Справа № 541/1272/22
Провадження №2/541/609/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 серпня 2022 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області, в складі:

головуючого судді Третяка О. Г.,

за участю секретаря судового засідання Олешко Н. А.,

представника позивача, адвоката Данильчука С. Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргороді в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, адвокат Данильчук С. Г. звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, в якому просив визнати ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог представник позивач зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2014 року фактично проживають однією сім`єю без укладення шлюбу. Фактичним місцем проживання позивача та відповідача у 2014 році було м. Макіївка Донецької області.

У 2014 році ОСОБА_2 завагітніла від ОСОБА_1 та, враховуючи початок бойових дій у м. Макіївка, вони змушені були переїхати до м. Омськ, Омської області, Росія. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила доньку в м. Омськ Росія, батьком якої є позивач. За спільним погодженням позивача та відповідача доньці було визначено прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_3 .

Про народження дитини Совєтським відділом управління ЗАЦС Головного державно-правового управління Омської області було здійснено запис акту про народження № 3812 від 23.12.2014 та видане відповіде свідоцтво серії НОМЕР_1 . В актовому записі про народження ОСОБА_3 в графі «Батько» відомості відсутні.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають ще одну спільну доньку ОСОБА_4 . Позивач та відповідач проживають разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Відповідач відмовляється добровільно внести зміни до актового запису про народження дитини щодо запису про батька. За таких обставин, єдиною можливістю встановити батьківство ОСОБА_1 по відношенню до дитини є звернення до суду з позовом про визнання батьківства.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Данильчук С. Г. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Позивач ОСОБА_1 підтримав думку представника та суду пояснив, що дитина ОСОБА_3 народилася в Росії, а послуга щодо вписання батька дитини у свідоцтво була платною, однак коштів на той час не було.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала в повному обсязі.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення сторін, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд вважає що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 23.12.2014 Совєтським відділом управління ЗАЦС Головного державно-правового управління Омської області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Омськ, про що складено актовий запис № 3812 та її батьками зазначено: в графі «батько» відомості відсутні, а в графі «мати» ОСОБА_2 (а.с.12-15).

Стаття 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої та другої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Крім того, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд може встановити батьківство у разі спільного проживання і ведення спільного господарства матір`ю і особою, яка припускається батьком дитини, якщо ця особа приймає участь у вихованні дитини та утримує дитину, а також у разі визнання тим, хто припускається батьком, свого батьківства.

Так, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду (ч. 2 ст. 125 СК України).

За змістом ст. 126 СК України, заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, може бути подана до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Керуючись цим загальним правилом, у ч. 2 ст. 128 СК України допускаються будь-які докази, які засвідчують походження дитини.

Як вбачається зі ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Пунктами 6, 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України, при народжені дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ст.ст. 263, 265 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Зважаючи на вищевикладене, незалежно від мети та учасників процесу, при розгляді питань щодо визнання батьківства обов`язковим є проведення судово-генетичної експертизи, яка і встановлює спорідненість та батьківство. Однак, при звернення до суду з позовною заявою та під час розгляду справи судом від сторін не заявлено клопотань про проведення експертизи.

А тому суд бере до уваги належні та допустимі докази, якими по даній справі є висновок експертизи, який би підтверджував біологічне батьківство позивача, однак суду таких доказів надано не було.

За таких обставин позов не підлягає до задоволення.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77, 81, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Данильчук Сергій Григорович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4926 від 25.09.2020 року, адреса: вул. Римарська, буд. 22, оф. 39-3, м. Харків.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_3 , проживає АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 19.08.2022.

Суддя: О. Г. Третяк