Справа № 202/997/22
Провадження № 2/202/1223/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кухтіна Г.О.

за участю секретаря Калантаєнка Д.В.

відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності,-

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач є власником 8/9 частини квартири АДРЕСА_1 . Власником решти 1/9 частини вказаної квартири є відповідач, яка приходиться позивачу сестрою. Відповідач у вказаній квартирі не проживає, комунальні послуги не оплачує, ремонт не здійснює, не несе жодних витрат по її утриманню. Позивач вважала, що частка відповідача є незначною, її виділ є неможливим, у зв`язку із чим просила припинити право власності відповідача на 1/9 частку квартири, визнати за позивачем право власності на 1/9 відповідної частини та присудити на користь відповідачки грошову компенсацію за 1/9 частини квартири, що дорівнює 144 090,44 грн., що буде внесено позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА.

Відповідач повністю заперечувала проти задоволення позовної заяви. Вказала, що позивач наразі проживає за територією України, квартиру здає в оренду, жодної компенсації від здачі в оренду відповідачці не дає.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Позивач є власником 8/9 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого 14 жовтня 2008 року на підставі розпорядження від 14 жовтня 2008 року №266-пр ЗАТ Дніпропетровська будівельна компанія «Містобідівник», свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 3 травня 2018 року, договору дарування, посвідченого 9 липня 2019 року.

Інша 1/9 частина квартири належить відповідачу.

Відповідні обставини сторонами не спростовуються та не заперечуються.

У відповідності до технічного паспорта, виготовленого станом на 20 грудня 2021 року, загальна площа спірної квартири складає 75,4 кв.м. із них житлова 46,5 кв.м., допоміжна 25,4 кв.м., інша 3,5 кв.м.

У відповідності до звіту з оцінки ринкової вартості, вартість об`єкта (квартири АДРЕСА_1 ) складає 1 296 814,00 грн.

За технічними показниками спірну квартиру не можна поділити без проведення будівельних робіт, що підтверджується висновком ТОВ «Базіс РК» від 20 грудня 2021 року.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

У відповідності до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18 (провадження № 61-10039св21) зроблено висновок, що: «аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. […] Правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи».

Разом із тим, у справі, що розглядається відповідач заперечує проти припинення її права власності на 1/9 частину спірної квартири, а позивачем не виконано ч.2 ст. 365 ЦК України щодо попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, таким чином, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи встановлені судом у справі обставини, а також норми законодавства, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 )до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 26 серпня 2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін