печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року Печерський районний суд міста Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа №757/13930/21-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Національний історико-архітектурний музей «Київська фортеця»

третя особа: Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця», третя особа: Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року позивач звернулався до суду з позовом до відповідача, у якому просив визнати наказ №56-К від 18.02.2021 року генерального директора Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця», таким, що не має юридичної сили, поновити ОСОБА_1 на посаді завідуючого науково-дослідного відділу «Охорона пам?яток» в Національному історико-архітектурному музеї «Київська фортеця», стягнути із Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця» середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 51 000, 00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 із 10.09.2012 року працював на посаді завідуючого науково-дослідним відділом «Охорона пам?яток» в Національному історико-архітектурному музеї «Київська фортеця». Наказом №56-К від 18.02.2021 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме через відсутність на роботі без поважних причин протягом 08.02.2021 року.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, адже підстава звільнення, наведена в наказі №56-К від 18.02.2021 року, не відповідає дійсності. Так, 08.02.2021 року він був відсутній на роботі з поважних причин, оскільки перебував в лікарні на прийомі по запису до лікаря-терапевта, а після був направлений на консультацію до лікаря-травматолога. Зазначає, що відповідачем не було враховано те, що прогул стався з поважної причини, напряму пов?язаної із захворюванням, а тому такі дії не можна розцінювати як дисциплінарний проступок та застосовувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи, що стало підставою для звернення до суду із позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2021 року визначено суддю ОСОБА_3

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.05.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до розпорядження №378 від 21.10.2021 року, у зв`язку із смертю судді ОСОБА_3 вказану справу було передано на повторний автоматичний розподіл справ згідно ст. 14 ЦПК України.

У відповідності до повторного розподілу справи, згідно ст. 14 ЦПК України, для розгляду вищевказаної справи визначено суддю Матійчук Г.О.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2021 року прийнято справу до провадження судді та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання про допит свідків у судовому засіданні.

Копії ухвал від 21.10.2021 року було направлено на адреси сторін.

Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву, встановлено третій особі строк на подання пояснень щодо позову протягом десяти днів із дня отримання ухвали про відкриття провадження.

20.09.2021 року від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач просить відмовити у задоволення позову з підстав, наведених у ньому.

Зокрема, у відзиві зазначено, що відсутність позивача на робочому місці протягом робочого дня з 09-30 год. до 18-00 год. 08.02.2021 року підтверджується Актом про відсутність ОСОБА_1 від 08.02.2021 року, табелем обліку робочого часу, доповідною запискою інспектора з кадрів. Крім того, позивач у позовній заяві та поясненнях не заперечує той факт, що був відсутній на роботі протягом всього дня 08.02.2021 року. Із наданих позивачем доказів на підтверження поважності прогулу не вбачається конкретний час перебування на прийомі у лікаря-травматолога та консультації з терапевтом, хоча такий вид медичної допомоги передбачає нетривалий характер їх надання. Разом з тим, як вбачається із реєстраційного листка консультація у травматолога була планова, тому позивач знав про свою відсутність у цей день, проте не повідомив керівництво відповідача.

15.02.2022 року від третьої особи надійшли пояснення на позовну заяву, у яких просили відмовити у задоволенні позову, оскільки позов є необгунтований, позивачем не спростовано, а підтверджено факт відсутності на роботі 08.02.2021 року, докази, надані позивачем, не є достатніми щоб свідчити про поважність причин відсутності на роботі.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 із 2012 року працював на посаді завідуючого науково-дослідним відділом «Охорона пам?яток» в Національному історико-архітектурному музеї «Київська фортеця».

З 25.01.2021 року по 05.02.2021 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АЛА №004660 від 25.01.2021 року, в якому вказано, що першим робочим днем вважається 06.02.2021 року (а.с. 4).

Оскільки 06.02.2021 року - 07.02.2021 року є вихідними днями, першим робочим днем виходу ОСОБА_1 на роботу є 08.02.2021 року.

08.02.2021 року ОСОБА_1 не з?явився на місце роботи, що підтверджується Актом про відсутність ОСОБА_1 від 08.02.2021 року (а.с. 63) та табелем обліку робочого часу за лютий (а.с. 63).

09.02.2021 року ОСОБА_1 подав пояснення щодо перебування 08.02.2021 року на прийомі у лікаря (а.с. 5), на підтвердження зазначеного долучив направлення на консультацію травматолога №6170-6322-1359-6928 від 08.02.2021 року (а.с. 6) та виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 7).

10.02.2021 року Генеральний директор Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця» Новікова-Вигран О. С. звернулась до Голови профспілкового комітету Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця» із поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 із підстав п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 64).

Протоколом №3 Профспілкового комітету Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця» було ухвалено надати згоду на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із прогулом без поважних причин відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 65-66).

Наказом №56-К від 18.02.2021 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме: через відсутність на роботі без поважних причин протягом 08.02.2021 року (а.с. 3).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, у тому числі, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно зі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

На підставі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до частини першої ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Така процедура є однією з гарантій від безпідставного притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі N 761/30967/15-ц).

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі N 235/2284/17 (провадження N 61-72св17) зроблено висновок, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, підлягають з`ясуванню обставини, в чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Проаналізувавши встановлені обставини та надані сторонами докази, суд не може погодитися з доводами позивача про те, що перебування його на прийомі у лікаря-травматолога та консультації з терапевтом є поважною причиною відсутності його на робочому місці протягом робочого дня з 09-30 год. до 18-00 год. 08.02.2021 року, так як із наданих позивачем доказів на підтверження поважності прогулу не вбачається конкретний час перебування на прийомі у лікаря-травматолога та консультації з терапевтом, а лише вбачається факт отримання останнім медичних послуг. Разом з тим, судом встановлено та не заперечується позивачем, що він був відсутній на роботі протягом всього робочого для 08.02.2021 року, а саме протягом 8,5 годин, проте такий вид медичної допомоги як консультація передбачає нетривалий характер їх надання.

Також суд бере до уваги те, що із реєстраційного листка, наданого позивачем на підтвердження поважності причин прогулу, вбачається, що консультація у травматолога була планова, оскільки останній перебував на лікарняному у період із 25.01.2021 року по 05.02.2021 року, а тому позивач знав про свою відсутність у цей день, проте не повідомив керівництво.

Оскільки перелік поважних причин не визначений, то у кожному конкретному випадку це питання вирішується, виходячи з конкретних обставин. Водночас існують причини, що завжди визнаються поважними у разі відсутності працівника на роботі, які підтверджені документами чи показаннями свідків. Наприклад, хвороба працівника, затримка повернення працівника з відрядження, відпустки через погодні умови, затримка транспорту під час аварії, виклик швидкої допомоги до хворого члена родини, перебування в судових та правоохоронних органах за відповідним викликом (повісткою). Але в зазначеному випадку мало місце перебування позивача на прийомі у лікаря-травматолога та консультації з терапевтом, проте останнім не доведено факт перебування протягом всього робочого дня, тому позивачем не доведено поважність причин відсутності на роботі протягом всього робочого дня.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відсутні, оскільки при розгляді справи знайшов підтвердження факт вчинення позивачем прогулу без поважних причин 08.02.2021 року.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В даному випадку судові витрати віднесені за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 40, 139, 142, 147, 147-1, 148, 149 КЗпП України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця», третя особа: Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Національний історико-архітектурний музей «Київська фортеця», адреса: вул. Госпітальна, 24-А, м. Київ, 01133, .

Третя особа: Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), адреса: бул. Тараса Шевченка, 3, м. Київ, 01004, .

Суддя Г. О. Матійчук