Постанова

Іменем України

02 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 743/269/21

провадження № 61-18133св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Орган опіки та піклування Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Онищенко О. І., Скрипки А. А., Харечко Л. К.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст вимог позовної заяви

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що сторони перебували у шлюбі, якій розірвано рішенням Ріпкинського районного суду від 01 березня 2016 року.

Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що одразу після народження доньки відповідач залишив сім`ю, припинив спілкуватися з дружиною та займатись вихованням доньки.

Останній раз ОСОБА_2 відвідував доньку, коли їй було три місяці.

Вихованням, піклуванням, здоров`ям, розвитком, утриманням дитини займається тільки вона.

Відповідач уже декілька років поспіль проживає та працює за кордоном, зв`язок сторони не підтримують.

У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Дитина не знайома зі своїм батьком та вважає його сторонньою особою, відповідач не приймає ніякої участі в житті дитини. Відповідач ухиляється від виконання покладених на нього законодавством України батьківських обов`язків та наміру їх виконувати не виявляє, про що свідчить його поведінка.

Суд наголосив на тому, що сама по собі сплата відповідачем аліментів на дитину не є належним виконанням батьківських обов`язків у тому обсязі, що визначено як законом, так і нормами суспільної моралі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2021 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покладено на орган опіки та піклування Ріпкинської селищної ради Чернігівської області обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків стосовно доньки ОСОБА_3 .

Відмова у задоволенні позову мотивована тим, що:

- позивачка не надала належних доказів, які б достовірно та беззаперечно підтверджували свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками щодо участі в утриманні та вихованні його доньки і умисне ухилення від їх виконання. Навпаки з матеріалів справи вбачається, що заборгованості зі сплати аліментів відповідач не має. При цьому аліменти він сплачує поштовим переказом;

- ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення його батьківських прав, що підтверджується матеріалами справи і свідчить про його інтерес до дитини;

- суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком органу опіки та піклування Ріпкинської селищної ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки у висновку відсутні відомості, що він був складений за участю батька дитини, а також він не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків;

- враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, з метою недопущення розриву сімейних зв`язків, з урахуванням забезпечення якнайкращих інтересів дитини, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ;

- водночас апеляційний суд визнав за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання доньки ОСОБА_3 і покласти на орган опіки та піклування Ріпкинської селищної ради Чернігівської області обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків стосовно доньки ОСОБА_3 .

Аргументи учасників

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У листопаді 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі та її уточненій редакції ОСОБА_1 зазначає, що:

- суд апеляційної інстанції належним чином не оцінив наявних у матеріалах справи доказів, які підтверджують факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. В основу рішення суду апеляційної інстанції про відмову у позові покладено факт сплати відповідачем аліментів та заперечення проти позову відповідача. Щодо сплати аліментів відповідачем, то останні сплачуються не добровільно, а за рішенням суду. Крім того, визначальним у своєчасній сплаті відповідачем аліментів є факт перебування його за кордоном останні два роки і у зв`язку з цим встановленої посиленої відповідальності (в тому числі і кримінальної) за несвоєчасну сплату аліментів. Тобто несвоєчасна сплата аліментів може поставити під загрозу позитивну реалізацію ним його прав як громадянина України. Суд першої інстанції правильно вказав, що сама по собі сплата відповідачем аліментів на утримання дитини не є належним виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків у тому обсязі, що визначено як законом, так і нормами суспільної моралі;

- факт заперечення відповідачем проти позову не свідчить про його інтерес до дитини, зважаючи на його особисту відсутність при розгляді справи (його інтереси представляв представник) і неможливість у зв`язку з цим об`єктивно охарактеризувати його особистість. За час розгляду справи, яка триває понад 5 місяців, відповідач жодного разу не зателефонував дитині та не виразив наміру побачитись з дитиною;

- апеляційний суд безпідставно не врахував висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав у зв`язку з відсутністю відомостей, що останній був складений за участю відповідача та відсутністю даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських прав;

- вважає, що наявні підстави для відступу від висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 та застосованих судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з суду першої інстанції, доповнення ОСОБА_1 до касаційної скарги на постанову Чернігівського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року залишено без розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2 частини другої статті 389 ЦПК України, що неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, обґрунтування необхідності відступлення від висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 та застосованих судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 01 березня 2016 року.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2016 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 23 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менш, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; в іншій частині позову відмовлено (а. с. 6).

Відповідно до довідки Замглайського старостинського округу Ріпкинської селищної ради ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у будинку АДРЕСА_1 (а. с. 8).

Згідно з характеристикою від 05 лютого 2021 року, наданою Замглайським старостинським округом Ріпкинської селищної ради, ОСОБА_1 постійно проживає в смт Замглай з дня народження до теперішнього часу, одна виховує малолітню дитину, ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується з позитивної сторони.

Відповідно до довідки комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Здорова родина» Ріпкинської селищної ради дитина ОСОБА_3 перебуває на обліку в дитячій консультації Ріпкинської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини з народження. Дівчинкою постійно піклуються мати та бабуся.

Згідно з довідкою Замглайського закладу дошкільної освіти «Малятко» ОСОБА_5 зарахована до спискового складу ЗДО з 24 березня 2017 року. Мати ОСОБА_1 постійно цікавиться життям доньки в садочку, відвідує свята, приймає участь у різноманітних заходах дошкільного закладу. В період відсутності ОСОБА_1 дитиною опікуються її бабуся та дідусь - батьки ОСОБА_1 . За період перебування дівчинки в закладі дошкільної освіти жодного разу батько ОСОБА_2 дитиною не цікавився.

Довідкою Ріпкинського районного відділу державної виконавчої служби підтверджується відсутність у ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів станом на 13 травня 2021 року. Згідно з матеріалами виконавчого провадження аліменти перераховуються стягувачу ОСОБА_1 поштовим переказом.

Рішенням виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради від 28 квітня 2021 року № 55 затверджено висновок органу опіки та піклування Ріпкинської селищної ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такого, що ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний, моральний і духовний розвиток.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 (провадження № 61-18535св20) зазначено, що «позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків…Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена. Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також звернення ОСОБА_2 ще у 2016 році до органів опіки та піклування із заявою про встановлення порядку участі у вихованні дитини, що свідчить насамперед про інтерес батька до дитини, намагання брати участь у вихованні доньки, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує і хоче брати участь у її вихованні, суди правильно відмовили в задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав».

У частині шостій статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , позивачка посилались, зокрема, на те, що вихованням, піклуванням, здоров`ям, розвитком, утриманням дитини займається тільки вона, а відповідач вже декілька років поспіль проживає та працює за кордоном, дитиною не цікавиться, сторони зв`язок не підтримують.

Суд апеляційної інстанції, встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний суд обґрунтовано не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Ріпкинської селищної ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки встановив, що у висновку відсутні відомості, що він був складений за участю батька дитини, а також він не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Посилання у касаційній скарзі на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, колегія суддів відхиляє.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 судами встановлено, що «у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що ОСОБА_2 у порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, застосовував до ОСОБА_1 фізичне насильство, що спричинило дитині тілесні ушкодження, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав». Натомість у справі, що переглядається, апеляційний суд врахував, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таких обставин апеляційним судом не встановлено. Тому оскаржена постанова апеляційного суд не суперечить висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18.

Колегія суддів не знаходить підстав для висновку щодо наявності підстав для відступу від висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 та застосованих судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без дотримання норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку із наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар