Ухвала

22 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 462/3848/20

провадження № 61-7497ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львову від 14 травня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на частку та стягнення грошової компенсації за частку в нерухомому майні,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якому просила: стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 402 371,75 грн компенсації за ј частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 ; припинити її право власності на ј частки у праві власності на вказану квартиру; визнати за ОСОБА_3 право власності на ј частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , належну їй; визнати за нею право власності на 1/6 частки у квартирі АДРЕСА_3 та припинити її право власності на це майно з виплатою їй грошової компенсації; стягнути з відповідачів у рівних частинах на її користь 93 971,17 грн компенсації за 1/6 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 , визнати за відповідачами право власності на 1/6 частки у квартирі АДРЕСА_3 .

Позов обґрунтовано тим, що з 07 вересня 2008 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер та після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняли двоє спадкоємців першої черги - вона як дружина померлого та мати померлого ОСОБА_3 , що підтверджується виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ясінським В. Є. свідоцтвом про право на спадщину за законом. Згідно вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом вона та ОСОБА_3 успадкували Ѕ частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Зареєструвавши у встановленому законодавством порядку право власності на успадковане майно вони стали власниками кожна по ј частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Таким чином, позивачу та відповідачу на праві спільної власності належить квартира АДРЕСА_1 по 1/4 та 3/4 частин відповідно. Однак, у зв`язку із конфліктними відносинами із відповідачем ОСОБА_3 , у позивача відсутня можливість спільного користування зазначеною квартирою, тому, враховуючи також неможливість поділу квартири, яка, в силу вимог частини другої статті 183 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є неподільною річчю, так як квартира знаходиться на мансардному поверсі 5-ти поверхового будинку і вхід у квартиру передбачений один, внаслідок чого добудова чи перебудова є неможливою. Позивачка вважала, що найбільш ефективним та справедливим способом захисту її порушеного права власності на частку у даній квартирі буде саме припинення її права власності на ј частку у цій квартирі та виплата компенсації за таку. Зазначала, що станом на сьогодні перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, від вказаного шлюбу мають малолітнього сина, у зв`язку із чим вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, відповідно грошові кошти для викупу у відповідача ѕ частки праві власності на спільно успадковану квартиру в неї відсутні. При цьому, у зв`язку із відсутністю іншого житла, окрім успадкованого, у доступі до якого відповідач чинить перешкоди, вона зі своєю сім`єю змушена проживати в орендованих квартирах та немає можливості створити для дитини якомога кращі умови для проживання. Ринкова вартість даної квартири складає 1 609 487,00 грн, тому просила стягнути належну їй компенсацію за ј частки у квартирі у розмірі 402 371,00 грн. Крім цього, після смерті ОСОБА_5 , позивачем спільно з відповідачем ОСОБА_3 успадковано частку у квартирі АДРЕСА_3 , яка в рівних частках належить на праві власності ОСОБА_3 , померлому ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Оскільки померлому ОСОБА_5 на момент смерті належала 1/3 частки у праві власності згаданої квартири, позивачка, як спадкоємиця першої черги разом із відповідачем ОСОБА_3 успадкувала 1/6 частки квартири. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану квартиру вона не змогла, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на зазначену квартиру у неї відсутні. Відтак, із врахуванням того, що вона проживає у м. Львові, доступу до цієї квартири відповідачами їй також не надано і спільне користування нею неможливе, просила стягнути їй компенсацію за 1/6 частки у квартирі, яка із врахуванням того, що ринкова вартість квартири складає 563 827,00 грн, становитиме 93 971,17 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року скасовано в частині відмови припинення права власності, визнання права власності, стягнення грошової компенсації на квартиру АДРЕСА_1 . Позовні вимоги задоволено частково. Припинено право власності ОСОБА_1 на ј частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 402 371,72 грн компенсації за ј частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_1 . В решті позовних вимог відмовлено.

У серпні 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 через систему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позову про визнання за позивачкою права власності на 1/6 частини у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 та ухвалити нове судове рішення, яким позов у зазначеній частині задовольнити.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено у розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Отже, позивач визначає ціну позову на момент звернення до суду із таким позовом, яка є незмінною, крім випадків збільшення позовних вимог та зміни предмета позову.

Ціна позову у цій справі становить 496 342,92 грн (402 371,75 грн + 93 971,17 грн) та не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 250 = 620 250,00 грн), а тому рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 травня 2021 року та постанова Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року відповідно до вимог ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню,касаційна скарга не містить.

Посилання заявника на пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Верховний Суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), який вказував, що умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львову від 14 травня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на частку та стягнення грошової компенсації за частку в нерухомому майні відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак