ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/17744/21

Провадження № 22-ц/4820/603/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Філіпчук О.В.

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» Мельник В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №686/17744/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2021 року (суддя Карплюк О.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору, припинення нарахування платежів та зобов`язання до вчинення певних дій.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому зазначав, що 25.06.2012 між ним та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №SAMDN6698, на підставі якого він отримав картку із встановленим кредитним лімітом 2500 грн, який в подальшому неодноразово збільшувався банком та становив у 2021 році 39 000 грн.

Також позивач вказував, що 11.05.2021 в трамваї №5, що рухався по вул. Французький Бульвар в м. Одесі, невстановлена особа таємно заволоділа його мобільним телефоном марки Самсунг з сім-картою мобільного оператора Київстар НОМЕР_1 , про що він одразу ж повідомив Банк та поліцію. Однак, відповідач не вжив відповідних заходів щодо блокування банківської картки позивача, в результаті чого через деякий час через додаток ОСОБА_3 невстановлена особа заволоділа його грошовими коштами з картки Приватбанк № НОМЕР_2 в сумі 38786 грн.

ОСОБА_1 зазначав, що протиправне заволодіння та перерахунок і зняття кредитних коштів із вказаної карти здійснювалось в період з 11.05.2021 по 12.05.2021 включно. Фактично протягом двох днів поза його волею було 7 несанкціонованих операцій іншою особою по зняттю та перерахуванню коштів, що підтверджується випискою по карті/рахунок, виданою банком від 12.05.2021 №B4A5ERH3LA3GIPPB.

Позивач вказував, що відповідальним працівником Банку йому 11.05.2021 повідомлено про те, що за його заявою від 11.05.2021 зупинено здійснення розрахунків за кредитною карткою та цю картку заблоковано, проте незрозуміло, яким чином та на підставі чого того ж дня його кредитну картку було розблоковано і в подальшому продовжувалися здійснюватися операції зі зняття готівки і перекази із карти, оскільки ним не вчинялось будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів із його кредитного рахунку. 15.06.2021 року позивачем було подано заяву до АТ КБ «Приватбанк» про зупинення нарахування штрафних санкцій за користування кредитними коштами в сумі 38786 грн, проте Банк належним чином її не розглянув і фактично відмовив в її задоволенні та неодноразово без його згоди здійснював автоматичне списання із іншої картки для виплат позивача на погашення простроченої заборгованості по кредитній картці.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд розірвати кредитний договір від 25.06.2012 №SAMDN6698, що укладений між ним та АТ КБ «Приватбанк»; припинити нарахування по картці/рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк», щомісячних платежів за користування кредитними коштами на загальну суму 38786 грн та скасувати раніше нараховані платежі і заборгованість за ними; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок сплачених позивачем коштів з його особистої картки/рахунку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №SAMDN6698 від 25.06.2012 за період з 10.05.2021 та по дату прийняття судом рішення у даній справі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2021 року у позові відмовлено з підстав необґрунтованості позовних вимог, а саме ненадання позивачем доказів про укладення між сторонами 25.06.2012 кредитного договору та про повідомлення ОСОБА_1 банку щодо викрадення у нього майна 11.05.2021.

Короткий зміст і узагальнюючі доводи апеляційної скарги та позиція іншого учасника справи

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції двічі безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів: матеріалів кримінального провадження по факту крадіжки майна та коштів з його рахунків, відкритих у АТ КБ «Приватбанк», чим позбавлено його можливості довести свої вимоги та їх обґрунтованість. Більше того, як вказує апелянт, суд не розглянув його клопотання про витребування у відповідача письмової інформації щодо вчинення позивачем, як клієнтом Банку, будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів з його кредитного карткового рахунку шляхом подання відповідних платіжних доручень до Банку письмово чи в електронному вигляді в період часу 11-12 травня 2021 року.

Також, ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано та не надано належної оцінки наданим ним письмовим доказам: заяві про злочин, витягу з ЄРДР про кримінальне провадження, пам`ятці про права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні, які наявні у матеріалах справи.

Апелянт вважає, що суд безпідставно не застосував норми матеріального права до спірних правовідносин при ухваленні рішення, а саме положення Закону України «Про захист прав споживачів», норми ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»; не враховано правові висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 05.04.2021 по аналогічній справі №336/3989/21 за тотожних правовідносин, предмета та підстав позову.

