провадження №: 2-з/752/314/22
У Х В А Л А

Іменем України

06.07.2022 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Акціонерного товариства «Таскомбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2020 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та призначено підготовче судове засідання.

04.07.2022 до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом: накладення арешту на нерухоме майно - квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 33 кв. м., житловою площею 16,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00; заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії всім суб`єктам державної реєстрації прав, щодо нерухомого майна: квартири об`єкт житлової нерухомості загальною площею 33 кв. м., житловою площею 16,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що на сьогоднішній день нерухоме майно знаходиться у власності відповідача - АТ «ТАСКОМБАНК», яке набуло на нього право власності як кредитор (іпотекодержатель), тому як вважає позивача, є значна ймовірність того, що до моменту розгляду по суті позовної заяви воно може бути в будь-який момент відчужене з боку нового власника. Позивача зазначає, що 24лютого 2022 року указом №64/2022 Президента України ОСОБА_3 введено воєнний стан в Україні, який ще триває. До початку воєнного стану позивач ввів переговори з відповідачем, щодо мирного врегулювання спору., але нажаль на сьогоднішній день у позивача змінилася фінансова ситуація, перемовини не дійшли до логічного завершення та на сьогодні викуп квартири не має можливості здійснити, тому позовні вимоги залишаються, і виникає питання щодо забезпечення позову.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підстави вимог своєї заяви, вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006, №9 постановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У відповідності до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Про необхідність досягнення справедливого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд встановив, що між сторонами існує спір щодо визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 33 кв. м., житловою площею 16,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Враховуючи, предмет позову, суд дійшов висновку, що подана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, так як позивача не доведено, а судом не встановлено підстав для заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії всім суб`єктам державної реєстрації прав, оскільки заявлені вимоги є неспівмірними заходами забезпечення з огляду на зміст заявлених вимог (заявлені немайнові вимоги), а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Подана заява про забезпечення позову не містить доказів про існування обставин, які унеможливлять виконання рішення суду, у разі невжиття, вказаного в заяві виду забезпечення позову, зокрема, заява не містить обґрунтування ризиків здійснення відповідачем будь-яких дій направлених на відчуження майна.

В заяві не зазначені обставини та докази, які б стверджували про те, що застосування вказаного заходу забезпечення позову не призведе до дисбалансу прав сторін по справі.

Враховуючи вищевикладене, предмет позову, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, а також викладені у заяві доводи позивача ОСОБА_1 та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності щодо співставлення їх належності, допустимості, достовірності кожного окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку між собою, суд прийшов до висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку із цим заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.149, 150 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю.Ю. Мазур