РІШЕННЯ

Іменем України

01.08.2022 Справа №607/1172/22 Провадження № 2/607/1558/2022

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Марциновської І.В.,

за участю: секретаря судового засідання Максим`юк Я.Е.,

прокурора Безкоровайної О.А.,

представника відповідача адвоката Нужди Ф.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом прокурора Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу,

УСТАНОВИВ:

Заступник керівника Тернопільської обласної прокуратури Табака Ю.Б. звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом в інтересах держави в особі комунального некомерційного підприємства «Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» Тернопільської обласної ради (далі за текстом КНП «Тернопільський РФМЦ»), Тернопільської обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.07.2020 у справі № 607/1383/20 задоволено позов ОСОБА_2 та скасовано наказ головного лікаря № 93 від 03.12.2019 «Про припинення трудового договору», поновлено ОСОБА_2 на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2020 до 31.07.2020. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць в розмірі 28756,56 грн (без урахування податків та зборів) звернуто до негайного виконання.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 14.12.2020 змінено рішення суду першої інстанції в частині суми стягнення середнього заробітку за один місяць, зменшено суму в розмірі 14651 грн (без податків та зборів) та постановлено стягнути на користь ОСОБА_2 з КНП «Тернопільський РФМЦ» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.01.2020 до 31.07.2020 включно в сумі 101163,20 грн (без урахування податків і зборів). Постанова набрала законної сили 18.12.2020.

На виконання вказаних судових рішень КНП «Тернопільський РФМЦ» виплачено ОСОБА_2 кошти за вимушений прогул (відомості заробітної плати № 30 від 03.08.2020, № 32 від 14.08.2020, № 37 від 28.08.2020, № 81 від 14.01.2021, № 83 від 28.01.2021 та № 85 від 05.02.2021).

Оскільки незаконне звільнення ОСОБА_2 мало місце на підставі наказу головного лікаря КНП «Тернопільський РФМЦ» Рудика В.Д. № 93 від 03.12.2019 «Про припинення трудового договору» та такий наказ рішенням суду був скасований, а КНП «Тернопільський РФМЦ» виплатило ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 101163,20 грн, прокурор вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, ст. 134 ч. 1 п. 8, ст. 237 КЗпП України указані кошти підлягають стягненню з ОСОБА_1 у порядку регресу.

При визначенні позивачів у цій справі прокурор виходив з того, що ч. 4 ст. 136 КЗпП України визначає, що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Оскільки відповідно до п. 1.4 Статуту КНП «Тернопільський РФМЦ» засновником, власником та органом управління підприємства є Тернопільська обласна рада та підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним засновнику, прокурор вважав, що належними позивачами у цьому спорі є саме КНП «Тернопільський РФМЦ» та Тернопільська обласна рада як вищестоящий орган даного підприємства.

Також прокурор зазначає, що на виконання вимог ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор скеровував на адресу КНП «Тернопільський РФМЦ» листи № 15-269 вих.21 від 25.03.2021, № 15-573 вих-21 від 18.06.2021, № 15-871 вих.21 від 29.10.2021 та № 15-988 вих-21 від 20.12.2021 з повідомленням про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 коштів у порядку регресу та про необхідність звернення з позовом до ОСОБА_1 .

Листами № 189 від 13.04.2021, № 362 від 12.07.2021, № 650 від 15.11.2021 та № 9 від 05.01.2022 КНП «Тернопільський РФМЦ» повідомило прокурора, що з даним позовом підприємство до суду звертатися не буде.

Також прокурор скеровував на адресу Тернопільської обласної ради листи № 15-270 вих.21 від 25.03.2021, № 15-870 вих.21 від 29.10.2021 та № 15-989 вих.21 від 20.12.2021 з повідомленням про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 коштів у порядку регресу та про необхідність звернення з позовом до ОСОБА_1 .

Листами № 07-553 від 01.04.2021, № 07-769 від 30.04.2021, № 07-1721 від 15.11.2021 та № 07-13 вих.21 від 10.01.2022 Тернопільська обласна рада повідомила прокурора, що самостійно з даним позовом до суду звертатися не буде.

