ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4769/22 Справа № 932/7660/21 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін М.С., про визнання недійсними свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін М.С., про визнання недійсними свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову, позивачі зазначили, що ОСОБА_2 належить на праві власності 66/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.1994 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якушевою Г.С., за реєстр. № 6101.

ОСОБА_3 належить 34/100 частини вищевказаної квартири, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів 18.01.1994 року, згідно розпорядження № 2/195-94, зареєстрованого в КП ДМБТІ та записано в реєстрову книгу № 116п, за реєстровим № 26.

У 1995 му році ОСОБА_2 емігрував з України та постійно проживав у Сполучених Штатах Америки, з того часу в Україну не повертався. ОСОБА_3 емігрувала у 2014-му році з України на постійне місце проживання до США, і з того часу до України не поверталась.

Однак у 2020 му році ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стало відомо, що право власності на квартиру було незаконно переоформлено на іншу особу ОСОБА_1 . Цю інформацію позивачі дізнались з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зазначали, що протягом листопада грудня 2019 року відносно спірної квартири вчинено декілька реєстраційних дій, а саме:

19.11.2019 року проведено державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на 1/1 частину квартири за гр. ОСОБА_2 на підставі дублікату договору купівлі продажу від 24.11.1994 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якушевою Г.С., за реєстр. № 6101, та свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 , виданого 19.11.2019 року, за реєстр. № 861. Відтак, ОСОБА_2 став одноособовим власником квартири (частка 1/1).

06.12.2019 року проведено державну реєстрацію права власності на 1/1 частину спірної квартири за гр. ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 06.12.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.С., за реєстр. № 904.

Позивачі вважають, що реєстрація права власності на належну їм квартиру була проведена незаконно, а отже це майно вибуло з їх володіння всупереч положенням чинного законодавства України, та поза їх волею, оскільки ОСОБА_2 , перебуваючи весь час за кордоном, нікого не уповноважував та не видавав довіреності на отримання дублікату договору купівлі-продажу, яким посвідчено його право власності на 66/100 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Також позивачі вважають, що нотаріусом було незаконно видано особі, яка іменувала себе як ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину на 34/100 частини квартири, після смерті ОСОБА_3 . Вказують, що ОСОБА_3 проживає постійно на території США, є живою. Свідоцтво про її смерть є підробленим, оскільки воно видано на території Російської Федерації, однак ОСОБА_3 ніколи не перебувала на території РФ. Крім того, ОСОБА_2 не уповноважував нотаріуса на оформлення та видачу свідоцтва про право на спадщину, не просив проводити державну реєстрацію зміни розміру часток спірної квартири, не укладав договір купівлі продажу квартири із ОСОБА_1 тощо.

За таких обставин, на думку позивачів, квартира загальною площею 110,2 кв.м., житловою площею 69,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 вибула з володіння власників поза їх волею.

Враховуючи зазначене, позивачі просили суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.11.2019 року, видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.С., зареєстроване в реєстрі за № 861;

визнати недійсним договір купівлі продажу від 06.12.2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.С., за реєстр. № 904;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 66/100 частин квартири, загальною площею 110,2 кв.м., житловою площею 69,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та витребувати цю частку квартири з незаконного володіння ОСОБА_1 ;

визнати за ОСОБА_3 право власності на 34/100 частини квартири, загальною площею 110,2 кв.м., житловою площею 69,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та витребувати 34/100 частин цієї квартири з незаконного володіння ОСОБА_1 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін М.С., про визнання недійсними свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.11.2019 року, видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.С., зареєстроване в реєстрі за № 861.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 34/100 частини квартири, загальною площею 110,2 кв.м., житловою площею 69,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 34/100 частини квартири, загальною площею 110,2 кв.м., житловою площею 69,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 66/100 частин квартири, загальною площею 110,2 кв.м., житловою площею 69,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 66/100 частин квартири, загальною площею 110,2 кв.м., житловою площею 69,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 816, 00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 24.11.1994 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якушевою Г.С., за реєстр. № 6101, належить на праві власності 66/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки КП «Дніпровського міського бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 26.02.2020 р. № 4088, право власності на частку майна у розмірі 66/100 спірної квартири зареєстровано за ОСОБА_2 та записано в реєстрову книгу № 116п за реєстровим № 27.

Свідоцтвом про право власності на житло, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів 18.01.1994 року, згідно розпорядження № 2/195-94 підтверджено, що ОСОБА_3 є власником 34/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на 34/100 частини належної ОСОБА_3 квартири було зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записане в реєстрову книгу № 116п за реєстровим № 26, що також видно з довідки КП «ДМБТІ» ДОР від 26.02.2020 р. № 4088.

У 1995-му році ОСОБА_2 емігрував на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки, і з того часу до України не повертався.

Так, згідно відповіді Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на № 02-13/3/109/2022 від 01.02.2022 року, інформація про перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 11:00 04.02.2022 року в інформаційно-телекомунікаційній системі «Гарт 1» не виявлена.

У вересні 1995 року ОСОБА_2 отримав візу на проживання у Сполучених Штатах Америки (а.с. 174).

ОСОБА_3 емігрувала до Сполучених Штатів Америки у 2014-му році, і з того часу також не поверталась до України. З довідки Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, вбачається, що громадянка України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 востаннє здійснювала виїзд через державний кордон України 11.05.2014 о 13:35:46 в пункті пропуску для повітряного сполучення «Дніпро» рейсом «436 Дніпропетровськ Стамбул».

Згідно відповіді Шевченківського відділу у м. Дніпрі ГУДМС у Дніпропетровській області на адвокатський запит № 64/1211-22 від 11.02.2022 року, ОСОБА_4 у зв`язку із обміном паспорту колишнього РСРС зразка 1974 року, отримала паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 20.02.1997 року.

08 жовтня 2019 року до Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 226).

Державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В. заяву про прийняття спадщини було зареєстровано у реєстрі за № 1-1991, особу ОСОБА_2 було встановлено, дієздатність перевірено, підпис заяви зроблено у присутності нотаріуса.

08.10.2019 року державним нотаріусом Новіковою Л.В. була посвідчена нотаріальна довіреність від імені ОСОБА_2 на представництво інтересів під час оформлення його спадкових прав, на ім`я повіреного ОСОБА_5 . Довіреність підписана ОСОБА_2 та зареєстрована в реєстрі за № 1-1992 (а.с. 146).

19.11.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.С. було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на 34/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.12.2019 року, приватним нотаріусом ДМНО Царейкіним М.С. створено у Державному реєстрі речових прав запис з відкриттям розділу, про право власності на спірну квартиру в цілому (частка 1/1) за ОСОБА_2 . Підставою для внесення запису про право власності на частку ОСОБА_2 (66/100) став дублікат договору купівлі продажу, серія та номер: НОВ 412236/р, виданий 05.11.2019 року, видавник державний нотаріус Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області. Підставою для внесення запису про право власності на частку ОСОБА_3 (34/100) стало свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: НОВ 046072/р. № 861, видане 19.11.2019 р. приватним нотаріусом ДМНО Царейкіним М.С.

Дублікат договору купівлі продажу від 24.11.1994 року було отримано представником ОСОБА_2 ОСОБА_5 на підставі довіреності від невстановленого ОСОБА_2 , за даними паспорту ОСОБА_3 .

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 49752659 від 19.11.2019 року, право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 (розмір частки 1/1).

06.12.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.С., за реєстр. № 904. У цей же день нотаріусом проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50073056 від 06.12.2019 року, та зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

З копії договору купівлі продажу від 06.12.2019 р. реєстр. № 904 вбачається, що особу ОСОБА_2 було встановлено за паспортом, серія та номер якого належать ОСОБА_3 . При цьому особа, яка діяла від імені ОСОБА_2 , особисто була присутня під час укладання договору, підписала його за ОСОБА_2 . Нотаріус вказує, що особу ОСОБА_2 встановлено, його дієздатність та належність йому квартири перевірено.

Окрім того, за фактом незаконного заволодіння квартирою позивачів були внесені відповідні відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002403 від 31.10.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 190 КК України.

Матеріалами досудового розслідування встановлено, що група невстановлених осіб шахрайським шляхом, за попередньою змовою, заволоділи майном, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , чим завдали потерпілим матеріальну шкоду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками спірної квартири, жодних правочинів щодо відчуження вказаного майна не вчиняли, майно вибуло з володіння поза їх волею, а отже підлягає захисту порушеного права шляхом витребування вказаного майна у відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статей 317, 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК) саме власникові належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно зі статтею 387 ЦК за загальним правилом власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За правилами, встановленими статтею 388 ЦК, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не укладав оскаржуваний правочин, а від імені продавця виступила інша особа, яка не мала права відчужувати спірну квартиру, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладення договору купівлі-продажу квартири від 06.12.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Царейкіним М.С., за реєстр. № 904, було вчинено поза волею власника, тому цей договір є недійсним з моменту вчинення. Відтак, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 вибула з володіння (власності) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проти волі власників та без відповідної правової підстави.

Враховуючи викладене, відповідач не набув права власності на спірне нерухоме майно у спосіб та порядку, визначені законом.

Таким чином, оскільки спірний об`єкт нерухомості вибув з володіння власника поза його волею, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що пред`явлення позову до добросовісного набувача (відповідача) про витребування цього майна на підставі статті 388 ЦК відповідає вимогам закону.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - залишенню без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: