КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 755/5493/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3335/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

03 серпня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Семенюк Т.А.

Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Стешенко М.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою,-

В С ТА Н О В И В :

У березні 2021 року позивач звернулась до суду першої інстанції із даним позовом, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що ОСОБА_1 належить на праві власності 1/6 частина квартири АДРЕСА_1 і, іншим співвласником квартири на момент пред`явлення позову була ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яка 24 березня 2021 року уклала Договір дарування 5/6 часток квартири з ОСОБА_3 .

Зазначила, що ОСОБА_1 після смерті свого чоловіка не знаходить порозуміння з відповідачем ОСОБА_2 , зокрема щодо можливості проживання в спільній квартирі, виникають розбіжності з приводу користування квартирою відповідно до часток, крім того після укладання Договору дарування часток квартири, позивач зверталася до нового співвласника квартири ОСОБА_3 щодо укладення мирової угоди, однак отримала відмову, оскільки на даний час існують перешкоди у користування квартирою, у позивача виникла потреба визначити порядок користування квартирою, що надасть можливість сторонам займати окремі житлові приміщення, врегулювати питання оплати за житлово-комунальні послуги та надати можливість розпоряджатись своєю жилою кімнатою на власний розсуд, у такий спосіб стане можливим уникнути в майбутньому суперечок щодо користування та розпорядження майном.

На підставі викладеного, позивач просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме:- у користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату площею 10,3 кв.м.; -у користування ОСОБА_2 залишити житлову кімнату, площею 18,2 кв.м.; - в загальному користуванні залишити: коридор - 5,9 кв.м., кладову - 1,1 кв.м., вбиральню - 1,1 кв.м., ванну кімнату - 2,1 кв.м., кухню - 7,2 кв.м., балкон - 1,5 кв.м., балкон - 1,1 кв.м.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що ОСОБА_1 належить 10,36 кв.м. загальної площі квартири, саме такої площі кімнату і просить виділити в користування позивач, яка всього лише на 3 метри більша за ідеальну частку позивача, що становить лише 7% від житлової площі квартири (3*100%:42,1= 7,12%), що очевидно становить незначний обсяг відступу від ідеальної частки.

Зазначила, що згідно ст.ст. 47, 48 ЖК Української PCP жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі в Українській PCP встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Відповідно до п.2 спільної постанови виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів та президії Київської міської ради профспілок №582 від 15.07.1985 pоку, такими що потребують поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які мають жилу площу меншу за 7,5 кв.м. включно на кожного члена родини. Рівень середньої забезпеченості житловою площею в м. Києві становить 9 кв.м. (п. 3 зазначеної постанови)

З урахуванням вище зазначеного вважає, що надання в користування позивачу житла площею меншою ніж 7,5 кв.м. призведе до суттєвого погіршення її житлових умов та ухвалення по справі незаконного рішення. В той час як виділення в користування позивачу кімнати 10,3 кв.м., яка є ізольованою, як і дві інші, та має окремий вхід не буде порушувати права співвласників.

Також вважає, що висновок суду першої інстанції щодо не проживання сторін у спірній квартирі та не користування ними спірним майном, упереджене щодо позивача, оскільки позивач зареєстрована та проживала у спірній квартирі з 2003 року, сплачує комунальні платежі за прибирання прибудинкової території, опалення. Матеріали цивільної справи містять докази про те, що в квартирі мешкають орендарі, договір з якими уклала ОСОБА_4 . Позивач неодноразово зверталась до органів правопорядку з цього приводу, в тому числі і з цим позовом до суду. ОСОБА_3 не проживає та не зареєстрована у спірній квартирі, живе за адресою: АДРЕСА_2 , співвідповідач ОСОБА_3 фактично не цікавиться своїм майном, а тому вважає, що визначення порядку користування на умовах, запропонованих апелянтом, жодним чином не порушить її житлових прав.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що згідно з даними, які внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 , 1/6 частини квартири належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та 5/6 часток квартири належать ОСОБА_2 (1/3 частка - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом,виданого Шостою Київською державною нотаріальною конторою 25 лютого 2020 року, 1/2 частка - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Шостою Київською державною нотаріальною конторою 23 липня 2020 року).

24 березня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладено Договір дарування 5/6 часток у праві власності на квартиру(а.с.73).

Відповідно до п. 1.1 Договору дарування, дарувальник ОСОБА_2 передає 5/6 часток квартири, у власність обдарованої ОСОБА_3 , а обдарована приймає 5/6 часток квартири безоплатно.

Відповідно до п. 1.2 Договору дарування, 5/6 часток квартири, що відчужується за даним договором, розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 14 липня 2021 року залучено ОСОБА_3 до участі у справі в якості співвідповідача.