Тому, на думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції поверхнево дослідив обставини справи, належним чином їх не перевірив та не встановив дійсні обставини справи, помилково вважаючи обставини справи встановленими, наслідком чого є ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» погоджується із висновками суду першої інстанції та просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Банк вказує, що обставини, які ОСОБА_1 зазначає в апеляційній скарзі, не відповідають дійсності, оскільки, відповідно до детальної виписки по рахунку № НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору SAMDN6698 від 26.06.2021 11.05.2021 були проведені операції за кредитною карткою позивача: о 10 год 17 хв зняття готівки в банкоматі без картки: Одеса, просп. Шевченка, 1, ОНПУ на суму 2000 грн; о 10 год 19 хв зняття готівки в банкоматі без картки: Одеса, просп. Шевченка, 1, ОНПУ на суму 1000 грн; о 10 год 20 хв зняття готівки в банкоматі без картки: Одеса, просп. Шевченка, 1, ОНПУ на суму 1000 грн., а всього на суму 4000 грн. Того ж дня, було здійснено переказ на карту для виплат НОМЕР_5 , що відкрита на ім`я позивача через додаток Приват24 на суму 4000 грн о 10:24 год, тобто через 4 хвилини після зняття готівки в банкоматі.

В подальшому, як зазначає Банк, ці грошові кошти були зняті позивачем зі своєї картки для виплат № НОМЕР_5 того ж дня 11.05.2021 о 17:09 год в банкоматі за адресою: м. Одеса, бульвар Французький, 12/2, що підтверджується скріншотом з додатку «Приват24» позивача. Отже, твердження позивача щодо того, що невстановлена особа заволоділа його мобільним телефоном та кредитними коштами через додаток «Приват24» 11.05.2021 не відповідає дійсності.

12.05.2021 о 10:50 год (відповідно до скріншоту з додатку «Приват24» позивача) за кредитною карткою № НОМЕР_2 відбулось зняття готівки в банкоматі без картки за адресою: м. Одеса, просп. Шевченка, буд. 1, ОНПУ на суму 3000 грн, через 1 хвилину знову відбулось зняття готівки в банкоматі без картки за адресою: м. Одеса, просп. Шевченка, буд. 1, ОНПУ на суму 1000 грн. Всього через банкомат за вказаною адресою знято 4000 грн і об 11 год 11 хв було здійснено переказ на суму 25500 грн.

Отже, обставини, які описує позивач у позові та апеляції не відповідають дійсності, оскільки невстановлена особа, яка викрала телефон, два дні поспіль приблизно в одну й ту ж годину, в одному і тому ж банкоматі за адресою: м. Одеса, просп. Шевченка, буд. 1 ОНПУ, знімала грошові кошти без картки. Також, невстановлена особа після ймовірного викрадення мобільного телефону позивача, на його картку для виплат № НОМЕР_5 здійснила переказ коштів з кредитної картки № НОМЕР_2 у сумі 4000 грн через 4 хв після зняття готівки в банкоматі. В подальшому 11.05.2021 ці кошти були зняті позивачем з картки для виплат № НОМЕР_5 з банкомату за адресою: вул. Пушкінська, 69, м. Одеса о 12:33 год та підтверджується фото з банкомату. Дані факти свідчать про те, що позивач вводить в оману суд та правоохоронні органи.

Відповідач посилається на те, що позивач зазначав, що він повідомив Банк про втрату телефону, проте жодним доказом це не підтверджено, а тому ОСОБА_1 не доведено, що він повністю дотримався Умов та правил надання банківських послуг.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24.12.2021 у справі № 686/17744/21 і ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 лютого 2022 року призначено цю справу до розгляду на 16.03.2022.

Позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник відповідача заперечила проти доводів апеляційної скарги та просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Позиція апеляційного суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване судове рішення - скасуванню з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права (не застосовано норми матеріального права, що підлягали до застосування: ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 509, 651, 1048, 1054, 1066, 1073 ЦК України, положення Законів України «Про захист прав споживачів», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, адже позивачем не надано доказів про укладення між сторонами 25.06.2012 кредитного договору і про повідомлення позивачем 11.05.2021 Банку щодо викрадення його майна.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи

Апеляційним судом встановлено, що 25 червня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитну угоду № SAMDN6698, в рамках якої позивачу було відкрито картковий рахунок та видано 5 кредитних карток «Універсальна Голд», остання за № НОМЕР_7 із кредитним лімітом 39000 грн.

20 квітня 2015 року ОСОБА_1 відкрито рахунок та оформлено 4 «карти для виплат ОСОБА_4 » і № карткового рахунку однією із яких є НОМЕР_5 .

Зазначені обставини підтверджуються довідкою АТ КБ «Приватбанк» про видані та закриті картки клієнту ОСОБА_1 та визнається сторонами (а.с.46 зворот).

Згідно з копією протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.05.2021 та копією протоколу допиту потерпілого від 11.05.2021 (а.с.65-69) ОСОБА_1 вказував про те, що 11 травня 2021 року у нього невстановленою особою викрадено мобільний телефон «SAMSUNG», ІМЕІ НОМЕР_8 із встановленою сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_9 . І цей фінансовий номер телефону був прикріплений до рахунків позивача у АТ КБ «Приватбанк» і на ньому встановлено мобільний додаток Приват24.

У зв`язку з викраденням 11.05.2021 телефону, позивач 11.05.2021 звернувся до ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що свідчать відомості, які були внесені до ЄРДР 12.05.2021 за ч. 1 ст. 185 КК України (номер кримінального провадження 0000406).

Згідно з виписками за картковими рахунками в AT КБ «Приватбанк» № НОМЕР_7 за період з 11.05.2021 по 25.10.2021 і № НОМЕР_5 за період з 01.05.2021 по 11.05.2021 та із скріншотів з Приват24 клієнта ОСОБА_1 за картою для виплат № НОМЕР_5 і за кредитною картою № НОМЕР_7 за період з 11.05.2021 по 12.05.2021 (а.с. 23-24, 46, 70-72) вбачається проведення операцій із зняття готівки із кредитної картки в банкоматі без картки, зняття готівки в банкоматі у відділенні банку із використанням картки № НОМЕР_7 , переказу грошових коштів на іншу картку через Приват24 .

Суд вважає не спростованою відповідачем обставину справи щодо звернення 11.05.2021 позивача з усною заявою до відділення АТ КБ «Приватбанк» щодо блокування кредитного рахунку в зв`язку із викраденням телефону і ця обставина викладена в заяві ОСОБА_1 від 15.06.2021. Разом з тим, з наданих Банком скріншоту з Приват24 клієнта ОСОБА_1 та фото вбачається, що позивач 11.05.2021 знімав готівку в банкоматі саме відділення банку по вул. Пушкінській, 69 м. Одеса з 12 год 33 хв до 12 год 36 хв та з 17 год 08 хв до 17 год 10 хв (а.с.46-49).

12 травня 2021 року об 13 год 59 хв ОСОБА_1 отримав нову кредитну карту «Універсальна Голд» за № НОМЕР_10 з причин викрадення телефону та використання через Приват24 кредитних коштів з кредитної карти «Універсальна Голд» за № НОМЕР_7 (а.с.101).

Також встановлено, що 15 червня 2021 року ОСОБА_1 звертався до АТ КБ «Приватбанк» із заявою, в якій вказував, що 11-12 травня 2021 року невстановлена особа заволоділа його кредитними коштами в сумі 38786 грн, про що він одразу повідомив Банк і поліцію та просив не нараховувати штрафних санкцій та відсотків на суму кредиту, який він не отримував (а.с.13).

Однак, відповідач відповіді позивачу на зазначену заяву не надав, що визнається представником відповідача.

Як слідує із письмових пояснень АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 50-53), відповідач посилається на те, що відповідно до детальної виписки по рахунку № НОМЕР_7 і додатковим рахункам договору № SAMDN6698 за період з 01.05.2021 по 21.10.2021 11 травня 2021 року були здійснені наступні операції за кредитною карткою позивача:

об 10:17 - зняття готівки в банкоматі без картки: Одеса, просп. Шевченка, 1 ОНПУ на суму 2000 грн,

об 10:19 - зняття готівки в банкоматі без картки: Одеса, просп. Шевченка, 1 ОНПУ на суму 1000 грн,

об 10:20 - зняття готівки в банкоматі без картки: Одеса, просп. Шевченка, 1 ОНПУ на суму 1000 грн,

об 10.24 - переказ на карту для виплат НОМЕР_5 , що відкрита на ім`я позивача через додаток Приват24 на суму 4000 грн,

об 17.09 - зняття ОСОБА_1 зі своєї карти для виплат № НОМЕР_11 грн в банкоматі за адресою АДРЕСА_1 .

12 травня 2021 року за кредитною карткою позивача № НОМЕР_7 відбулося зняття готівки у банкоматі без картки м. Одеса, просп. Шевченка, 1 ОПНУ об 10:50 - на суму 3000 грн, 10:51 - на суму 1000 грн та об 11:11 - здійснено переказ 25500 грн.

Факт нарахування ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 25.06.2012 підтверджується наданими позивачем виписками.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18), від 16 грудня 2020 року справі №214/2867/18 (касаційне провадження №61-22931св19), від 17 лютого 2021 року у справі №711/11121/18 (касаційне провадження №61-12703св20) та від 30 червня 2021 року справі №344/923/19 (касаційне провадження №61-15201св20) вказану правову позицію підтримав.

Також, згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

На підставі частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Відповідно до пункту 1.1.2.1.13. Умов та правил надання банківських послуг, в редакції на час укладення між сторонами кредитного договору (далі - Умови та правила) клієнт зобов`язаний інформувати Банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, стікера PayPass, ПІНа, SIM-картки мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до відділення Банку або за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні, НОМЕР_12 (для дзвінків з-за кордону).

Згідно пункту 1.1.2.1.21. Умов та правил, клієнт зобов`язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікеру PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб).

В силу пункту 1.1.2.1.13.1. Умов та правил у випадку заперечення власником картки операцій, здійснених з використанням карток, стікеру PayPass або інформації, нанесеної на картці, власник картки зобов`язаний протягом тридцяти днів з моменту утримання грошових коштів з рахунка звернутися в Банк і заявити про операції, що оскаржуються, і про причини заперечування, подати письмову заяву (у разі якщо вирішення питання передбачає таку необхідність).

У разі виникнення овердрафта або одержання усного або письмового повідомлення власника або довіреної особи, переданого у порядку, передбаченому Умовами та правилами, про втрату/крадіжку картки або про можливість несанкціонованого використання картки третіми особами забезпечити призупинення розрахунків з використанням картки (пункт 1.1.3.1.7. Умов та правил).

В силу пункту 1.1.5.5. Умов та правил Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПіН - коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів.

Згідно пунктів 2.1.1.10.10 та 2.1.1.10.11. Умов та правил клієнт дає свою згоду на те, що за замовчуванням при видачі картки банк блокує можливість використання карти в мережі Інтернет, а також при здійсненні ризикових операцій у країні та за кордоном.

Відповідно до пункту 2.1.1.11.6. Умов та правил, суми коштів по операціях, які оскаржуються держателем, повертаються на картрахунок до повного врегулювання питання з протилежною стороною - банком який представив операцію.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення № 705).

Згідно з частинами другою третьою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Встановлено, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, 11.05.2021 та 12.05.2021 будь яких дій щодо зняття і переказу кредитних коштів та розпоряджень для їх виконання Банком не вчиняв, після виявлення відсутності та викрадення телефону, номер якого був прикріплений до рахунків позивача в АТ КБ «Приватбанк» як фінансовий номер і на якому був встановлений мобільний додаток Приват24, яким користувався ОСОБА_1 , останній 11.05.2021 звернувся до найближчого відділення АТ КБ «Приватбанк» для повідомлення про блокування кредитної карти через викрадення телефону та для з`ясування питання щодо зняття з кредитної картки значної суми коштів без його розпорядження, а також 11.05.2021 звернувся до поліції з приводу викрадення телефону та зняття кредитних коштів і направив 15.06.2021 на адресу АТ КБ «Приватбанк» заяву щодо протиправного заволодіння невідомою особою його кредитними коштами і з проханням не нараховувати штрафних санкцій та відсотків за користування кредитом, якого ОСОБА_1 не отримував.

Оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи докази, апеляційний суд приходить до висновку про не підтвердження відповідачем сприяння діями чи бездіяльністю позивача втраті чи незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції через систему Приват24 і не доведення у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України відповідачем безспірної вини позивача у вказаних операціях, тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

Посилання представника відповідача про те, що позивачем не доведено факт його звернення 11.05.2021 до відділення Банку із заявою про блокування кредитного рахунку є голослівним та спростовується письмовими матеріалами справи.

Твердження представника Банку, що без розголошення зі сторони позивача номера своїх карток та інших даних інша особа, навіть маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти, також не підтверджено належними і допустимими доказами.

А посилання на те, що позивач особисто отримав 11.05.2021 кредитні кошти в сумі 4000 грн, що були перераховані з його кредитної картки на картку для виплат та фото і скріншот з Приват24 за кредитною картою та картою для виплат не доводять факт отримання ОСОБА_1 11.05.2021 та 12.05.2021 ще кредитних коштів загальною сумою 36786 грн.

У зв`язку з неправомірним, без волевиявлення позивача, через крадіжку його мобільного телефону, зняття невстановленими особами 11 травня 2021 року з кредитної картки ОСОБА_1 готівки в банкоматі без картки за адресою Одеса, просп. Шевченка, 1 ОНПУ: об 10:17 год. в розмірі 2000 грн, об 10:19 год. в розмірі 1000 грн, об 10:20 год. в розмірі 1000 грн, об 10.24 год. - переказ на карту для виплат НОМЕР_5 , що відкрита на ім`я позивача через додаток Приват24 на суму 4000 грн.; зняття об 17.09 год 11.05.2021 ОСОБА_1 зі своєї карти для виплат № НОМЕР_5 4000 грн. в банкоматі за адресою м. Одеса, вул. Французький, 12/2; 12 травня 2021 року зняття невстановленими особами готівки у банкоматі без картки м. Одеса, просп. Шевченка, 1 ОПНУ об 10:50 год. в розмірі 3000 грн., 10:51 год. в розмірі 1000 грн. та об 11:11 год. здійснення переказу в розмірі 25500 грн. за кредитною карткою позивача № НОМЕР_7 на іншу картку через IVR-меню судова колегія вважає, що підлягають до часткового задоволення позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача припинити нарахування по картці/рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк», щомісячних платежів за користування кредитними коштами в розмірі саме 34786 грн за використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення спірних операцій (транзакцій) 11 травня 2021 року та 12 травня 2020 року.

Так як ОСОБА_1 11.05.2020 отримав 4000 грн. кредитних коштів, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача припинити нарахування щомісячних платежів за користування цими кредитними коштами.

З огляду на вищенаведене, підлягають до часткового задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок сплачених (списаних) коштів з карти/рахунку позивача № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №SAMDN6698 від 25.06.2012 нараховану на 34786 грн використаних кредитних коштів за період з 11.05.2021 по 22.08.2022.

Оскільки Банком істотно порушено вимоги Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Умов та правил надання банківських послуг, адже встановлено наявність факту здійснення операцій за кредитним рахунком позивача на суму 34786 грн., які ним не замовлялися та не оформлялися, що завдало йому істотної шкоди у вигляді нарахування додаткової заборгованості, яку він має погашати та нарахування плати у великому розмірі за кредитні кошти, які ним не отримувались, тому наявні підстави для розірвання кредитного договору № SAMDN6698, що укладений між сторонами 25.06.2012.

Водночас колегія суддів вважає, що не підлягає до задоволення позовна вимога позивача про зобов`язання відповідача скасувати раніше нараховані ним платежі та заборгованість за картковим рахунком № НОМЕР_2 , виходячи з наступного.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та цієї Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 3 ЦПК України).

Згідно зі статтею 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

У постанові від 10 жовтня 2019 року в справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив такі висновки: «Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.

Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства».

Результат аналізу статей 12, 89 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що у разі виникнення спору між сторонами, суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку відсотків, пені, штрафних санкцій тощо та здійснити оцінку доказів, на яких такі дії ґрунтуються.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання Банк скасувати нараховані ним платежі та заборгованість за ними за кредитним договором є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення права позивача, тому у її задоволенні слід відмовити.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та безпідставно керувався тим, що позовні вимоги є необґрунтованими з підстав не надання ОСОБА_1 доказів укладення між сторонами кредитного договору (ця обставина визнавалася як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції учасниками справи, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає) та про повідомлення Банку 11.05.2021 щодо викрадення його майна, що свідчить про те, що саме позивач повинен нести відповідальність за здійснення спірних грошових переказів та зняття коштів 11.05.2021 та 12.05.2021, що по суті є припущенням, недопустимим з огляду на приписи частини шостої статті 81 ЦПК України.

З огляду на викладене, враховуючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності й обґрунтованості, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача і скасування рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 грудня 2021 року з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пункту 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на висновок щодо суті апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та беручи до уваги те, що позивач в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, з АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню на користь держави 6342,40 грн ((2536,96 грн (судовий збір, що підлягав сплаті за подання позовної заяви в частині задоволених позовних вимог (908 грн (1 вимога задоволена повністю) + 1628,96 грн (2 вимоги, що задоволені на 89,7 % ((908 грн + 908 грн) * 89,7%)) + 3805,42 грн (судовий збір, що підлягає стягненню за подання апеляційної скарги в частині задоволених вимог (2536,96 грн *150%)) судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Також, за змістом частин 2, 4 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК).

Згідно з частиною 6 статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У практиці Європейського суду з прав людини, що є джерелом права в Україні відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України, зокрема в справі «East/West Allians Limited» проти України» суд, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Як слідує із матеріалів справи (а.с. 154) 19.07.2021 між АО «Місяць і партнери» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової (правничої) допомоги (надалі Договір) з переліком узгоджених сторонами доручень (п. 1.2) і відповідно до п. 3.1 визначено, що за правову допомогу, передбачену в п. 1.2 Договору замовник сплачує виконавцю винагороду у фіксованому розмірі 6500 грн, що сплачуються у безготівковій формі за банківськими реквізитами виконавця. Винагорода, визначена в п. 3.1 цього Договору сплачується протягом двох місяців з моменту підписання цього Договору. За домовленністю сторін оплата правової допомоги може бути відстрочена, розстрочена, що оформляється відповідною додатковою угодою (п. 4.1. та 4.2 Договору).

Встановлено, що 26.07.2021 та 27.08.2021 ОСОБА_1 сплачено АО «Місяць і партнери» правничу допомогу відповідно 3000 грн та 3250 грн (а.с.152-153). Інших додаткових угод, відповідно до п. 4.2 Договору стороною позивача не надано.

З врахуванням наведених норм права, аргументів, викладених представником відповідача у поясненні по справі від 27.10.2021 щодо витрат позивача на правову допомогу, судова колегія констатує, що ця справа не є простою, разом з тим результати її вирішення не можуть вплинути на репутацію сторони та викликати публічний інтерес, а тому з врахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (позивачем заявлено 4 вимоги немайнового характеру: одну вимогу задоволено повністю, дві вимоги частково і в задоволенні однієї вимоги відмовлено) апеляційний суд вважає, що підлягає до стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача понесені ним витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 4365,63 грн ((1562,50 грн (6250 грн / 4 вимоги) + 2803,13 грн (2 частково задоволені вимоги (1562,50 грн * 2 * 89,70%)).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати кредитний договір № SAMDN6698 від 25 червня 2012 року, що укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» припинити нарахування по картці/рахунку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_13 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк», щомісячних платежів за користування кредитними коштами в розмірі 34786 (тридцять чотири тисячі сімсот вісімдесят шість) грн.

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» здійснити перерахунок сплачених (списаних) за період з 11 травня 2021 року по 04 липня 2022 року коштів з карти/рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №SAMDN6698 від 25 червня 2012 року, нараховану на 34786 (тридцять чотири тисячі сімсот вісімдесят шість) грн кредитних коштів.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (; вул. Грушевського, 1Д, м. Київ) на користь держави 6342 (шість тисяч триста сорок дві) грн 40 коп. судового збору та на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_14 ) 4365 (чотири тисячі триста шістдесят п`ять) грн 63 коп витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 серпня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай