Справа № 523/1545/22
Провадження №2/523/2640/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"16" серпня 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі головуючої судді: Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання: Орлова В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 24 в місті Одеса в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 523/1545/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 25.07.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб за актовим записом № 1049. Від даного шлюбу народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть.

За період перебування сторін у шлюбі, подружжям, було придбано нерухоме майно, а саме: 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка, кадастровий номер: :01:002:4281, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , земельна ділянка, кадастровий номер: :01:002:4342, розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Так як, майно було придбано за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі, а тому дане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки збереження сім`ї є неможливим, просить суд задовольнити позов та ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений 25.07.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 1049, виділити у власність ОСОБА_1 3-х кімнатну квартиру в будинку АДРЕСА_5 та земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , виділити у власність ОСОБА_2 нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 .

Суд констатує, що в ході розгляду справи позивачем неодноразово було уточнено позовні вимоги. Так, в останній уточненій позовній заяві від 01.07.2022 року, позивач вказує на те, що у період шлюбу була придбана 3-х кімнатна квартира АДРЕСА_1 згідно Договору купівлі-продажу від 17.11.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. В цей же день, 17.11.2015 року, нею була продана однокімнатна квартира АДРЕСА_6 (в новобудові), згідно Договору купівлі-продажу від 17.11.2015 року, зареєстрована в реєстрі № 735, посвідчена приватним нотаріусом Т.Є. Харітоновою. Продана однокімнатна квартира була особистою приватною власністю позивача, оскільки набута до шлюбу. Вищевказана 3-х кімнатна квартира була придбана за кошти отримані нею за її продану однокімнатну квартиру. У зв`язку з чим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений 25.07.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 1049, визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , залишити у власність ОСОБА_2 Ѕ частину нежитлового приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились. Однак, надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують, та просять суд розглянути справу за їх відсутністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Однак, подав до суду клопотання, в якому вказує на те, що за станом здоров`я (загострення алергії на цвітіння амброзії) не може бути присутнім у судовому засіданні.

Однак, суд зауважує, що жодного доказу про погіршений стан здоров`я у даний період часу суду надано не було. Окрім того, відповідач не позбавлений був можливості скористуватися своїм правом, передбаченим ст. 212 ЦПК України на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у разі неможливості бути присутнім на час розгляді в залі судових засідань. Однак, відповідного клопотання від сторони відповідача до суду не надходило.

Відтак, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та для останнього були створені достатні умови для реалізації ним своїх процесуальних прав. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

По справі встановлено, 25.07.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб за актовим записом № 1049, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 від 25.07.2014 року.

Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільного господарства не ведуть.

Від шлюбу народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 25.06.2015 року.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Суд враховує, що регулювання шлюбносімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно ст. 56 ч. 3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

Враховуючи наведене та, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню.

Щодо позовної вимоги про поділ майна подружжя, суд констатує наступне.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Глави 8 Сімейного кодексу України.

Так, згідно приписів ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення, загальною площею 56,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 192428540 від 10.12.2019 року.

10.08.2019 року ОСОБА_2 набув на праві приватної власності земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: :01:002:4281, площею 0,0598 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27 на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 114, виданий 10.08.2019 року, видавник приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Акаєва А.В., Одеська обл., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями вищезазначеного Договору купівлі-продажу земельної ділянки та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 177048958 від 10.08.2019 року.

Окрім того, 10.12.2019 року ОСОБА_2 набув на праві приватної власності земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер: :01:002:4342, площею 0,06 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27 на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 2888, виданий 10.12.2020 року, видавник приватний нотаріус Фадєєва Н.О. Одеського міського нотаріального округу, Одеська обл., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями вищезазначеного Договору купівлі-продажу земельної ділянки та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 236354247 від 10.12.2020 року.

Суд констатує, що зазначено майно було придбано відповідачем за час перебування у шлюбі із ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11).

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Як встановлено судом, домовленості між сторонами щодо збільшення або зменшення часток майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не було, договір про поділ спільного майна між ними не укладався.

Таким чином, придбавши спірне майно під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на дане майно, відповідно до зазначених положень, а право кожної із сторін на рівну частку в майні презюмується.

При вирішенні даного спору, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що чинним законодавством встановлена презумпція рівності часток подружжя, підстави для відступу від якої потребують доведення.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За таких умов, враховуючи вищенаведені встановлені судом обставини справи про те, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін та підлягає розподілу, суд вважає за необхідне поділити дане спільне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за сторонами право власності по 1/2 ідеальній частці спірного майна за кожним та залишивши таке у їх спільній частковій власності.

Відповідно ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71, 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. ст.ст. 4, 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 258 259, 264, 265, 278, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя задовольнити частково.

Шлюб, укладений 25.07.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 1049 розірвати.

Здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку:

?нежитлове приміщення за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 227, загальною площею 56,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 34516226;

?земельної ділянки, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27, кадастровий номер: :01:002:4281, загальною площею 0,0598 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , номер запису про власність: 32769170;

?земельної ділянки, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27, кадастровий номер: :01:002:4342, загальною площею 0,06 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку:

?нежитлове приміщення за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 227, загальною площею 56,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 34516226;

?земельної ділянки, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27, кадастровий номер: :01:002:4281, загальною площею 0,0598 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , номер запису про власність: 32769170;

?земельної ділянки, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27, кадастровий номер: :01:002:4342, загальною площею 0,06 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в розмірі в розмірі 3500/три тисячі п`ятсот/грн. 00 коп.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканка: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 .

Після набрання рішенням суду законної сили копію рішення суду направити до Суворовського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 3 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст. 284 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Дата складання повного тексту судового рішення 16 серпня 2022 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер