ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5777/22 Справа № 201/9979/18 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Деркач Н.М.,

суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря: Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хеопс А», третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України про визнання договору іпотеки недійсним, припинення іпотеки та вилучення записів, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хеопс А», третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України про визнання договору іпотеки недійсним, припинення іпотеки та вилучення записів.

Позов мотивований тим, що між ТОВ Хеопс А та АТ КБ ПриватБанк укладено договір іпотеки №DNHL від 10.02.2009року за яким надано в іпотеку домоволодіння(загальною площею 137,5кв.м) та земельну ділянку(кадастровий номер :03:336:0038), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в забезпечення виконання зобов`язань Іпотекодавця перед Іпотекодержателем. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2018 року по цивільній справі №201/3814/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ТОВ Хеопс А, треті особи Управління служба у справах дітей Соборної районної у м.Дніпро ради, АТ КБ ПриватБанк про визнання недійсними договорів куплі-продажу визнано недійсними договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_2 , договір купівлі-продажу земельної ділянки№ НОМЕР_1 , укладені 10.02.2009року, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_2 і ТОВ Хеопс А, а отже майнові права позивачів відновлені і є їх власністю. Оскільки позивачі мають труднощі з відновленням реєстрації права власності на домоволодіння та земельну ділянку, просили визнати недійсним договір іпотеки №DNHL від 10.02.2009року, припинити іпотеку за №13251047, №13374541, вилучити з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про заборону на нерухоме майно за №13251007, №13374489, вилучити з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи за №№2580646, 25580228 від 03.04.2018р. про податкову заставу, виключити нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1га кадастровий номер :03:336:0038 та домоволодіння загальною площею 137,5кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з опису (згідно постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14.08.2018р. № 55287648 про опис і арешт майна) та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звільнити це майно з-під арешту.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТОВ «Хеопс А», третя особа АТ КБ «ПриватБанк», Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України про визнання договору іпотеки недійсним, припинення іпотеки та вилучення записів задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки №DNHL від 10.02.2009р. укладений між ТОВ «Хеопс А» та АТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. зареєстрований в реєстрі за № 141;

Припинено іпотеку за номером 13251047 згідно іпотечного договору №DNHL від 10.02.2009р., укладеного між ТОВ «Хеопс А» та АТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. зареєстрований в реєстрі за №141, із змінами за №1602, на нерухоме майно - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ;

Вилучено з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно за №13251007, який внесений на підставі іпотечного договору від 10.02.2009р., укладеного між ТОВ «Хеопс А» та АТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. зареєстрований в реєстрі за №141, на нерухоме майно-домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ;

Припинено іпотеку за №13374541 згідно іпотечного договору №DNHL від 10.02.2009р., укладеного між ТОВ «Хеопс А» та АТ КБ «ПриватБанк», посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за№141, із змінами за №1602, на нерухоме майно земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ;

Вилучено з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно за №13374489, який весений на підставі іпотечного договору №DNHL від 10.02.2009р., укладеного між ТОВ «Хеопс А» та АТ КБ «ПриватБанк», посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №141, на нерухоме майно - земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ;

Вилучено з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи за №№25580646, 25580228 від 03.04.2018р. про податкову заставу згідно акту опису майна, виданого 30.03.2018р. ГУ ДФС в Дніпропетровській області (рішення про опис майна у податкову заставу, серія та №51178-17, видане 13.12.2017р. ГУ ДФС в Дніпропетровській області);

Виключено нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :03:336:0038 та домоволодіння загальною площею 137,5кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з опису (згідно постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14.08.2018р. № 55287648 про опис і арешт майна) та зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звільнити це майно з-під арешту.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2018 року просили скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2018 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТОВ «Хеопс А», третя особа: АТ КБ«ПриватБанк», Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України про визнання договору іпотеки недійсним, припинення іпотеки та вилучення записів відмовити в повному обсязі. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2018 року зазначила, що оскаржуване рішення прямим чином впливає на її законні права та інтереси, але розгляд справи відбувся без залучення її до участі у справі чим порушено норми процесуального законодавства, просила рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2018 року в частині задоволеної вимоги щодо вилучення з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону на нерухоме майно за №13251007, який внесений на підставі іпотечного договору від 10.02.2009р., укладеного між ТОВ Хеопс А та АТ КБ ПриватБанк, зареєстрований в реєстрі за №141 на нерухоме майно -домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 скасувати та передати справу на новий розгляд до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з її обов`язковою участю. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

У відзиві АТ КБ ПриватБанк на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2018 року зазначає, що оскільки ОСОБА_1 була безпосереднім учасником (позивачем) у справі №201/13270/19, то в силу ч.4 ст.82 ЦПК України обставина відсутності у неї права користування нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 не підлягає доказуванню, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2018 року залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2018 року у справі №201/9979/18 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТОВ «Хеопс А», третя особа АТ КБ «ПриватБанк», Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України про визнання договору іпотеки недійсним, припинення іпотеки та вилучення записів скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзиви від інших учасників справи на апеляційні скарги до суду не надходили.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити, а рішення суду скасувати з огляду на наступні обставини.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, Згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної Визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини Нешев проти Болгарії від 28 жовтня 2004 року, Перетяка та Шереметьев проти України від 21 грудня 2010 року).

Разом з тим стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може тлумачитися як надання сторонам справи автоматичного права на отримання певної форми надіслання судових документів, наприклад, рекомендованим листом.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини Богонос проти Росії від 05 лютого 2004 року).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Сторони у даній справі не позбавлені можливості цікавитись розглядом справи, знайомитися з матеріалами справи, приймати участь в судових засіданнях, адже учасник процесу зобов`язаний добросовісно користуватись своїми процесуальними правами (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки рішенням від 16.07.2018р. по цивільній справі №201/3814/18 відновлено право власності позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , то ТОВ «Хеопс А» не мало право передавати вказане майно в іпотеку, оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та ТОВ Хеопс А 10.02.2009 року укладено договори купівлі продажу домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за №139 (а.с.29, т.1) та купівлі- продажу земельної ділянки( кадастровий номер :03:336:0038) за адресою: АДРЕСА_1 ), зареєстрований в реєстрі за №140(а.с.31, т.1).

Між ТОВ Хеопс А та ПАТ КБ ПриватБанк (в подальшому АТ КБ ПриватБанк) 10.02.2009року укладено договір іпотеки №DNHL від 10.02.2009р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. зареєстрований в реєстрі за №141 і договір про внесення змін №1 від 24.02.2016р. до договору іпотеки №DNHL від 10.02.2009р., згідно з яким, майно придбане ТОВ «Хеопс А» у позивача за договорами купівлі-продажу від 10.02.2009р. передано в забезпечення виконання зобов`язань АТ КБ «ПриватБанк». (а.с.166-172, т.1 та а.с.912, т.1).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.07.2018 року по цивільній справі №201/3814/18 договори купівлі продажу домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за №139 та купівлі- продажу земельної ділянки( кадастровий номер :03:336:0038) за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за №140 визнані недійсними (а.с.13-14, т.1).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2019 року рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.07.2018 року по цивільній справі №201/3814/18 скасовано, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ТОВ Хеопс А, треті особи Управління служба у справах дітей Соборної районної у м.Дніпро ради, АТ КБ ПриватБанк про визнання недійсними договорів куплі-продажу в повному обсязі(а.с.202-207, т.1).

Постановою Верховного суду від 07.12.2020 року по справі №201/3814/18 (провадження 61-22364св19) постанову Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2019 року залишено без змін(а.с.120-130, т.2).

Оскільки, на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.07.2018 року по цивільній справі №201/3814/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ТОВ Хеопс А, треті особи Управління служба у справах дітей Соборної районної у м.Дніпро ради, АТ КБ ПриватБанк про визнання недійсними договорів куплі-продажу було скасовано судом апеляційної інстанції та було залишено без змін Верховним Судом, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно з п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов).

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України)

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 ЦК України. Згідно з частиною першою цієї статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України).

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

У справі, що переглядається, звертаючись з позовом, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 посилались на те, що договір іпотеки є недійсним в силу статей 203, 215 ЦК України, як такий, що укладений з порушенням вимог статті 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Колегією суддів встановлено, що сторонами договору іпотеки (оспорюваного правочину) є ТОВ ХеопсА та АТ КБ ПриватБанк. Також встановлено, що ТОВ Хеопс А, як іпотекодавець, у лютому 2009 року передало належні саме йому майнові права (на момент вчинення оспорюваного правочину) на домоволодіння і земельну ділянку в іпотеку на підставі оспорюваного договору. Таким чином, висловивши свою волю (при укладанні договорів купівлі-продажу) на відчуження об`єктів нерухомого майна, власники (Позивачі) у межах свого суб`єктивного права власності реалізували свої правомочності. Державна реєстрація правочинів (договорів купівлі-продажу) завершила перехід права власності (право власності на об`єкт припиняється у продавця і відповідно виникає в покупця) від Позивачів до ТОВ Хеопс А. Тобто ТОВ Хеопс А набуло правомочності власника, а отже немає підстав вважати порушеними суб`єктивне цивільне право або інтереси Позивачів, які звернулися до суду.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хеопс А», третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України про визнання договору іпотеки недійсним, припинення іпотеки та вилучення записів не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції від 16.07.2018 року, яким було відновлено право власності позивача ОСОБА_4 на домоволодіння та земельну ділянку,розташовану АДРЕСА_1 і оскаржуване майно не перебувало у власності ТОВ Хеопс А і яке не мало право передавати його в іпотеку, було скасовано на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції , а тому відсутні підстави для визнання правочинів недійсними, а тому немає підстав для вилучення записів з Держреєстру на підстави цих правочинів.

Окрім того, судом першої інстанції не взято до уваги що позивач не є стороною договору іпотеки від 10 лютого 2009 року і відсутнє порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, саме на момент укладення оспорюваного договору іпотеки.

Є слушними доводи апеляційної скарги АТ КБ ПриватБанк, що позовні вимоги стосуються інтересів ПАТ КБ ПриватБанк, оскільки суттєво впливають на його права як іпотекодержателя за договором іпотеки від 10.02.2009р. укладеного з ТОВ ХеопсА.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , що на дату вчинення недійсних правочинів вона була малолітньою дитиною та донькою позивача ОСОБА_2 і вказані правочини були вчинені без одержання попереднього дозволу органу опіки та піклування, що є грубим порушенням законодавства, її прав і інтересів, в силу статті 76 ЦПК України, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачами не підтверджено належними доказами порушення їх прав та охоронюваних законом інтересів.

Виходячи з наведених норм закону та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2018 року скасуванню.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хеопс А», третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України про визнання договору іпотеки недійсним, припинення іпотеки та вилучення записів слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивачів.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2018 року- скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хеопс А», третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України про визнання договору іпотеки недійсним, припинення іпотеки та вилучення записів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по 2393,70 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по 528,60 грн. з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко