Житомирський апеляційний суд
Справа №2-3762/02 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №2-3762/02 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Лужинецького П.В., заінтересована особа - ОСОБА_2 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Вдовиченко Т.М. в м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (далі - Бердичівський МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області) Лужинецького П. В., заінтересована особа - ОСОБА_2 . Скаргу мотивовано тим, що він є боржником за виконавчим листом № 2-3762, виданим Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області 28 листопада 2002 року, про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання їхнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 06 листопада 2002 року і до досягнення повноліття дитини. Вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у Бердичівському МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області (виконавче провадження № 10716770). Зазначав, що 05 червня 2019 року постановою державного виконавця Лужинецького П. В. виконавче провадження з примусового виконання цього виконавчого документа закінчено у зв`язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, а саме досягненням ОСОБА_3 повноліття. За наслідками звернення 14 та 24 червня 2019 року стягувача - ОСОБА_2 про скасування постанови державного виконавця від 05 червня 2019 року та здійснення перевірки повноти примусового виконання виконавчого провадження № 10716770 начальником Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Пригуновим В.В. постановою від 15 серпня 2019 року скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 05 червня 2019 року. 13 вересня 2019 року державним виконавцем Лужинецьким П. В. складено довідку-розрахунок № 5/10716770, відповідно до якої, його заборгованість станом на 13 вересня 2019 року за виконавчим листом № 2-3762 від 28 листопада 2002 року становить 106 121,60 грн. Листом начальника Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Пригунова В.В. від 22 жовтня 2019 року № 52152 його повідомлено про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів, до якого будо додано копію постанов державного виконавця від 05 червня 2019 року та від 15 серпня 2019 року. Заявник вважає, що дії державного виконавця з нарахування заборгованості зі сплати аліментів за 2018 рік є незаконними, оскільки такі розрахунки не відповідають дійсності та Інструкції з організації примусового виконання рішень, нормам Сімейного кодексу України (далі - СК України), а розмір заборгованості має бути перерахований відповідно до вимог законодавства України. З огляду на викладене ОСОБА_1 просив суд поновити строк для подання скарги; визнати неправомірними дії державного виконавця Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Лужинецького П.В. щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів за 2018 рік згідно з довідкою від 13 вересня 2019 року № 5/10716770; зобов`язати державного виконавця Лужинецького П.В. здійснити належний розрахунок заборгованості у відповідності до вимог законодавства України за виконавчим листом від 28 листопада 2002 року № 2-3762; закрити виконавче провадження за закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення та відсутністю заборгованості.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2020 року провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про відмову у відкритті провадження. Вважає, що суд безпідставно відкрив провадження за скаргою з огляду на пропуск ОСОБА_1 строку її подання та відсутність клопотання про визнання поважною причини пропуску такого строку. Її заява про відмову у задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку на звернення до суду щодо оскарження дій державного виконавця та залишення скарги без розгляду не розглянута судом. Тому вважає, що у зв`язку з незаконністю відкриття провадження у справі будь-яке судове рішення похідного характеру є також незаконним. Вказала про відсутність встановленого законом правонаступництва державних виконавців один за одним (у даному випадку Шоботенко Л.В. за Лужинецьким П.В. ), які перебувають у самостійних трудових правовідносинах з органом ДВС, який не є учасником справи, і несуть персональну відповідальність за свої дії і рішення. Зазначає, що висновок судді, що довідка-розрахунок від 13 вересня 2019 року №5/10716770 втратила свою чинність з моменту видачі довідки № 17 від 03 грудня 2020 року, таким, що суперечить ч.13 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», у відповідності до якої довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Така довідка видається за встановленою формою і є дійсною протягом одного місяця з дня її видачі. Тому, довідка-розрахунок Державного виконавця Шоботенко Л.В. від 03 грудня 2020 року № 17, яка видана в довільній формі, є неналежним й недопустимим доказом у справі. Також, вказала, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що вона зверталася в 2020 році до органу ДВС з вимогою про видачу довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів № 17 від 03 грудня 2020 року, якою, на її думку, фактично виправлено підсумок заборгованості, встановлений у довідці-розрахунку від 13 вересня 2019 року, про що, у порушення абз. 3 ч.3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відсутня відповідна постанова державного виконавця. Крім того, вказала, що скаржник не звертався до суду з предметом спору про визначення розміру заборгованості по сплаті аліментів, тому питання про розмір заборгованості за скаргою боржника на дії державного виконавця - виходить за межі предмету спору й не констатує собою відсутність предмету спору щодо незаконності дій державного виконавця. Проте, в оскаржуваній ухвалі судом встановлено новий розмір заборгованості по сплаті аліментів, тобто суд вийшов за межі предмету спору у цій справі. Крім того, довідки державного виконавця не повинні бути підставою для закриття судом провадження у цій справі.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2020 року задоволено частково. Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення скарги. Визнано неправомірними дії державного виконавця Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Лужинецького П. В. щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів за 2018 рік згідно з довідкою від 13 вересня 2019 року № 5/10716770. У задоволенні інших вимог скарги відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.07.2022 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Житомирського апеляційного суду від 16.02.2021 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем Шоботенко Л. В. надано новий розрахунок заборгованості від 03 грудня 2020 року № 17 з виконання виконавчого листа від 28 листопада 2002 року № 2-3762, довідка-розрахунок від 13 вересня 2019 року № 5/10716770 втратила чинність, отже, відсутній предмет скарги. У зв`язку з цим провадження у справі підлягає закриттю відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, згідно з яким суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Бердичівському МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області перебував виконавчий лист від 28 листопада 2002 року № 2-3762, виданий Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ОСОБА_1 , але не менше половини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 06 листопада 2002 року і до повноліття дитини.

