КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 760/4939/21 Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Номер провадження: 22-ц/824/2963/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М.. Слюсар Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шульженко Ігоря Вікторовича на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби, Одеської митниці Держмитслужби, Державної митної служби України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В Солом`янський районний суд міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Київської митниці Держмитслужби, Одеської митниці Держмитслужби, Державної митної служби України, Державної казначейської служби України (далі - відповідачі) про відшкодування матеріальної шкоди, у якому просила стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь у відшкодування матеріальної шкоди, суму в розмірі 70 960,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 квітня 2018 року в зоні діяльності Одеської митниці ДФС через митний кордон України на її адресу був переміщений товар - автомобіль LEXUS, модель NX 200 t, ідентифікаційний номер транспортного засобу VIN/ НОМЕР_1 , який був вивантажений з контейнера № НОМЕР_2 .

Позивач вказала, що 02 квітня 2018 року вона уклала договір з ТОВ «ОПТИМУМ ГРУП» на транспортно-експедиційне обслуговування та з ПП «МОРТРАНС» на проведення митного оформлення товару.

Агентом з митного оформлення ПП` «МОРТРАНС», 15 квітня 2018 року товар був заявлений Одеській митниці ДФС до митного оформлення та оформлення за електронною митною декларацією типу ІМ/40/ДЕ № UA500650/2018/013726 шляхом електронного декларування.

Однак, 16 квітня 2018 року ОСОБА_1 була повідомлена, що відносно неї Київською міською митницею ДФС складено протокол про порушення митних правил за ч. 1 ст. 483 МК України.

Оскільки протокол про порушення митних правил складався службовою особою Київської митниці ДФС, а сам товар, автомобіль «LEXUS NX 200t», безпосередній предмет порушення митних правил, перебував в зоні митного контролю Одеської митниці ДФС, то листом Київської митниці ДФС від 16 квітня 2018 року вона була проінформована, що у відповідності до ст. 511 МК України безпосередній предмет правопорушення підлягає вилученню.

Цим же листом, вказаний митний орган в порядку ст. 518 МК України надав доручення Одеській митниці ДФС вчинити окрему процесуальну дію, зокрема - окремим процесуальним документом провести вилучення товару та проінформувати про результати виконання.

Одночасно із вказаним листом від 16 квітня 2018 року, Київська митниця ДФС проінформувала її, що провадження у справі про порушення митних правил здійснюється саме цим митним органом, а автомобіль, як імовірний об`єкт конфіскації, вилучено митним органом до закінчення розгляду справи про порушення митних правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 МК України товари з моменту пред`явлення їх органу доходів і зборів до поміщення їх у відповідний митний режим можуть перебувати на тимчасовому зберіганні під митним контролем.

Тимчасове зберігання товарів під митним контролем здійснюється на складах тимчасового зберігання.

Відповідно до абзацу другого п. п. 5.1.10 п. 5.1 розділу V Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 627 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 липня 2012 року за № 1097/21409, товари, транспортні засоби комерційного призначення, тимчасово залучені в справах про порушення митних правил, та предмети, вилучені відповідно до кримінального процесуального законодавства, передаються на склад митниці протягом поточного робочого дня, впродовж якого вони були вилучені, або після завершення зміни.

У виняткових випадках, за наявності великих обсягів вилучених товарів чи інших обґрунтованих підстав, строк організації передачі товарів, транспортних засобів комерційного призначення може бути подовжений керівником підрозділу аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням за погодженням з керівником інфраструктури.

Продовження такого строку фіксується службовою запискою на ім`я керівника підрозділу інфраструктури.

Відтак, товар (автомобіль), як безпосередній предмет порушення митних правил, підлягав обов`язковому вилученню з поміщенням на склад тимчасового зберігання органу доходів та зборів.

Згідно з ч. 3 ст. 243 МК України, якщо за рішенням суду по справі до особи, яка вчинила порушення митних правил, не буде застосовано стягнення у вигляді конфіскації товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, або провадження у справі про порушення митних правил буде припинено, ці товари, транспортні засоби можуть бути видані власникові або уповноваженій ним особі лише після здійснення їх митного оформлення зі сплатою відповідних митних платежів, якщо таке оформлення не було попередньо здійснено, а митні платежі не сплачувалися.

При цьому, у разі припинення провадження у справі про порушення митних правил за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, витрати митного органу на зберігання зазначених вище товарів, транспортних засобів власником цих товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою не відшкодовуються.

Будучи впевненою у своїй невинуватості у порушенні митних правил, ОСОБА_1 розраховувала, що за час провадження у справі про порушення митних правил, вона не буде сплачувати (чи відшкодовувати) витрати за зберігання автомобіля в зоні діяльності Одеської митниці ДФС.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року, закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Отримавши зазначені судові рішення, вона звернулася до Одеської митниці ДФС для завершення митного оформлення автомобіля, однак з`ясувала, що в порушення вимог ст. 511 та ч. ч. 1, 5 ст. 238 МК України щодо обов`язковості вилучення автомобіля як безпосереднього предмета порушення митних правил та поміщення його на склад митниці і вимог ст. 518 цього Кодексу щодо обов`язковості виконання доручення іншого митного органу, Одеська митниця ДФС не вчинила відповідних процесуальних дій, не вилучила автомобіль і не помістила його на склад тимчасового зберігання митниці.

Весь цей час, невилучений автомобіль перебував на зберігання у ТОВ «ОПТИМУМ ГРУП», а не на складі митниці.

У зв`язку з цим, ТОВ «ОПТИМУМ ГРУП», як незалежний суб`єкт господарювання, до якого положення ч. З ст. 243 МК України не можуть бути застосовані, виставив їй вимогу про сплату вартості зберігання автомобіля і за рахунком від 07 лютого 2019 року № 37 вона сплатила 70 960,00 грн. (59 133,33 + 20% ПДВ) за зберігання автомобіля протягом часу з 16 квітня 2018 року по 08 лютого 2019 року.

Після оплати вартості зберігання автомобіля, вона отримала його та завершила митне оформлення.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд відшкодувати понесені нею збитки за рахунок держави.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просила рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначила, що в порушення вимог ст. 511, ч. ч. 1, 5 ст. 238 МК України щодо обов`язковості вилучення автомобіля як безпосереднього предмета порушення митних правил та поміщення його на склад митниці, вимог ст. 518 цього Кодексу щодо обов`язковості виконання доручення іншого митного органу, Одеська митниця ДФС не вчинила відповідних процесуальних дій - не вилучила автомобіль і не помістила його на склад тимчасового зберігання митниці.

Внаслідок вищевказаних обставин, які позивач вважає бездіяльністю органів державної влади, невилучений автомобіль з 16 квітня 2018 року перебував на зберігання у ТОВ «ОПТИМУМ ГРУП», а не на складі митниці.

З цих підстав, у зв`язку із наданням фактичних послуг щодо зберігання транспортного засобу, ТОВ «ОПТИМУМ ГРУП» як незалежний суб`єкт господарювання, до якого положення ч. 3 ст. 243 МК України не можуть бути застосовані, виставив ОСОБА_1 вимогу щодо оплати за зберігання автомобіля, за період - з 16 квітня 2018 року - по 08 лютого 2019 року.

Тому, ОСОБА_1 була вимушена понести значні витрати, в розмірі 70 960,00 грн., що підтверджується квитанцією про оплату АТ «ПриватБанк» за зберігання автомобіля від 07 лютого 2019 року.

Також, звертає увагу суду апеляційної інстанції на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, ухваленої в подібних правовідносинах.

У відзивах на апеляційну скаргу, Одеська митниця Держмитслужби та Державна митна служба України проти доводів апеляційної скарги запепресчили посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Просили залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, так як воно є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Частиною 1 ст. 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування шкоди у розмірі 70 960 грн.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку, судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що діями залучених позивачем до участі в справі відповідачів, права ОСОБА_1 порушені не були, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 02 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ОПТИМУМ ГРУП» укладено договір № 02.04.2018 про транспортно-експедиційне обслуговування.

