Провадження №2/523/298/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.

за участю секретаря - Дашковської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в поряду загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 в порядку ч.2 ст.258 СК України звернулась до суду з позовом в якому посилаючись на п.2 ч.1 ст.164 СК України просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що малолітній онук - ОСОБА_3 більше двох років проживає разом з нею. Відповідач, яка є її дочкою не займається його вихованням, матеріально не допомагає, не турбується про нього, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню. Онук на теперішній час постійно проживає разом з нею, перебуває на повному її утриманні. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, внаслідок чого дитина залишалась без належного догляду, розвитку та виховання. Вважає, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 05.11.2021р. провадження у справі було відкрито та призначений розгляд справи в загальному позовну провадженню.

Ухвалою суду від 12.05.2022р. підготовче судове засідання було закрито та призначений розгляд справи за участю сторін.

В судовому засіданні позивач та її представник пред`явлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні погодилась з обставинами зазначеними у позовній заяві та визнала позовні вимоги у повному обсязі.

Від представника органу опіки та піклування до суду надійшла заява про підтримання висновку органу опіки та піклування стосовно розв`язання спору по даній справі, з проханням провести розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи вік малолітньої дитини та неможливість висловити свою власну думку стосовно вирішення спору, судом малолітній ОСОБА_3 в порядку ст.171 СК України не опитувався.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи, зокрема з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження та свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Суворовським районним у м. Одесі відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області убачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Матір`ю записана ОСОБА_2 , відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 та її матір`ю є ОСОБА_1 . Отже, малолітній ОСОБА_3 є онуком ОСОБА_1 .

З довідки з місця проживання убачається, що малолітній ОСОБА_3 на протязі двох років проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно характеристики з місця проживання, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, неодноразово доставлялась до дому з дитиною правоохоронними органами в п`яному стані. Перебуває на обліку в органах опіки та піклування. На протязі двох років її син, ОСОБА_3 проживає з бабусею, ОСОБА_1 , яка займається його вихованням. ОСОБА_2 продовжує вести аморальний спосіб життя.

Згідно листа відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ОСОБА_2 у період з 2018р. по теперішній час неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, в тому числі і за ч.1 ст.184 КУпАП за невиконання батьківських обов`язків.

ФОП ОСОБА_5 довідкою від 20.01.2022р. повідомила, що малолітній ОСОБА_3 відвідує дитячий садок з 01.07.2021р. Характеризується позитивно. Вихованням хлопчика займається бабуся, ОСОБА_1 , яка і сплачує послуги дитячого садку, приводить та забирає дитину.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.04.2022р. № 01-05-3/62вх ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав відносно її сина, ОСОБА_3 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , кожен окремо, які є сусідками ОСОБА_2 , показали, що ОСОБА_2 на протязі тривалого часу зловживає спірними напоями, веде аморальний спосіб життя. В той час коли з нею проживав син, а саме до вересня-жовтня 2019р., відбувались випадки коли вона в стані сп`яніння залишала дитину на вулиці. Після чого бабуся дитини забрала онука до себе де він і проживає по теперішній час.

Допитана в якості свідка позивач по справі ОСОБА_1 , за її згодою, показала, що її онук має вади здоров`я з народження, оскільки під час вагітності ОСОБА_2 зловживала спиртними напоями, внаслідок чого потребує постійного догляду. З дня народження дитини проживала разом з ОСОБА_2 . Але, внаслідок того, що вона продовжила зловживати алкоголем, дитина залишалась сам на сам, без належного догляду та виховання. Останнього разу, приблизно у жовтні 2019р. їй зателефонували з поліції та повідомили, що ОСОБА_2 перебуває у стані сп`яніння із дитиною, яку вони не можуть залишити разом з матір`ю та є підстави передати дитину до державного закладу. Після чого свідок забрала до себе онука та з того часу він проживає разом з нею. Свідок зазначила, що ОСОБА_2 не займається вихованням сина, не забезпечує матеріально.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з матір`ю і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до п.2 ч.1 статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

Щодо відповідності втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції то слід зазначити, що право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини ОСОБА_3 , і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві» суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України).

Так, відповідачці, як матері малолітнього ОСОБА_3 в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (п.2 ч.1 ст.164 СК).

Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Згідно до обставин даної справи суд підкреслює, що матеріалами справи підтверджується, що відповідачка майже на протязі 2 років не приймає участі в виховному процесі свого сина, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування тощо. Тобто фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків.

Наведене в своїй сукупності на думку суду свідчить про ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків. Фактично, ОСОБА_2 виховання свого сина поклала на свою матір ОСОБА_1 , яка й займається його вихованням.

При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про його бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернулась до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні їм будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. В судовому засіданні ОСОБА_2 погодилась з поясненнями позивача та свідків.

При цьому суд звертає увагу, що взаємовідносини між дитиною та мати склались таким чином, що дитина протягом останніх 2 років проживає разом з бабусею, а тому в даній ситуації судом будуть враховані «інтереси дитини» в широкому розумінні на поняття сім`ї (стаття 5 Конвенції про права дитини).

Зокрема, в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у матері, оскільки вона з ним не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення матері із своїм сином.

Тобто, позбавлення батьківських прав відповідачки фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між нею та дитиною.

Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169).

Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування нею своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)).

Згідно ст.141 ЦПК України суд пропорційно задоволеним позовним вимогам стягує з відповідачки на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00грн.

Керуючись ст. ст. ст.12,13,76,141,206, 259, 263-265,268 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00грн.

Відповідно до ч.5 ст.164 СК України, копію рішення суду в частині позбавлення батьківських прав, після набрання законної сили, надіслати до Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відомості про сторін по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , іпн: НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , іпн: НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 19 серпня 2022р.

Суддя