спадкове майно, яке на час розгляду справи вже перейшло у власність особи, яка подала апеляційну скаргу. А отже вказане рішення є таким, що безпосередньо стосується прав особи, яка звернулась з апеляційною скаргою. Основний довід апеляційної скарги полягає в том, що спір з приводу встановлення позивачу додаткового строку на прийняття спадщини вже був вирішений судом, а саме рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року у справі №761/32624/16-ц ОСОБА_2 відмовлено у визначенні додаткового строку на прийняття спадщини.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року у справі №761/32624/16-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , третя особа: Міністерство юстиції України про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишено без задоволення (а.с.16-17).

З описової частини цього рішення вбачається, що позов був пред`явлений у березні 2016 року. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 17 вересня 2015 року ОСОБА_5 склав заповіт, відповідно до якого визначив позивача спадкоємцем свого майна та майнових прав. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після чого позивачу стало відомо про скасування заповіту без участі та волевиявлення померлого, скасовано заповіт було ОСОБА_6 .. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року визнано недійсною заяву про скасування заповіту. Позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, разом з тим нотаріус відмовила у видачі свідоцтва на тій підставі, що позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини. У зв'язку з вище викладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини вказує, що спадкоємцем позивач став лише після визнання заяви про скасування заповіту недійсною.

Вказане рішення суду не оскаржувалось, відповідно набрало законної сили.

Справа, що є предметом даного розгляду була ініційована позивачем у лютому 2019 року. Сторонами у справі є позивач ОСОБА_2 , відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватний нотаріус КМНО Глушко Ліана Володимирівна. Предмет спору - визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який склав заповіт на позивача. Після смерті ОСОБА_5 позивачу стало відомо про скасування заповіту. У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про прийняття спадщини, проте постановою від 05 вересня 2016 року нотаріус відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії. Позивач зазначав, що станом на дату подання заяви про прийняття спадщини він не міг бути спадкоємцем померлого, так як заповіт було скасовано. У зв'язку із скасуванням заповіту позивач звернувся до суду з позовом про визнання заяви про скасування заповіту недійсною.

В силу ч.ч. 1-4 ст.10 ЦПК України Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 3 ст.18 ЦПК України визначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено.

Європейський суд з прав людини у справі «Пономарьов проти України», рішення від 03 квітня 2008 року, визначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

З наведених обставин справи вбачається, що вказана справа є повторним зверненням позивача із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Усталена судова практика свідчить про те, що повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено, що само по собі унеможливлює повторне звернення.

Разом з цим, розглядаючи підстави звернення слід звернути увагу на те, що вони є також ідентичними. Як у справі №761/32624/16-ц, так і в даній справі, позивач ОСОБА_2 вказує на те, що після смерті ОСОБА_5 позивачу стало відомо про скасування заповіту без участі та волевиявлення померлого, що ним було оскаржено в судовому порядку, відмінним є додаткове зазначення рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року у справі 761/27118/17. Однак вказане не змінює підстав звернення до суду.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року визнано недійсною заяву ОСОБА_5 про скасування заповіту складеного на користь позивача. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 року вказане рішення суду було скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав невірного визначення суб`єктного складу учасників справи.

02 серпня 2017 року ОСОБА_2 , зважаючи на рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 у справі №761/11024/16-ц року, звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , треті особи - ОСОБА_9 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бабенко В. В. про визнання заяви про скасування заповіту недійсною.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2018 року у справі 761/27118/17 позов задоволено частково та визнано заяву від імені ОСОБА_5 від 22 вересня 2015 року про скасування заповіту, що підписана ОСОБА_9 , посвідчена Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В., зареєстрована в реєстрі за №2549 - недійсною.

Поряд з цим, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року у справі № 761/32624/16-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , третя особа: Міністерство юстиції України про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишено без задоволення. У рішенні суду вказаний строк на його оскарження протягом 10 днів, і міститься відмітка про набрання ним чинності 21 березня 2017 року.

Таким чином, у строк на апеляційне оскарження цього рішення, ще не було ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсною заяви про скасування заповіту. А отже твердження позивача про неможливість його оскарження з підстав відсутності підтвердження права на спадкування за заповітом є безпідставними. Таким чином, позивач на власний розсуд розпорядився своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Внаслідок цього вказане рішення набрало законної сили і є обов`язковим для всіх органів державної влади та громадян, зокрема для позивача і суду.

Розглядаючи суб`єктний склад учасників справи суд також вважає їх ідентичними, оскільки в обох справах позивачем є ОСОБА_2 , а відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .. У даній справі позивач визначив відповідачем ще приватного нотаріуса КМНО Глушко Л.В., проте у справі №761/32624/16-ц приймало участь Міністерство юстиції України, як орган що здійснює контроль над органами нотаріату.

Як вказує Європейський суд з прав людини, жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Ініціювання нового розгляду призводить до порушення принципу остаточності рішень суду.

А отже враховуючи, що рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, набрало законної сили, суд першої інстанції мав закрити провадження у справі. Проте вказане залишилось поза увагою суду, а прийняте рішення призвело до наявності двох рішень суду з того самого питання, але з різними правовими наслідками, внаслідок чого відбувся перегляд порядку прийняття спадщини, що безпосередньо вплинуло на права особи, яка звернулась з апеляційною скаргою.

В порядку ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Керуючись ч.3 ст. 255, ст. 374, ч.1 ст. 377 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Ліани Володимирівни про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: Соколова В.В.

Судді: Андрієнко А.М.

Поліщук Н.В.

Повний текст рішення складений 15 серпня 2022 року.