КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5936/2022
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , нарішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Чередніченко Н.П. в м. Київ 07 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В травні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внести зміни до актового запису № 2273 від 05 грудня 2017 року про народження ОСОБА_4 , складеного Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації цивільного стану ГТУЮ у м. Києві, вказати в графі батько « ОСОБА_3 - громадянин України», в графі прізвище, ім?я, по батькові дитини « ОСОБА_5 ».

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_4 . ОСОБА_3 постійно проживає в Республіці Грузія і дізнався, що він є батьком дитини, оскільки дійсно мав відносини з відповідачем. Розуміючи, що ОСОБА_4 є його донькою, 26 серпня 2020 року він придбав для дитини і її матері квартиру у м. Києві. Проте в свідоцтві про народження дитини батько записаний зі слів матері, в зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 грудня2021 року позов задоволено, визнано ОСОБА_3 батьком неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесено зміни до актового запису № 2273 від 05 грудня 2017 року про народження дитини ОСОБА_4 , складеного Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації цивільного стану ГТУЮ у м. Києві, вказавши батьком дитини ОСОБА_3 , та змінивши прізвище дитини з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 ; ім?я та по-батькові дитини, дату народження дитини та місце народження дитини залишено без змін.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасуватирішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 грудня2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_3 в частині внесення змін до актового запису № 2273, вказання в графі батько « ОСОБА_3 , громадянин України», а в графі прізвище, ім?я, по батькові дитини « ОСОБА_5 ».

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. В той же час судом першої інстанції не враховано, що фактично з моменту народження дитини позивач не був присутній у її житті, не має стійкого емоційного зв`язку, жодного морального та фізичного контакту з дитиною Від самого народження дитини позивач не турбується про неї, не здійснює її фінансове забезпечення та утримання. Позивач не бере участь у всіх процесах догляду за дитиною, забезпечення її фізіологічних потреб. Крім того, позивач не прийняв безумовно дитину у своє життя та не представив відкрито (публічно) своєю донькою перед широким загалом. Він відмовився давати своє прізвище дитині, оскільки в Грузії у нього є сім?я - дружина та діти. Така поведінка та слова ОСОБА_3 образили ОСОБА_1 , в зв`язку з чим вона вказала прізвище дитини « ОСОБА_6 », проти чого не заперечував позивач. Таким чином, суд прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, а саме зміну прізвища з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Вказувала, що не заперечує того факту, що батьком дитини є позивач, проте, враховуючи ту обставину, що він постійно проживає на території Республіки Грузія, та той факт, що сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі, запис про батька дитини було проведено зі слів матері на підставі ст. 135 СК України. Протягом майже чотирьох років з дня народження дитини у позивача не виникало необхідності в проведенні змін в актовому записі щодо батька дитини, хоча ОСОБА_3 був обізнаний про факт народження доньки. Позивач приїздить до України раз в 6-8 місяців, однак в моменти перебування на території України жодним чином не приділяє уваги дитині.

Крім того, ОСОБА_8 встановлено діагноз - дитячий аутизм, весь тягар по догляду за дитиною, її вихованням та розвитком несе її мати, і у дитини можуть виникнути психологічні складнощі у випадку, якщо її прізвище буде відрізнятись від прізвища матері, а також складнощі у спілкуванні з однолітками та через само ідентифікацію серед оточуючого суспільства. ОСОБА_8 батька майже не знає, оскільки вони дуже рідко зустрічаються.

Наголошувала, що позивачем не надано жодного доказу, що зміна прізвища дитини відбувається в її інтересах, і зміна прізвища дитини не турбувала позивача весь цей час. Суд першої інстанції не врахував цю обставину та постановив рішення, яке може зашкодити насамперед інтересам дитини.

Щодо квартири, яку ОСОБА_3 нібито за свої кошти купив для ОСОБА_4 , зазначала, що в провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та інших осіб про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу квартири. Таким чином, єдиним фактом, який би вказував на фінансове забезпечення та утримання дитини, та який був зазначений в судовому рішенні, ОСОБА_3 оскаржує в суді.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам законув повній мірі не відповідає.

Як встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_9 , 05 грудня 2017 року Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , в якому матір?ю дитини вказано ОСОБА_1 , батьком - ОСОБА_8 (а. с. 7).

На а. с. 34 - 38 знаходиться копія договору про надання медичних послуг від 11 лютого 2017 року, укладеного ТОВ «Академічний медичний центр» з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , згідно якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати на платній основі медичні послуги, а саме лікування безпліддя шляхом застосування допоміжних репродуктивних технологій. На а. с. 32 знаходиться копія листа ТОВ «Академічний медичний центр» до Голосіївського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року, в якому повідомлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до медичного центру з приводу лікування безпліддя 31 січня 2017 року, 07 березня 2017 року виконано IVF+ICSI+ET із використання ОСОБА_10 та сперматозоїдів ОСОБА_3 , 30 березня 2017 року при ультразвуковому обстеженні органів малого тазу ОСОБА_1 був встановлений факт маточної вагітності.

На а. с. 88 знаходиться копія посвідчення серії НОМЕР_2 , згідно якого ОСОБА_4 , 2017 року народження, призначена державна соціальна допомога як дитині з інвалідністю.

На а. с. 89 наявна копія висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 17 червня 2021 року № ІРЦ-85980/2021/228115, згідно якого ОСОБА_4 встановлено діагноз: дитячий аутизм з якісними порушеннями соціальної реципрокності та комунікації, перцептивними порушеннями, стереотипними формами поведінки, диспраксисними порушеннями.

На а. с. 9 знаходиться копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 серпня 2020 року, згідно якого 26 серпня 2020 року прийнято рішення про реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається:1) за заявою матері та батька дитини;3) за рішенням суду.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено і сторонами у справі не заперечується, що запис про батька дитини учинено за прізвищем матері, ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

В постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року в справі № 761/26390/15-ц, від 30 січня 2019 року в справі № 361/2653/15-ц зроблено правовий висновок, відповідно до якого питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України 2004 року, згідно з яким жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Аналогічно, відповідно до ст. 89 ЦПК України в чинній редакції жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Преамбулою та частинами 7, 18 Конвенції про права дитини визначено, що визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування; держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ.

Частини друга, третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошують, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини (рішення у справі «Йевремович проти Сербії» заява № 3150/05, від 17 травня 2007 року).

ЄСПЛ звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» («Kautzor v. Germany», заява № 23338/09), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» («Ahrens v. Germany», заява № 45071/09, § 74)) (постанова Верховного Суду від 28 серпня 2019 року в справі № 468/1726/17-ц).

Таким чином, судомпершої інстанції, задовольняючи позов в частині вимог про визнання батьківства, всебічно, повно й об`єктивно з`ясовано обставини справи та оцінено докази у справі, зокрема, що відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечувала батьківство позивача, наявні в матеріалах справи договір про надання медичних послуг від 11 лютого 2017 року, укладений ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з ТОВ «Академічний медичний центр», за умовами якого замовники доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати на платній основі медичні послуги, а саме лікування безпліддя шляхом застосування допоміжних репродуктивних технологій; інформаційну довідку ТОВ «Академічний медичний центр» від 03 серпня 2021 року, згідно якої сторони проходили лікування безпліддя з застосуванням допоміжних репродуктивних технологій, було використано їх репродуктивні клітини, і 30 березня 2017 року при ультразвуковому обстеженні органів малого тазу ОСОБА_1 був встановлений факт маточної вагітності.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що при вирішенні спору суд першої інстанції не досліджував обставини спільного проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання та утримання, і що при вирішенні спору про визнання батьківства суд першої інстанції повинен був приділити особливу увагу інтересам дитини, з огляду на те, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про встановлення батьківства, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що факт батьківства позивача відносно доньки підтверджується зібраними у справі доказами в їх сукупності, не заперечувався відповідачем, а також, на переконання суду, встановлення даного факту буде повністю відповідати інтересам дитини.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, враховує, що встановленню батьківства відносно дитини кореспондуватиме обов`язок позивача по її утриманню, що беззаперечно відповідає інтересам дитини.

Апеляційний суд також враховує положення ст. 7 Декларації про права дитини, якою передбачено право дитини знати своїх батьків і право на їх піклування.

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідач просила скасувати рішення судове першої інстанції в цілому та ухвалити нове рішення, однак при цьому відмовити в позові лише в частині внесення змін до актового запису про народження дитини.

При цьому апеляційна скарга не містить доводів, що визнання батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 в дійсності не відповідає інтересам дитини.

Задовольняючи позовні вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини, суд першої інстанції виходив із того, що дана вимога нерозривно пов`язана з первісною, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з такими висновками, оскільки судом першої інстанції зроблено їх в результаті неправильного застосування норм матеріального права, виходячи з наступного.

Так, дійсно, відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1, 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Таким чином, системний аналіз наведених вимог закону дає підстави для висновку, що в разі ухвалення судом рішення про визнання батьківства в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду, і доводами апеляційної скарги цього не спростовано.

Разом із тим, вказані норми матеріального права не регулюють питання зміни прізвища дитини, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Встановлення батьківства та внесення відомостей до актового запису про народження дитини про батька дитини самі по собі не є підставою для зміни прізвища дитини.

Відповідно до ст. 7 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання.

Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно до ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків.Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою.Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ.Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 148 СК України у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 365/322/17 (провадження № 61-4097св19) зазначено, що «суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зміни прізвища дитини, оскільки дитина від народження проживає з матір`ю та має прізвище матері ОСОБА_2, позивачем не доведено необхідність такої зміни, а також того, що зміна прізвища буде відповідати її інтересам, психологічному та гармонійному розвитку. При цьому судами враховано Висновок органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 04 грудня 2018 року, яким вирішено за доцільне не змінювати прізвище малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, враховуючи емоційний стан дитини, її внутрішній дискомфорт та прив`язаність до матері ОСОБА_2».

Верховним Судом в постанові від 02 червня 2021 року в справі № 759/2921/18 викладено правовий висновок, згідно з яким інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей.При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо.

Наведені вимоги Конвенції про права дитини, ст. 145, 148 СК України судом першої інстанції не застосовані, а правові висновки Верховного Суду - не враховані, внаслідок чого зроблено передчасний та помилковий висновок про необхідність зміни прізвища дитини в зв`язку з задоволенням вимог про визнання батьківства.

Оскільки судове рішення в частині внесення зміни до актового запису про народження дитини в частині прізвища дитини, ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права, воно не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_3 про внесення зміни до актового запису про народження дитини в частині прізвища дитини, апеляційний суд виходить із того, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , 02 грудня 2017 року, чого сторонами не заперечується; сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували; позивач переважно проживає в Республіці Грузія і не спілкується з дитиною; прізвище дитини було вказано у свідоцтві зі слів матері; дитина проживає разом із матір`ю, не досягла віку, з якого могла бути опитана з цього питання, а відповідач ОСОБА_1 проти зміни прізвища дитини заперечує.

Крім того, з огляду на вимоги ст. 145 СК України, позивачем не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів виконання ним своїх обов`язків щодо дитини, а також не наведено будь-яких обставин, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Надана позивачем до позову копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 серпня 2020 року, згідно якого 26 серпня 2020 року прийнято рішення про реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , як не підтверджує, так і не спростовує обставин виконання позивачем своїх обов`язків щодо дитини, оскільки із даного витягу неможливо встановити, що зазначене в ньому нерухоме майно дійсно було придбане ОСОБА_3 для дитини і її матері, як ним стверджується в позові.

Також апеляційний суд враховує, що дитині поставлено діагноз «дитячий аутизм з якісними порушеннями соціальної реципрокності та комунікації, перцептивними порушеннями, стереотипними формами поведінки, диспраксисними порушеннями» та вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що оскільки вихованням, розвитком та доглядом за дитиною займається її мати, прізвище якої « ОСОБА_6 », у дитини можуть виникнути психологічні складнощі у випадку, коли її прізвище буде відрізнятись від прізвища матері, у спілкуванні з однолітками та при самоідентифікації в суспільстві.

Враховуючи, що батьки не дійшли згоди про зміну прізвища дитини відповідно до положень статей 145, 148 СК України, а також, що у справах, які стосуються прав дітей судам першочергову увагу слід приділяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, апеляційний судприходить до висновку про відмову в позові в цій частині, оскільки позивачем не доведено необхідність зміни прізвища дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », а також те, що зміна прізвища буде відповідати її інтересам, психологічному та гармонійному розвитку.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині внесення зміни до актового запису про народження дитини в частині прізвища дитини, ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині, із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і не підлягає скасуванню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з позивачана користь відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги пропорційно до 50 % її задоволення в розмірі 681 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

РішенняГолосіївського районного суду м. Києва від 07 грудня2021 року в частині внесення змін про прізвище дитини в актовому записі № 2273 від 05 грудня 2017 року про народження дитини ОСОБА_11 , складеного Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Відмовити ОСОБА_3 позові до ОСОБА_1 про внесення змін до актового запису про народження дитини в частині прізвища дитини.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 грудня2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати в розмірі 681 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2022 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.