Відтак прокурор дійшов висновку, що незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у порядку регресу свідчить про неналежне виконання указаним суб`єктом своїх повноважень та дає прокурору обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з цим позовом.

За таких підстав прокурор, діючи в інтересах держави в особі КНП «Тернопільський РФМЦ» та Тернопільської обласної ради, просив стягнути з ОСОБА_1 у порядку зворотної вимоги (регресу) на користь комунального некомерційного підприємства «Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» Тернопільської обласної ради матеріальну шкоду у розмірі 101163,20 грн.

17.02.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 17.03.2022 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи (т. 1 а.с. 140).

11.03.2022 до суду надійшов відзив відповідача, у якому ОСОБА_1 позов не визнав та просив постановити ухвалу про залишення позову без розгляду. Відзив мотивований тим, що відповідно до ч. 4 ст. 136 КЗпП України право на звернення з даним позовом має вищестоящий по відношенню до КНП «Тернопільський РФМЦ» в порядку підлеглості орган. При цьому поняття «власник або уповноважений ним орган» не є тотожним поняттю «вищестоящий в порядку підлеглості орган». Відповідач вважає, що Тернопільська обласна рада є засновником і власником КНП «Тернопільський РФМЦ», а його підлеглість визначена Управлінню охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації. Відтак, на думку відповідача, прокурор у порушення ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» невірно визначив Тернопільську обласну раду як суб`єкта представництва інтересів держави в суді. При цьому КНП «Тернопільський РФМЦ» є суб`єктом господарювання, а тому представництво його інтересів в суді законом не передбачено. Відповідач зазначає, що відповідно до пп. 33 п. 6 Положення про Департамент охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації фінансування закладів охорони здоров`я, які утримуються за рахунок коштів обласного бюджету, здійснює саме Департамент охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації. Відтак відповідач вважає, що оскільки провадження у даній цивільній справі вже відкрите, наявні підстави для застосування судом положень п. 1 ч. 2 ст. 200, ст. 257 ЦПК України та залишення даного позову без розгляду (т. 1 а.с. 154-157).

17.03.2022 підготовче засідання відкладене на 07.04.2022 за клопотанням представника відповідача адвоката Нужди Ф.Т.

01.04.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій прокурор не погодився з доводами, викладеними у відзиві. Прокурор вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. При цьому ч. 2 ст. 61 даного Закону визначено, що районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. Оскільки, як зазначав прокурор у позовній заяві, Тернопільська обласна рада є засновником, власником та органом управління КНП «Тернопільський РФМЦ», Тернопільська обласна рада має право на стягнення з ОСОБА_1 у порядку регресу матеріальної шкоди. Також прокурор зазначив, що 29.10.2021 надсилав запит до Департаменту охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації про вжиття заходів щодо відшкодування завданої внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 шкоди. У відповідь Департамент повідомив, що КНП «Тернопільський РФМЦ» є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним засновнику, яким є Тернопільська обласна рада, а Департаменту підпорядковується лише у галузевому відношенні. Відповідно до пп. ґ п. 3 ч. 1 ст. 90 Бюджетного кодексу України Департамент проводить фінансування видатків на оплату комунальних послуг та енергоносіїв центру, а оплата медичних послуг здійснюється на підставі договорів про медичне обслуговування населення з головним розпорядником бюджетних коштів Національною службою здоров`я України. Відтак у листі Департамент зазначив про відсутність правових підстав для його звернення з цим позовом. Прокурор вказав, що аналогічна відповідь отримана прокурором і від Управління охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації (№ 15-271вих-21 від 25.03.2021).

07.04.2022 підготовче засідання відкладене на 22.04.2022 у зв`язку з неявкою учасників справи та за письмовим клопотанням прокурора.

22.04.2022 підготовче засідання відкладене на 12.05.2022 за клопотанням представника відповідача адвокат Нужди Ф.Т. для повторного виклику у судове засідання представників позивачів.

