1Справа № 335/8523/21 2/335/313/2022
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., за участі секретаря судового засідання Огнев`юк Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, -
ВСТАНОВИВ:
09.08.2021 концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 01.09.2012 по 30.06.2021 року позивач надавав відповідачеві послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . Оплату за надані послуги відповідачі не здійснювали, у зв`язку із чим мають заборгованість розміром 79 856, 22 грн. Претензій щодо якості теплової енергії за вказаний період не надходило. Просить стягнути з відповідачів суму заборгованості у зазначеному вище розмірі, а також судовий збір.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2021 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) учасників справи у судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи.
09.12.2021 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Харькова В.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить визнати відповідача ОСОБА_1 неналежним відповідачем, оскільки відповідач ОСОБА_1 хоча і є власником квартири, однак не є споживачем послуг позивача, в квартирі не проживає, та послуг від позивача не отримує, договору про надання послуг з позивачем не укладала. Крім того, просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності.
08.02.2022 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву (доповнений), до якого відповідач додала довідку про реєстрацію її місця проживання, акт про її фактичне проживання, договір найму квартири.
09.02.2022 від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив, в якому він зазначив, що є одноособовим наймачем квартири, просив суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності, та стягнути з нього частково суму заборгованості.
21.02.2022 від представника позивача надійшло заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, з зазначенням того, що відповідачі частково здійснювали платежі у лютому 2017,травні 2017, лютому-березні 2018 р., тим самим здійснили переривання строків позовної давності. Крім того, позов був пред`явлений під час дії карантину, та строки позовної давнос ті продовжуються на строк дії карантину.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові зазначив про розгляд справи у відсутність представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 , її представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, надіслали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку.
Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази,відзив на позовну заяву, заперення проти заяви про застосування строків позовної давності, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що позивачем надавались відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до розрахунку суми заборгованості, за період з 01.09.2012 по 30.06.2021 заборгованість відповідачів за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води складає 79 856,22 грн. Зазначений розрахунок заборгованості не був спростований відповідачами у встановленому процесуальним законом порядку з урахуванням принципу змагальності.
Відповідно до пункту 2.1. Статуту Концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 1589 р. від 26.07.2002 року, зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.
Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.
Відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги": житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до Відповідачів, як споживачів послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Договір між сторонами про надання послуг не укладався, проте Концерн «МТМ» надавав відповідачам як споживачам за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовилися.
Фактичне надання цих послуг слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» та Правил.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до п. 18 вище вказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статей 67, 68 ЖК УРСР наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.
Відповідно до статей 19, 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Розмір заборгованості є доведеним і не спростовується відповідачами у справі.
В матеріалах справи містяться довідка відділу реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району від 09.12.2021 про те, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; акт від 10.12.2021 року про фактичне проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , складений сусідами та головою квартального комітету 71; договір найму від 01.12.2006 року квартири за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.07.2021 року про власника квартири АДРЕСА_3 , - ОСОБА_1 .
Отже суд з цих підстав відхиляє доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що вона є неналежним відповідачем за цим позовом.
Разом з тим, відповідачами заявлено про застосування строку позовної давності за заявленими вимогами.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
За період з 01.09.2012 по 30.06.2021 відповідачами послуги позивача не сплачувались, окрім як в лютому 2017 року сплачено 200 грн., в травні 2017 року 500 грн., в лютому 2018 року 300 грн., в березні 2018 р. 200 грн.
За відсутності будь-якої конкретизації з боку законодавця щодо дій боржника, які слід вважати визнанням ним свого боргу, вирішення у кожному конкретному випадку питання, чи вчинив боржник таку дію, яка свідчить про визнання боргу, є процесуальним обов`язком суду.
У постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі №3-269гс16 наведено певний узагальнений перелік дій, які можуть свідчити про те, що боржник визнав свою заборгованість перед кредитором.
Зокрема, у постанові зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
Стосовно визнання боргу щодо заборгованості з періодичних платежів, Верховним Судом України у постанові від 09.11.2016р. (справа №6-1457цс16) зазначено, що якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.
Суд зазначає, що переривання позовної давності у такому випадку може мати місце лише за умови, що сума внесених боржником коштів перевищує розмір щомісячного нарахування, що, у свою чергу, свідчить про визнання такою особою наявності заборгованості, оскільки ним погашається не лише поточне нарахування, а й частина заборгованості.
Матеріалами справи встановлено, що суми внесених відповідачами коштів на оплату комунальних послуг у всіх випадках у періоді, у якому виникла заборгованість, не перевищують нараховані Концерном поточні суми оплати за надані послуги, Так, встановлено, що у лютому 2017 р. позивачем нараховано за опалення 1658,06 грн, за ГВП 262,01, а сплачено за опалення -100 грн., за ГВП 100 грн., в лютому 2018 року нараховано за опалення 1793,34 грн., а сплачено 300 грн., в березні 2018 року нараховано за опалення 1671,91 грн., а сплачено 200 грн., що свідчить про сплату поточних платежів, а не заборгованості, та відтак й не визнання її відповідачами. Отже, такими проплатами суд вважає, що не перервано строк позовної давності. .
З урахуванням зазначеного, суд доходить до висновку про те, що переривання строку позовної давності не відбулося, у зв`язку чим у задоволенні вимог щодо стягнення боргу по оплаті за централізоване опалення та постачання гарячої води, враховуючи подання позову 09 серпня 2021 року, за період з вересня 2012 слід відмовити, оскільки вони заявлені поза межами строку позовної давності.
Позовні вимоги Концерну «МТМ» стосуються заборгованості, що утворилася у період з 01.09.2012 по 30.06.2021. Водночас, із вказаними вимогами Концерн «МТМ» звернувся до суду 09.08. 2021.
Крім того, суд враховує, що згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання.
В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року шляхом внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності.
Отже заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача за період з 01.03.2017 по 30.06.2021 включно складає 58 353,97 гривень, та позов підлягає задоволенню частково, у сумі 58 353,97 гривень.
Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.
Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 1657 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд
Позов концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 користь концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з 01.03.2017 по 30.06.2021 року в розмірі 58 353 (п`ятдесят вісім тисяч триста п`ятдесят три ) грн. 97 коп..
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у розмірі 1657 (одна тисяча шістсот п`ятдесят сім) грн. 00 коп., в рівних частках по 828 (вісімсом двадцять вісім) грн.50 коп. з кожного.
Рішення ухвалене за наслідками розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та складене в повному обсязі 22 серпня 2022 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач - концерн «Міські теплові мережі», , юридична адреса: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137;

Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач- ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Рибалко Н.І.