Постановою державного виконавця Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Лужинецького П. В. від 05 червня 2019 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого документа закінчено (а. с. 5, зворот, т. 1).

14 червня 2019 року та 24 червня 2019 року стягувач ОСОБА_2 звернулася до начальника Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Пригунова В. В. з клопотанням і скаргою, відповідно, у яких просила скасувати постанову державного виконавця від 05 червня 2019 року та здійснити перевірку примусового виконання виконавчого провадження № 10716770 (а. с. 166, 170, 171, т. 1). У цих заявах стягувач зазначала про отримання боржником доходу в сумі 599 800,00 грн, про який державний виконавець не був обізнаний.

За наслідками звернення стягувача постановою начальника Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Пригунова В.В. від 15 серпня 2019 року скасовано документ «Постанова про закінчення виконавчого провадження» від 05 червня 2019 року, виданий державним виконавцем Лужинецьким П.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3762, виданого 28 листопада 2002 року (а. с. 169, т. 1).

13 вересня 2019 року державним виконавцем Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Лужинецьким П.В. складено довідку-розрахунок № 5/10716770, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 станом на 13 вересня 2019 року за виконавчим листом від 28 листопада 2002 року № 2-3762 становить 106 121,60 грн (а. с. 3, т. 1).

11 жовтня 2019 року боржник ОСОБА_1 звернувся до начальника Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Пригунова В.В. зі скаргою, у якій, не погоджуючись із нарахованою йому заборгованістю за аліментами, просив вжити заходів до державного виконавця Лужинецького П.В. щодо проведення належного розрахунку заборгованості за виконавчим провадженням та закінчити виконавче провадження відповідно до пункту 7 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 4, т. 1). У скарзі він зазначив, що є фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку, а сума, зазначена у декларації про доходи за 2018 рік, не є чистим його доходом.

Листом від 22 жовтня 2019 року № 52152 начальник Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Пригунов В.В. повідомив боржника про відсутність підстав для задоволення його скарги у зв`язку із наявністю у нього заборгованості за аліментами, до якого будо додано копію постанов державного виконавця від 05 червня 2019 року та від 15 серпня 2019 року (а. с. 5, т. 1).

До матеріалів скарги ОСОБА_1 надав конверт зі штампом пошти від 25 жовтня 2019 року (а. с. 7, т. 1) та зазначав, що отримав відповідь начальника Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Пригунова В.В. 29 жовтня 2019 року. У скарзі просив поновити строк звернення до суду.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 листопада 2019 року про відкриття провадження у справі поновлено строк оскарження дій державного виконавця з огляду на поважність причин пропуску процесуального строку (а. с. 36, т. 1).

Під час розгляду справи встановлено, що державний виконавець Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Лужинецький П.В. звільнився 16 червня 2020 року (а. с. 9, т. 2).

Виконавче провадження перебуває на виконанні у державного виконавця Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Шоботенко Л.В., якою складено новий розрахунок заборгованості від 03 грудня 2020 року № 17 за виконавчим листом № 2-3762, виданим 28 листопада 2002 року, згідно з яким станом на 19 жовтня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 становить 25 157,94 грн (а. с. 19, т. 2).

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України, та містити відомості, зазначені в пунктах 3-5 частини сьомої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК України.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК України - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК України - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; статті 74 - 77 ЦПК України - про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК України - про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК України - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

З урахуванням передбаченого законом строку розгляду такої скарги проведення попереднього судового засідання не є обов`язковим.

У пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

У постановах Верховного Суду від 12 листопада 2018 року у справі № 465/926/06 (провадження № 61-30741св18) та від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18 (провадження № 61-18142св19) зроблено правовий висновок про те, що боржник вправі звернутися до суду зі скаргою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 2-751/2007 (провадження № 61-15422св20) зазначено, що: «оскільки заявник звернулася до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, то такий спір може розглядатися у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, що передбачений розділом VII ЦПК України. До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 29 серпня 2018 року у справі № 201/10328/16-ц, провадження № 14-192цс18; від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц, провадження № 14-496цс19. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у постанові від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18 (провадження № 61-18142св19). Тобто, у вказаній категорії справ стягувач аліментів вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах».

У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року в справі № 125/2525/18 (провадження № 61-13525св20) зроблено висновок, що «спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні».

Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі № 487/4219/20 (провадження

№ 61-18539св20).

Підстави закриття провадження у справі визначено у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) викладено такі висновки щодо застосування пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Під час розгляду справи встановлено, що державний виконавець Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Лужинецький П.В. звільнився 16 червня 2020 року (а. с. 9, т. 2).

Виконавче провадження перебуває на виконанні у державного виконавця Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Шоботенко Л.В., якою складено новий розрахунок заборгованості від 03 грудня 2020 року № 17 за виконавчим листом № 2-3762, виданим 28 листопада 2002 року, згідно з яким станом на 19 жовтня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 становить 25 157,94 грн (а. с. 19, т. 2).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що наявність нової довідки про розмір заборгованості по аліментам, виданої під час розгляду справи, не звільняла суд від обов`язку надати оцінку діям державного виконавця по складанню попередньої довідки-розрахунку, правомірність якої була предметом поданої до суду скарги заявника.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність предмету спору та безпідставно закрив провадження у справі.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок про закриття провадження, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що оскаржувана ухвала відповідно до положень п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 16 серпня 2022 року.

Головуючий

Судді