12.05.2022 підготовче засідання відкладене на 30.05.2022 за клопотанням представника позивача КНП «Тернопільський РФМЦ» адвоката Демковича Ю.Й. для забезпечення права на ознайомлення з матеріалами справи.

30.05.2022 усними ухвалами, постановленими у судовому засіданні та занесеними до протоколу судового засідання, постановлено прийняти до розгляду відзив відповідача, відповідь на відзив та надані адвокатом Нуждою Ф.Т. додаткові докази.

30.05.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Нужди Ф.Т. про залишення позову без розгляду, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.06.2022 (т. 1 а.с. 244-246).

23.06.2022 судове засідання відкладене на 13.07.2022 у зв`язку з неявкою учасників справи та за письмовим клопотанням прокурора.

11.07.2022 до суду надійшли письмові пояснення прокурора, в яких прокурор, посилаючись на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, від 25.02.2021 у справі № 912/9/20 та від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, зазначив, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спільних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Відтак прокурор вважає, що не зобов`язаний визначати Національну Службу здоров`я України позивачем у цій справі.

13.07.2022 позов прокурора в інтересах держави в особі комунального некомерційного підприємства «Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» Тернопільської обласної ради, Тернопільської обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу в частині заявлених прокурором вимог в інтересах держави в особі комунального некомерційного підприємства «Тернопільський регіональний фтизіопульмонологічний медичний центр» Тернопільської обласної ради залишений без розгляду. За клопотанням прокурора оголошено перерву до 01.08.2022.

29.07.2022 до суду надійшло письмове клопотання прокурора , у якому прокурор зазначив, що первісний позов був поданий в інтересах держави в особі КНП «Тернопільський РФМЦ» та Тернопільської обласної ради і прокурор просив стягнути з відповідача кошти на рахунок одного з позивачів, а саме на рахунок КНП «Тернопільський РФМЦ». Оскільки на даний час КНП «Тернопільський РФМЦ» виключене зі складу учасників справи та позов в інтересах цього позивача залишений без розгляду, прокурор просить стягнути кошти з відповідача на рахунок другого з позивачів, а саме на рахунок Тернопільської обласної ради. При цьому прокурор зазначає, що таке клопотання не є заявою про зміну предмету чи підстав позову, а обґрунтоване лише зазначеними вище обставинами, які виникли вже після закриття підготовчого провадження у справі.

Щодо даного клопотання суд зазначає таке.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами. Участь у справі кількох позивачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Відповідно до ст. 266 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що право стягнення є солідарним.

При цьому у ст. 542 ЦК України міститься поняття солідарних кредиторів, де за загальним правилом кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі, а боржник до пред`явлення вимоги одним із солідарних кредиторів має право виконати свій обов`язок будь-кому із них на свій розсуд.

Відтак виконання боржником обов`язку одному з кредиторів можливо вважати як повне виконання боржником свого обов`язку перед усіма кредиторами та навпаки - пред`явлення вимоги одним із кредиторів та її виконання боржником можливо вважати задоволенням вимог усіх кредиторів.

Так, суд встановив, що при первісному зверненні до суду з цим позовом прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі КНП «Тернопільський РФМЦ» та Тернопільської обласної ради. При цьому, обґрунтовуючи позов, прокурор покликався на те, що відповідачем шкода завдана майновим інтересам обох позивачів, проте просив стягнути з ОСОБА_1 у порядку зворотної вимоги (регресу) матеріальну шкоду у розмірі 101163,20 грн на користь лише КНП «Тернопільський РФМЦ», вважаючи, що таким чином будуть поновлені права та інтереси обох позивачів. Відтак у даному випадку можливо вести мову про наявність солідарних кредиторів.

Разом з тим, як зазначав суд вище, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.07.2022 позов прокурора в інтересах держави в особі КНП «Тернопільський РФМЦ», Тернопільської обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу в частині заявлених прокурором вимог в інтересах держави в особі КНП «Тернопільський РФМЦ» залишений без розгляду. Підставою залишення позову без розгляду суд зазначив відсутність у прокурора передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повноважень на представництво інтересів КНП «Тернопільський РФМЦ».