Відповідно до даних технічного паспорту - квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат житловою площею 42,1 кв.м, у тому числі: 1-а кімната -10,3 кв.м, 2-а кімната - 18,2 кв.м, 3-тя кімната - 13,6 кв.м., та місць загального користування: коридор - 5,9 кв.м., кладова - 1,1 кв.м., вбиральня - 1,1 кв.м., ванна кімната - 2,1 кв.м., кухня - 7,2 кв.м., балкон (30%) - 1,5 кв.м., балкон (30%) - 1,1 кв.м., загальна площа квартири складає 62,1 кв.м. (а.с.18-20)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що порядок користування квартирою за варіантом запропонованим позивачем створює дисбаланс інтересів співвласника та не забезпечує йому рівні умови для здійснення своїх прав власника, оскільки площа кімнати, яку просить виділити позивач становить 10,3 кв.м, що більше у відношенні до її ідеальної частки співвласника.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 321 ЦКУкраїни, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є співвласниками спірної квартири.

Житлова площа спірної квартири складає 42,1 кв.м., таким чином, на ОСОБА_3 припадає 35,1 кв. м житлової площі, ОСОБА_6 - 7,02 кв.м ( ОСОБА_3 -5/6 частин, ОСОБА_1 - 1/6 частка).

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, квартира АДРЕСА_1 здана ОСОБА_2 з 16 листопада 2020 року в оренду (а.с. 50).

Колегія суддів вважає, що оскільки під час розгляду справи судом та прийняття рішення ОСОБА_2 подарувала належну їй частину квартири ОСОБА_3 вона втратила право власності у спірній квартирі, тому позов щодо ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Ухвалою суду від 14 липня 2021 року залучено ОСОБА_3 до участі у справі в якості співвідповідача.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком суду першої інстанції, що при виділенні у користування позивача кімнати площею 10,3 кв.м, буде порушений дисбаланс інтересів співвласника та не забезпечує ОСОБА_3 рівні умови для здійснення своїх прав власника, оскільки, як встановлено судом, ОСОБА_3 , як і інший відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_4 , в спірній квартирі не проживає.

Як пояснила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , в спірній квартирі вона проживала разом з чоловіком, проте, після його смерті ОСОБА_2 перешкоджає їй користуватися квартирою, яку без її згоди здала в оренду. Зазначає, що іншого житла вона - ОСОБА_1 не має.

Як вбачається з технічного плану, квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат житловою площею 42,1 кв.м, у тому числі: 1-а кімната -10,3 кв.м, 2-а кімната - 18,2 кв.м, 3-тя кімната - 13,6 кв.м., та місць загального користування: коридор - 5,9 кв.м., кладова - 1,1 кв.м., вбиральня - 1,1 кв.м., ванна кімната - 2,1 кв.м., кухня - 7,2 кв.м., балкон (30%) - 1,5 кв.м., балкон (30%) - 1,1 кв.м., загальна площа квартири складає 62,1 кв.м. (а.с.18-20).

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з правового аналізу даної норми, вбачається, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Колегія суддів, враховуючи наведене, вважає, за можливе виділити у користування позивача кімнату площею 10,3 кв.м, - меншу з кімнат спірної квартири, виходячи з того, що співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

ОСОБА_3 є власником 5/6 частин спірної квартири, відтак, колегія суддів вважає, що їй у користування необхідно виділити жили кімнати площею 18,2 кв.м та 13,6 кв.м, що в сукупності складає 31,8 кв.м.

У загальному користуванні сторін необхідно залишити коридор - 5,9 кв.м., кладову (комору) - 1,1 кв.м., вбиральню - 1,1 кв.м., ванну кімнату - 2,1 кв.м., кухня - 7,2 кв.м.

Оскільки балкони площею 1,5 кв.м та 1,1 кв.м мають виходи в кімнати площею 13,6 кв.м та 18,2 кв.м відповідно, які виділені у користування ОСОБА_3 , вони не можуть бути залишеними у загальному користуванні сторін.

Колегія суддів не може погодитись з позицією представника відповідача ОСОБА_3 , що виділ кімнати у користування позивача не можливий, так як неможливо виділити цю кімнату в натурі, оскільки, кожному з співвласників - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

При цьому, зменшення частки відповідачки ОСОБА_3 у житловій площі у відношенні до її ідеальної частки є не суттєвим та таке зменшення не впливає на права та інтереси сторін, враховуючи конфліктну ситуацію, що склалася відносно користування спірною квартирою.

При визначенні порядку користування жилим приміщенням допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Визнання за кожним зспіввласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500 цс 15.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2021 року - скасувати. Прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою - задовольнити частково.

Виділити в користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 10,3 кв.м.

Виділити в користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею18,2 кв.м. та житлову кімнату площею 13,6 кв.м.

Залишити у спільному користуванні сторін: коридор - 5,9 кв.м., комору - 1,1 кв.м., кухню - 7,2 кв.м., ванну кімнату - 2,1 кв.м., вбиральню - 1,1 кв.м., балкони - 1,5 кв.м., 1,1 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст виготовлено 10 серпня 2022 року.

Головуючий

Судді