Справа № 450/3187/20 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/4060/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: К.О. Ждан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Давидівська сільська рада Львівського району Львівської області про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

23.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати недійсним та скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 02.07.2018 року № 13-3556/16-18-СГ «Про затвердження документацій із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення»; скасувати держану реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :06:000:0297, площею 0,1200 га, реєстраційний номер 346236, зареєстровану за ОСОБА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42200120 від 24.07.2020 року, 12:05:13.

Позов обґрунтовував тим, що Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 20.01.2017 року № 13-503/16-17-СГ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою» йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, орієнтованим розміром 0,1200 га із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва. 02.07.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області було затверджено документацію із землеустрою та надано земельну ділянку йому ( ОСОБА_1 ) у власність без зміни цільового призначення. Земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0297, площею 0,1200 га, що знаходиться на праві власності позивача повністю знаходиться в охоронній зоні магістрального нафтопродуктопроводу ТОВ «Прикарпатзахідтранс». Відповідно до вимог земельного законодавства, на даній ділянці заборонено будувати огорожі, дачні будинки і т.д., що повністю унеможливлює її використання за призначенням. З метою отримання у власність іншої ділянки з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, він змушений звертатись до суду з позовом про скасування державної реєстрації за ним права власності на зазначену земельну ділянку.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано Наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 02.07.2018 року № 13-3556/16-18-СГ «Про затвердження документацій із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення».

Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :06:000:0297, площею 0,1200 га, реєстраційний номер 346236, зареєстровану за ОСОБА_1 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42200120 від 24.07.2020 року, 12:05:13.

Вирішено питання судового збору.

Рішення суду оскаржило Головне управління Держгеокадастру у Львівській області.

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту. Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 30.10.2018 року у справі № 820/4852/17 та постанові від 27.10.2020 року у справі № 480/313/19. Враховуючи, що Проектом землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки не встановлено обмежень у її використанні та відповідний Проект землеустрою погоджений, тобто відповідає вимогам чинного земельного законодавства, зауважень та пропозицій до останнього не подано, правові підстави для відмови у затвердженні документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність позивачу були відсутні. Вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській областіпри прийнятті оспорюваних наказів про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та про її затвердження діяло правомірно, в межах наданих йому повноважень та відповідно до норм чинного земельного законодавства.

З листа Звенигородської сільської ради від 01.07.2020 року № 02-18/409 вбачається, що нафтопродуктопровід ТзОВ «Прикарпатзахідтранс» прокладений ще до 2015 року. Позивач отримав у власність спірну земельну ділянку 02.07.2018 року відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 02.07.2018 року № 13-3556/16-18-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» та здійснив державну реєстрацію права власності 24.07.2018 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Таким чином, земельну ділянку з кадастровим номером: :06:000:0297 для індивідуального садівництва позивач отримав у власність в липні 2018 року, тобто вже після прокладання і здачі в експлуатацію нафтопродуктопроводу ТзОВ «Прикарпатзахідтранс», оскільки останній прокладений ще до 2015 року. Відтак, застосування до даних правовідносин ч. 4 ст. 23 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів» є неправильним, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером: :06:000:0297 на момент набуття права власності на неї позивача вже знаходилась в межах 100 метрової охоронної зони в районі 135 км продуктопроводу ТзОВ «Прикарпатзахідтранс» та на неї вже поширювалися Правила охорони магістральних трубопроводів. Таким чином, дотримання встановлених обмежень щодо використання земельної ділянки в розумінні ч. 5 ст. 319 ЦК України, ч. 1 ст. 20, ст. 21, ч.1 ст.22 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів» є саме обов`язком позивача.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні колегії суддів представник Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Баїк Ю.П. скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 проти скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до положень статті 10, ч. 8 статті 16, ч. 18 статті 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» (в редакції від 04.06.2017 року) з моменту державної реєстрації, незалежно від її подальшого скасування, земельна ділянка є об`єктом Державного земельного кадастру, а всі відомості про неї та її кадастровий номер зберігаються у Державному земельному кадастрі постійно.

Положеннями ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Підстави для скасування державної реєстрації визначені в ч. 10 ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр».

Відповідно до ч. 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пункту 114 Порядку № 1051 державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Ведення Поземельної книги врегульовано положеннями ст. 25 Закону України «Про державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру (№ 1051).

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державний земельний кадастр» поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку: а) кадастровий номер; б) площа; в) місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця); г) склад угідь; ґ) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); д) нормативна грошова оцінка; е) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; ж) кадастровий план земельної ділянки; з) дата державної реєстрації земельної ділянки; и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей; і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; ї) дані про бонітування ґрунтів.

Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки (ч.2 та ч. 4 ст.25 Закону України «Про державний земельний кадастр»).

Відповідно до п. 60 Порядку № 1051 (в редакції від 09.12.2017 року) запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Положеннями п.61 цього Порядку № 1051 передбачено, що скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - кваліфікованим електронним підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою.

Згідно пункту 62 Порядку № 1051 Державний кадастровий реєстратор письмово повідомляє протягом трьох робочих днів особу, на яку зареєстрована земельна ділянка, про скасування (поновлення) запису за формою згідно з додатком 10.

Статтею 8 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», на використання власником або користувачем земельної ділянки чи її частини в межах земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів встановлюються обмеження в обсязі, передбаченому цим Законом. Обмеження на використання земельних ділянок у межах земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів встановлюються і діють з дня введення відповідного об`єкта магістрального трубопроводу в експлуатацію. Перехід права власності чи користування земельною ділянкою не є підставою для припинення дії обмежень на використання земельної ділянки в межах земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», для забезпечення безпечної експлуатації та виключення можливості ушкодження об`єктів магістральних нафтопроводів, нафтопродуктопроводів в встановлюються охоронні зони вздовж магістральних нафтопроводів з обох боків від їх осі залежно від класу (умовного діаметра):

IV клас, умовним діаметром до 300 міліметрів включно - 75 метрів;

III клас, умовним діаметром від 301 до 500 міліметрів включно - 100 метрів;

II клас, умовним діаметром від 501 до 1000 міліметрів включно - 150 метрів;

І клас, умовним діаметром від 1001 до 1400 міліметрів включно - 200 метрів.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», будівельні, ремонтні, земляні, геологорозвідувальні, бурові, вибухові, гірничі та днопоглиблювальні роботи на земельних ділянках, розташованих в охоронних зонах, у місцях, де магістральні трубопроводи проходять через водні об`єкти, болота, торфорозробки та місця видобутку корисних копалин, а також всі інші роботи, пов`язані з розробкою ґрунту на глибину більше 30 сантиметрів на таких земельних ділянках, проводяться лише на підставі письмового погодження з підприємствами магістральних трубопроводів.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», до особливих обмежень, що встановлюються в охоронних зонах об`єктів магістральних нафтопроводів, нафтопродуктопроводів залежно від категорії зон безпеки, належать:

а) у першій категорії зони безпеки охоронних зон магістральних нафтопроводів, крім заборони діяльності, встановленої як загальні обмеження, а також заборон для другої та третьої категорій зон безпеки, забороняється також: будувати автомобільні дороги та залізничні колії, що проходять паралельно до магістрального нафтопроводу, крім випадків спорудження відомчих технологічних доріг підприємств магістральних трубопроводів; влаштовувати звалища, виливати розчини кислот, солей та лугів, а також інших речовин, що спричиняють корозію; висаджувати багаторічні насадження; зберігати сіно та солому, розміщувати пересувні пасіки;

б) у другій категорії зони безпеки охоронних зон магістральних нафтопроводів, крім заборони діяльності, встановленої як загальні обмеження, а також заборон для третьої категорії зони безпеки, забороняється також: будувати житлові будинки, виробничі чи інші будівлі та споруди, громадські будівлі; розміщувати автозаправні та автогазозаправні станції і склади пально-мастильних матеріалів; будувати гаражі та автостоянки, дачні і садові будинки та господарські споруди; розміщувати спортивні майданчики, стадіони, ринки, зупинки громадського транспорту, організовувати заходи, пов`язані з масовим скупченням людей; будувати огорожі для відокремлення земельних ділянок приватної власності, лісових ділянок, садів, виноградників тощо; розбивати польові стани і табори для худоби, розміщувати стаціонарні пасіки.

Згідно ч. 4 ст. 22 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», до особливих обмежень, що діють у межах охоронних зон об`єктів магістральних газопроводів, етиленопроводів, належить заборона: будувати житлові будинки, виробничі чи інші будівлі та споруди, громадські будівлі; розміщувати автозаправні та автогазозаправні станції і склади пально-мастильних матеріалів; будувати гаражі та автостоянки, дачні і садові будинки та господарські споруди; будувати автомобільні дороги та залізничні колії, що проходять паралельно до магістрального газопроводу, крім випадків спорудження відомчих технологічних доріг підприємств магістральних газопроводів; влаштовувати звалища, виливати розчини кислот, солей та лугів, а також інших речовин, що спричиняють корозію; розміщувати спортивні майданчики, стадіони, ринки, зупинки громадського транспорту, організовувати заходи, пов`язані з масовим скупченням людей; будувати огорожі для відокремлення земельних ділянок приватної власності, лісових ділянок, садів, виноградників тощо; зберігати сіно та солому, розбивати польові стани і табори для худоби, розміщувати пересувні та стаціонарні пасіки; висаджувати багаторічні насадження; облаштовувати цвинтарі, скотомогильники; переорювати (руйнувати) під`їзні шляхи та відомчі технологічні дороги до магістральних газопроводів; розводити вогонь і розміщувати відкриті або закриті джерела вогню.

Відповідно до п. 11 Правил охорони магістральних трубопроводів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2002 року № 1747, на земельних ділянках, розташованих у межах охоронних зон, забороняється споруджувати житлові, громадські та дачні будинки; будувати гаражі та автостоянки, садові та дачно-садові споруди, автомобільні дороги І - V категорії та залізниці; будувати огорожі для відокремлення приватних земельних ділянок, лісових масивів, садів, виноградників тощо.

Відповідно до п. 14.2.5 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», розміщення будинків, споруд і комунікацій не допускається у межах санітарно-захисних зон, у охоронних зонах магістральних газо-, нафто-, продуктопроводів, складів паливно- мастильних матеріалів, повітряних ліній електропередач без наявності відповідних погоджень.

Згідно ч. 4 ст. 35 Земельного кодексу України, земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів», у разі якщо встановлення охоронної зони об`єктів магістрального трубопроводу спричинить неможливість використання земельної ділянки, повністю або частково розташованої в межах цієї зони, за цільовим призначенням, зазначена земельна ділянка підлягає відчуженню для суспільних потреб або з мотивів суспільної необхідності.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 20.01.2017 року № 13-503/16-17-СГ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою», ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, орієнтованим розміром 0,1200 га із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва.

У квітні 2017 року ДП «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру було розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для індивідуального садівництва на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

На час виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 були відсутні будь-які обмеження у використанні земельної ділянки, що передавалась позивачу, що підтверджується Переліком обмежень у використанні земельної ділянки та наявні земельні сервітути від 14.07.2017 року № 172, що є складовою частиною Проекту землеустрою.

У Висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 23.02.2018 року № 871/82-18, що є складовою частиною Проекту землеустрою, також зазначено про відсутність будь-яких обмежень у використанні земельної ділянки.

Як вбачається з пояснювальної записки Проекту землеустрою, для проведення робіт із виготовлення проекту землеустрою використано викопіювання з проекту роздержавлення та приватизації земель Звенигородської сільської ради, на якому вказано місце знаходження земельної ділянки. Місцеположення кутів повороту меж ділянки обстежено і встановлено в натурі по фактичному стану в присутності представника землекористувача, представника Звенигородської сільської ради та узгоджено з представниками суміжних землекористувачів.

Матеріалами справи підтверджується встановлення меж земельної ділянки в натурі, про що складено відповідний Акт, який підписаний позивачем, сільським головою Звенигородської сільської ради, землевпорядником Звенигородської сільської ради та суміжним землекористувачем.

Відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 02.07.2018 року № 13-3556/16-18-СГ «Про затвердження документацій із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га, в тому числі пасовища площею 0,1200 га (кадастровий номер :06:000:0297) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для індивідуального садівництва, розташовану на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району.

На підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 02.07.2018 року № 13-3556/16-18-СГ «Про затвердження документацій із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер :06:000:0297 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжено, індексний № 42200120 від 24.07.2018 року) .

13.04.2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» надіслало ОСОБА_1 повідомлення № ПЗТ-550/08 про охоронну зону магістрального трубопроводу ТОВ «Прикарпатзахідтранс», в якому зазначило, що земельна ділянка кадастровий номер :06:000:0297, що перебуває у власності позивача, знаходиться в охоронній зоні продуктопроводу ТзОВ «Прикарпатзахідтранс».

Відповідно до Висновку № 010/20 від 07.05.2020 року земельно-технічної експертизи складеної ТзОВ «Гал-Світ»: земельна ділянка кадастровий номер :06:000:0297 (Львівська обл., Пустомитівський район, Звенигородська сільська рада), що належить на праві власності ОСОБА_1 , знаходиться в охоронній зоні магістрального нафтопродуктопроводу ТзОВ «Прикарпатзахідтранс»; відстань від незавершеного будівництва (фундаменти) на земельній ділянці кадастровий номер :06:000:0297 до магістрального нафтопродуктопроводу ТзОВ «Прикарпатзахідтранс» становить 63,5 м; будівництво на земельній ділянці кадастровий номер :06:000:0297, що знаходиться в охоронній зоні магістрального нафтопродуктопроводу ТзОВ «Прикарпатзахідтранс» не відповідає вимогам ДБН України.

10.04.2020 року позивач звернувся до ТзОВ «Прикарпатзахідтранс» із заявою про надання технічних умов на встановлення тимчасової збірної будівельної конструкції модульного типу.

15.05.2020 року ОСОБА_1 було надіслано Вимогу ТзОВ «Прикарпатзахідтранс» № ПЗТ-703/08 про знесення самочинного будівництва шляхом припинення розпочатого будівництва та демонтажу фундаменту з каркасом.

Матеріалами справи встановлено, що ТзОВ «Прикарпатзахідтранс» проклало трубопровід ще у 2015 році, що підтверджується листом Звенигородської сільської ради від 01.07.2020 року № 02-18/409.

Таким чином, земельну ділянку, що було передано у власність позивача, неможливо використовувати за її цільовим призначенням - для індивідуального садівництва.

Враховуючи що на підставі оскаржуваного Наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 02.07.2018 року № 13-3556/16-18-СГ «Про затвердження документацій із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», прийнятого Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області ОСОБА_1 набув права власності на земельну ділянку, кадастровий № :06:000:0297, площею 0,1200 га, що знаходиться на території Звенигородської сільської ради Пустомитівського району, Львівської області, яка не може бути ним використана за цільовим призначенням у зв`язку з наявністю обмежень проведення на такій будівництва (садового будинку), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання недійсним та скасування Наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 02.07.2018 року № 13-3556/16-18-СГ «Про затвердження документацій із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення», а також скасування державної реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :06:000:0297, площею 0,1200 га, реєстраційний номер 346236, зареєстровану за ОСОБА_1 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42200120 від 24.07.2020 року, 12:05:13.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області залишити без задоволення

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2022 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: О.М. Ванівський

О.Я. Мельничук