Однак після виключення КНП «Тернопільський РФМЦ» із суб`єктного складу учасників цієї справи Тернопільська обласна рада право звернення до ОСОБА_1 з вимогою, яка заявлена цим позовом, не втратила. Відтак право одного з позивачів на задоволення позовної вимоги не може ставитись в залежність від підтримання позову іншим з позивачів, за умови, що первісний позов поданий прокурором про стягнення завданої відповідачем шкоди в інтересах обох позивачів. При цьому прокурор звернувся до суду з даним позовом з метою захисту інтересів держави в цілому, що можливо реалізувати у разі задоволення позову як шляхом стягнення коштів на користь КНП «Тернопільський РФМЦ», так і шляхом стягнення цих коштів на користь Тернопільської обласної ради.

Відтак суд доходить висновку, що подане прокурором клопотання не суперечить вимогам чинного цивільного процесуального закону та прийняття до розгляду уточненої прохальної частини позову забезпечить реалізацію права держави в особі Тернопільської обласної ради на захист своїх порушених майнових інтересів.

У судовому засіданні прокурор Тернопільської обласної прокуратури Безкоровайна О.А. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, письмових поясненнях та клопотанні від 29.07.2022, та просила позов задовольнити повністю. Пояснила, що звільнення ОСОБА_2 є незаконним, оскільки наказ про таке звільнення скасований судовим рішенням. Вважає, що кошти, виплачені ОСОБА_2 як середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 101163,20 грн, мають бути стягнуті з особи, яка видала незаконний наказ, тобто з ОСОБА_1 . Зазначила, що фінансування КНП «Тернопільський РФМЦ» згідно зі Статутом здійснюється за рахунок бюджетних коштів Тернопільської обласної ради, а відносини, що мають місце між підприємством та Національною службою здоров`я України, регулюються договором. Відтак саме Тернопільська обласна рада є вищестоящим по підлеглості органом та має право вимоги до відповідача. Також вказала, що строк на звернення з цим позовом обраховується з дати останньої виплати коштів ОСОБА_2 , яка мала місце у лютому 2021 року, а тому строк звернення з цим позовом не пропущений.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Нужда Ф.Т. позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, та просив у позові відмовити повністю. Пояснив, що Тернопільська обласна рада не є вищестоящим органом по відношенню до КНП «Тернопільський РФМЦ», а є його засновником і власником. Фінансування підприємства здійснює Департамент охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації, а Тернопільська обласна рада лише визначає межі цього фінансування. Вважає, що належним вищестоящим органом є Національна служба здоров`я України. Також зазначив, що днем виявлення заподіяної працівником шкоди слід вважати день винесення судового рішення, тобто 31.07.2020, а відтак прокурор пропустив визначений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом.

У судове засідання позивач Тернопільська обласна рада, належним чином повідомлена про дату, час і місце цього засідання, явку уповноваженого представника не забезпечила. Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без участі його представника за наявними у справі документами (т. 1 а.с. 210).

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився. Відповідач приймає участь у судовому процесі через свого представника адвоката Нужду Ф.Т.

Указане відповідно до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що рішенням Тернопільської обласної ради № 1475 від 14.11.2019 ОСОБА_1 призначений на посаду генерального директора (головного лікаря) КНП «Тернопільський РФМЦ» Тернопільської обласної ради на умовах контракту терміном на 5 років (т. 1 а.с. 62-63). Указане також підтверджується копією контракту від 06.12.2019, укладеного між Тернопільською обласною радою та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 54-61).

Наказом Генерального директора (головного лікаря) КНП «Тернопільський РФМЦ» Тернопільської обласної ради Рудика В.Д. № 93 від 03.12.2019 з ОСОБА_2 припинений трудовий договір (контракт) та ОСОБА_2 звільнений з посади лікаря хірурга торакального фтизіохірургічного відділення з 31.12.2019 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.07.2020 у справі № 607/1383/20 (т. 1 а.с. 82-95) задоволено позов ОСОБА_2 та скасовано указаний наказ № 93 від 03.12.2019, поновлено ОСОБА_2 на посаді та стягнуто з КНП «Тернопільський РФМЦ» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 198557,20 грн (без урахування податків та зборів).

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 14.12.2020 рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.07.2020 змінено та вирішено стягнути з КНП «Тернопільський РФМЦ» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 101163,20 грн (без урахування податків та зборів) (т. 1 а.с. 96-103).

Указані обставини підтверджуються змістом зазначених вище судових рішень, а також визнавались та не заперечувались у судовому засіданні учасниками справи.

Згідно з довідкою КНП «Тернопільський РФМЦ» (т. 1 а.с. 104-105) на виконання рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 здійснено такі виплати:

- у серпні 2020 року нараховано 35722,44 грн, виплачено 28756,56 грн;

- у січні 2021 року нараховано 65439,71 грн, виплачено 52678,99 грн;

- у лютому 2021 року додатково нараховано 0,85 грн, виплачено 0,64 грн.

Такі обставини також підтверджуються платіжними дорученнями № 1011 від 14.01.2021, № 1034 від 28.01.2021, № 1059 від 05.02.2021 № 0385 від 28.08.2020, № 0326 від 14.08.2020, № 0299 від 03.08.2020 (т. 1 а.с. 106, 107, 108, 109, 110, 111); відомостями нарахування коштів ОСОБА_2 № 30, № 32 та № 37 за серпень 2020 року, № 81, № 83 та № 85 за січень 2021 року (т. 1 а.с. 112, 113-114, 115-116, 117-120, 121-123, 124) та розрахунками виплачених ОСОБА_2 коштів (т. 1 а.с. 125).

Розмір виплаченого ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідачем не оспорювався.

Частина 1 ст. 130 КЗпП України визначає, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу (п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України).

Згідно зі ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо роботодавець затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абз. 2 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

Отже, чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі № 156/722/16-ц та від 12.01.2022 у справі № 161/10391/21.

Так само і ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відтак відповідач є посадовою особою, яка видала наказ про звільнення працівника комунального підприємства, керівництво яким здійснює відповідач, та у подальшому такий наказ визнаний рішенням суду незаконним. Отже, сам факт прийняття ОСОБА_1 такого розпорядчого документа є підставою для покладення на нього повної матеріальної відповідальності за шкоду, завдану КНП «Тернопільський РФМЦ» у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 101163,20 грн.

Щодо доводів відповідача про неналежність позивача суд зазначає таке.

Частина 4 ст. 136 КЗпП України визначає, що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Зміст поняття «вищестоящого в порядку підлеглості органу» втілює у собі функціональне та загальне підпорядкування одного суб`єкта (підприємства, установи, організації) правовідносин іншому шляхом здійснення управлінського, координуючого, фінансового та іншого впливу на діяльність такого суб`єкта.

Як вбачається з витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, КНП «Тернопільський РФМЦ» є комунальним підприємством, засновником якого є Тернопільська обласна рада, а остання у свою чергу є органом місцевого самоврядування (т. 1 а.с. 126, 127).

Рішенням Тернопільської обласної ради № 11 від 17.03.2021 затверджений статут КНП «Тернопільський РФМЦ» у новій редакції (т. 1 а.с. 64). Згідно з п. 1.4. Статуту засновником, власником та органом управління підприємством є Тернопільська обласна рада. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним засновнику, а в галузевому відношенні підпорядковується управлінню охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації в межах повноважень, визначених чинним законодавством України.

Майно підприємства є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області і закріплюється за ним на праві оперативного управління (п. 5.1. Статуту).

При цьому п. 5.3 Статуту визначає наявність не одного, а декількох джерел формування майна та коштів підприємства, у тому числі, кошти обласного бюджету: 1) у розмірах, передбачених нормативами з фінансування медичних закладів (трансферти): 2) що надходять як фінансування за договором про медичне обслуговування населення; 3) що надходять як фінансування в рамках програмно-цільового методу (за бюджетною програмою); 4) що надходять у виді фінансової підтримки.

Відповідно до п. ґ, д п. 3 ч. 1 ст. 90 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджету Автономної Республіки Крим і обласних бюджетів, належать видатки на охорону здоров`я: оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров`я, які є об`єктами права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні обласних рад, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення; регіональні програми розвитку та підтримки комунальних закладів охорони здоров`я, які є об`єктами права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні обласних рад, і регіональні програми надання населенню медичних послуг понад обсяг, передбачений програмою державних гарантій медичного обслуговування населення.

Указане з урахуванням вимог ст. 85 Бюджетного кодексу України в сукупності свідчить, що комунальний заклад охорони здоров`я, яким є КНП «Тернопільський РФМЦ», протягом бюджетного періоду може отримувати видатки на функціонування одночасно з різних бюджетів,у тому числі і з одного бюджету, однак з різним призначенням.

При цьому управління підприємством здійснює Тернопільська обласна рада, яка здійснює контроль за ефективністю використання закріпленого за підприємством майна (п. 7.1., 7.7.6. Статуту).

Так, місцеве самоврядування є способом реалізації народом належної йому влади, яка діє на принципах (засадах) державної підтримки та гарантування державою місцевого самоврядування (ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі за текстом - Закон).

Згідно зі ст. 61 Закону районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 17 Закону передбачено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону).

Держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком (ст. 62 Закону).

Відповідно правомірне та раціональне використання бюджетних коштів, в тому числі, підприємствами, заснованими на комунальній власності, беззаперечно становить інтерес територіальної громади в особі Тернопільської обласної ради. Рада як орган місцевого самоврядування наділена повноваженнями розпоряджатися комунальною власністю від імені територіальної громади в межах закону та в інтересах такої громади і також є компетентним органом, уповноваженим здійснювати такий захист у спірних правовідносинах.

Матеріали справи містять достатньо доказів того, що фінансування КНП «Тернопільський РФМЦ» здійснюється у томі числі і за рахунок коштів обласного бюджету, а Тернопільська обласна рада не лише є власником даного підприємства, як про це неодноразово указував представник відповідача, а й здійснює управління КНП «Тернопільський РФМЦ», контроль за його фінансово-господарською діяльністю та зобов`язана контролювати питання ефективності використання бюджетних коштів.

За таких підстав суд вважає доведеним, що Тернопільська обласна рада виконує управлінські та координуючі функції стосовно КНП «Тернопільський РФМЦ», а відтак є вищестоящим органом у порядку підлеглості відносно такого комунального підприємства та є органом, що уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

При цьому суд також враховує, що згідно з положеннями ст. 130, 134, 237 КЗпП України грошові суми середнього заробітку за вимушений прогул віднесено до прямої дійсної шкоди, яка може бути стягнута зі службової особи незалежно від джерел походження цих коштів з урахуванням видатків, які були сплачені роботодавцем у зв`язку з виплатою працівнику заробітку за час вимушеного прогулу.

Водночас закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №912/9/20, від 19.08.2020 у справі №923/449/18.

Отже, прокурором вірно обрано Тернопільську обласну раду позивачем у даній справі.

Указане спростовує доводи представника відповідача, що Тернопільська обласна рада не є вищестоящим у порядку підлеглості по відношенню до КНП «Тернопільський РФМЦ» органом та належним позивачем у цій справі, оскільки не здійснює фінансування коштів, з яких виплачується заробітна плата працівникам підприємства.

Суд зазначає, що навіть за умови заподіяння діями відповідача шкоди Національній службі здоров`я України, якою з КНП «Тернопільський РФМЦ» укладений договір № 0610-Е122-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій (т. 1 а.с. 164-172), з урахуванням зазначених вище правових позицій та висновку суду про належність Тернопільської обласної ради як позивача у цій справі, незазначення Національної служби здоров`я України співпозивачем чи єдиним позивачем не спростовує право прокурора звертатися до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Тернопільської обласної ради.

Крім цього, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини у справах, де сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу, підтримка прокуратурою однією зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються нездатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (рішення від 01.04.2010 у справі KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), рішення від 15.01.2009 у справі MENCHINSKAYA v. RUSSIA).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У Законі України «Про прокуратуру» закріплені правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру покладається, зокрема, функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» регламентовані особливості представництва інтересів громадянина або держави в суді, що полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Частини 3, 4 ст. 56 ЦПК України визначають, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою та бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Так, на виконання вимог ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор скеровував на адресу Тернопільської обласної ради листи № 15-270 вих.21 від 25.03.2021, № 15-870 вих.21 від 29.10.2021 та № 15-989 вих.21 від 20.12.2021 з повідомленням про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 коштів у порядку регресу та про необхідність звернення з позовом до ОСОБА_1 , а також з повідомленнями про те, що прокуратурою будуть вживатися заходи представницького характеру шляхом подачі позовної заяви до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 коштів у порядку регресу (т. 1 а.с. 35-38, 43-45, 47-50).

Листами № 07-553 від 01.04.2021, № 07-769 від 30.04.2021, № 07-1721 від 15.11.2021 та № 07-13 вих.21 від 10.01.2022 Тернопільська обласна рада повідомила прокурора, що самостійно з даним позовом до суду звертатися не буде (т. 1 а.с. 39-40, 41-42, 46, 51-52).

Відтак прокурор дійшов вірного висновку, що незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у порядку регресу свідчить про неналежне виконання указаним суб`єктом своїх повноважень та дає прокурору обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з цим позовом.

При цьому судом враховується позиція Верховного Суду щодо правомірності подання прокурором позову в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, що відображена в постановах Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 926/1392/20, від 05.08.2021 у справі № 911/1236/20, від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18.

Щодо строку звернення з цим позовом суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 233 КЗпП України для звернення вищого у порядку підлеглості органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Верховний Суд у постанові від 30.06.2021 у справі № 766/13189/20 зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що перебіг строку звернення позивача з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним звільненням працівника, розпочався з дня проведення підприємством належних виплат незаконно звільненому працівнику (вересень 2019 року), а тому з цього часу обраховується перебіг встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду.

Як встановив суд вище, остання виплата ОСОБА_2 коштів у рахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої рішенням суду, мала місце у лютому 2021 року. З даним позовом прокурор звернувся до суду 21.01.2022, тобто в межах річного строку з часу проведення КНП «Тернопільський РФМЦ» належних виплат незаконно звільненому працівнику. Відтак суд доходить висновку, що прокурор дотримався вимог ч. 3, 4 ст. 233 КЗпП України, а тому відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку звернення з цим позовом до суду.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду з даним позовом Тернопільська обласна прокуратура сплатила судовий збір у сумі 2481 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 43 від 17.01.2022 (т. 1 а.с. 130). Відтак з урахування вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь прокуратури.

Керуючись ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 130 ч. 1, 134 ч. 1 п. 8, 136 ч. 4, 233 ч. 3, 4, 237 КЗпП України, ст. 1166 ч. 1, 1191 ч. 1 ЦК України, ст. 2, 4, 13, 76-81, 89, 133 ч. 1, 141 ч. 1, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Позов прокурора Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 у порядку зворотної вимоги (регресу) на користь Тернопільської обласної ради кошти, виплачені внаслідок незаконного звільнення працівника, у сумі 101163 (сто одна тисяча сто шістдесят три) гривні 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Тернопільської обласної прокуратури (р/р НОМЕР_1 , МФО 820172, ) судові витрати у виді судового збору у сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Прокурор: прокурор Тернопільської обласної прокуратури Безкоровайна Оксана Анатоліївна; місце роботи: вул. Листопадова, буд. 4, м. Тернопіль.

Позивач: Тернопільська обласна рада, місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 8, м. Тернопіль; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 24630220.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Нужда Федір Тарасович; місцезнаходження: вул. Л.Гузара, буд. 1, с. Петриків, Тернопільський район, Тернопільська область.

CуддяІ. В. Марциновська

Повне рішення суду складене 11.08.2022.