В подальшому, 04 квітня 2018 року в зоні діяльності Одеської митниці ДФС через митний кордон України на адресу ОСОБА_1 був переміщений товар - автомобіль LEXUS, модель NX 200 t, ідентифікаційний номер транспортного засобу VIN/ НОМЕР_1 , який був вивантажений з контейнера № НОМЕР_2 .

Також, агентом з митного оформлення - ПП` «МОРТРАНС», 15 квітня 2018 року товар (автомобіль LEXUS, модель NX 200 t) був заявлений Одеській митниці ДФС до митного оформлення та оформлення за електронною митною декларацією типу ІМ/40/ДЕ № UA500650/2018/013726 шляхом електронного декларування.

Однак, 16 квітня 2018 року відносно позивача, Київською митницею ДФС був складений протокол про порушення митних правил, передбачених ч.1 ст. 483 МК України.

За змістом, протоколу безпосередні предмети порушення митних правил, які на момент складання протоколу знаходилися у зоні митного контролю Одеської митниці ДФС, будуть вилучені окремим протоколом.

Листом Київської митниці ДФС від 16 квітня 2018 року було повідомлено Одеську митницю ДФС у порядку ст. 511 МК України про необхідність провести вилучення предмету порушення митних правил.

При направленні протоколу про порушення митних правил відносно позивача до суду, в супровідному листі було повідомлено про знаходження предмету правопорушення у зоні митного контролю Одеської митниці ДФС на підставі доручення Київської митниці ДФС.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 МК України закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2018 року постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року залишено без змін.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

На державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність дій органів державної влади та посадових осіб, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

За правилами ч. 2 ст. 2, та ч. 1 ст. 170 ЦК України, учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Частиною 2 ст. 48 ЦПК України, передбачено, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 57 ЦПК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України у редакції чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що після складаня протоколу про порушення митних правил № 0209/10000/18 від 16 квітня 2018 року за ч. 1 ст. 483 МК України, відповідачем не вчинено відповідних процесуальних дій, а саме: не вилучено автомобіль і не переміщено його на склад тимчасового зберігання митниці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що Одеська митниця ДФС не дотрималась вимог ч. 1 ст. 238 та ч. 2 ст. 551 МК України, п. п. 5.1.10 п. 5.1 розділу V Наказу № 627 і не вчинила процесуальних дій по вилученню безпосереднього предмету порушення митних правил та не розмітила автомобіль на склад митниці; крім того, в порушення ч. 2 ст. 518 МК України не виконала пряме доручення Київської митниці ДФС щодо вилучення товару.

В свою чергу, Київська митниця ДФС склала у відношенні ОСОБА_1 протокол про порушення митних прав без обов`язкового вилучення товару як безпосереднього предмету правопорушення, що є порушенням ч.1 ст. 238, ч. ч. 2, 4 ст. 511 МК України.

Крім того, Київська митниця ДФС достовірно знаючи про не вилучення товару під час складання протоколу та про невиконання таких дій з боку Одеської митниці ДФС (що підтверджується змістом протоколу про порушення митних правил та її вищевказаними листами від 16 квітня 2018 року № 1241/7/26-70-20-04 і від 12 червня 2018 року № 2329/9/26-70-2002), не вчинила жодних дій на виправлення порушень.

Аналізуючи вище вказане, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідачів, ОСОБА_1 понесла збитки в розмірі 70 960,00 грн. Тому, з урахуванням доведеності заподіяної матеріальної шкоди, колегія суддів вважає, що таке відшкодування покладається на державу.

Конституційний Суд України в рішенні від 30 травня 2001 року у справі № 1- 22/2001 зазначив, що Конституція України закріпила принцип відповідальності держави перед людиною за свою діяльність, який проявляється передусім у конституційному визначенні обов`язків держави.

На зазначені обставини, Солом`янський районний суд міста Києва уваги не звернув, в зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, стягнувши з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 70 960,00 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шульженко Ігоря Вікторовича задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби, Одеської митниці Держмитслужби, Державної митної служби України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 70 960, 00 (сімдесят тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар