Справа № 450/1133/21 Провадження № 2/450/101/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2022 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі :

головуючого - судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про (предмет позову): стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) кошти у розмірі 2746,60 доларів США (дві тисячі сімсот сорок шість доларів США 60 центів), в тому числі 2700 (дві тисячі сімсот) доларів США - сума основного боргу та 46,60 доларів США (сорок шість доларів США 60 центів) 3 % річних,

стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень за подачу позовної заяви,

стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 (вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок

підстава позову (позиція позивача):

01.07.2020 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав 2700, 00 доларів США у борг терміном до 31.08.2020 року. 06.03.2021 року на адресу відповідача позивачем було скеровано письмову вимогу про повернення суми позики, яку відповідач отримав, однак вказана вимога ним проігнорована. Позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу, 3 % річних від простроченої суми та судові витрати. На момент підготовки позову 29.03.2021 року, офіційний курс гривні щодо долара США становить 27, 97 грн. Отже гривневий еквівалент ціни позову, на вказану дату становить 72 002,52 грн. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача ОСОБА_3 подала заяву про проведення судового засідання без участі представника позивача.

Позиція відповідача: у судове засідання не з`явився.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

29.04.2021 року ухвала суду про відкриття провадження у справі; 22.09.2021 року заява відповідача про відкладення розгляду справи; 23.09.2021 року заява відповідача про відкладення розгляду справи; 27.10.2021 року заява відповідача про відкладення розгляду справи; 30.11.2021 року заява відповідача про відкладення розгляду справи; 10.01.2022 року заява представника позивача ОСОБА_3 про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача; 09.02.2022 року заява відповідача про відкладення розгляду справи; 21.04.2022 року заява представника позивача ОСОБА_3 про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача; 16.05.2022 року заява відповідача про відкладення розгляду справи; 24.05.2022 року заява представника позивача ОСОБА_3 про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача; 21.06.2022 року заява відповідача про відкладення розгляду справи; 22.06.2022 року заява представника позивача ОСОБА_3 про проведення судового засідання без участі представника позивача.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Судом встановлено, що 01.07.2020 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2 700 доларів США, терміном до 31.08.2020 року. Повернення позиченої суми грошей повинно бути здійснено в місті Львові з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

01.07.2020 року ОСОБА_2 дана розписка ОСОБА_1 із рукописним текстом з якої слідує, що ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою; АДРЕСА_1 отримав від ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , грошові кошти в сумі 72 002 (сімдесят дві тисячі дві гривні 52 копійки), що за курсом Національного банку України на день посвідчення цього договору еквівалентно 2700 (дві тисячі сімсот) доларів США 00 центів терміном до 31.08.2020 року. Розписка написана власноручно. Зазначений рукописний текст розписки підписаний рукописним підписом, дата 01.07.2020 року.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За вказаних вище обставин, суд вважає, що факт отримання 01.07.2020 року ОСОБА_2 від ОСОБА_1 коштів у сумі 2 700,00 доларів США доведений повністю.

Судом встановлено, що при укладені сторонами договору позики, про що свідчить розписка відповідача від 01.07.2020 року сторонами дотримано форму такого договору. Проте, на підтвердження укладення між сторонами договору позики суду представлена розписка відповідача зазначена вище.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого зобов`язання.

Встановлено, що відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем щодо повернення коштів отриманих за договором позики від 01.07.2020 року в повному обсязі, про що свідчить наявність у позивача оригіналу боргового документа - розписки відповідача від 01.07.2020 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 2 700,00 доларів США підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

06.03.2021 року позивач на адресу відповідача скерував вимогу про повернення суми боргу в розмірі 2 741,50 доларів США, яка була вручена 09.03.2021 року, що вбачається із повідомлення про вручення.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така і позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня у справі № 6-49цс12).

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом якого є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України (ч.1 ст. 1050 ЦК України).

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

З огляду на вказані вимоги чинного законодавства на відповідачу лежить також обов`язок по сплаті процентів позивачу за користування його коштами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 373/2054/16-ц, три відсотки річних стягується у тій валюті у якій надавалась позика. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Статтею 549 ЦК України, визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом єнеустойка,що обчислюєтьсяу відсоткахвід суминевиконаного абоненалежно виконаногозобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено, що сторонами в договорі позики погоджено, що повернення позиченої суми грошей повинно бути здійснено в місті Львові з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Розрахунок трьох процентів річних за користування позикою, що наданий позивачем здійснений відповідно до вимог закону, тому суд вважає його вірним. З цього розрахунку слідує, що розмір штрафних санкцій складає: 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 01.09.2020 року по 29.03.2021 року складає 46,60 доларів США. Судом перевірено вказані розрахунки та встановлено, що вони виконані правильно. Таким чином, з відповідача в користь позивача підлягаю стягненню суми боргу, що є предметом спору.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суму позики в іноземній валюті.

В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже виключно позивачу належить обрання способу захисту порушеного права, пред`явлення вимог до відповідача у валюті позики чи в її еквіваленті.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначила, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачем суду не представлено.

Таким чином судом встановлено, що, на час звернення з позовом до суду відповідач не виконав взяті на себе за договором позики від 01.07.2020 року зобов`язання, грошові кошти у розмірі позики на загальну суму 2746,60 доларів США, які складаються з 2700 доларів США суми основної заборгованості та 46,60 доларів США 3% річних, позивачу не повернуто, тому дана заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку.

Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, зважаючи на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики за несвоєчасне виконання зобов`язання є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути документально підтвердженні понесені останнім судові витрати.

На підставі вищенаведеного, керуючись ч. 2 ст. 247, ст. 259, 263 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , - задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) кошти у розмірі 2746,60 доларів США (дві тисячі сімсот сорок шість доларів США 60 центів), в тому числі 2700 (дві тисячі сімсот) доларів США - сума основного боргу та 46,60 доларів США (сорок шість доларів США 60 центів) 3 % річних.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень за подачу позовної заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 22.06.2022 року.

Учасники справи: ОСОБА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 ; ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

СуддяЄ. О. Данилів