Постанова

Іменем України

18 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 592/5675/20

провадження № 61-1501св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Ануфрієв Андрій Олександрович,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Олімп», ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 23 вересня 2021 року в складі судді Ніколаєнка О. О. та постанову Сумського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року в складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Левченко Т. А., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Ануфрієва А. О. (далі - приватний нотаріус Сумського МНО Ануфрієв А. О.), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Олімп» (далі - ТОВ «Фірма Олімп»), ОСОБА_5 , про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування записів про державну реєстрацію права власності.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що постановою старшого державного виконавця Ясенок І. Ю. від 01 липня 2016 року в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Фірма Олімп» ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 передано належне боржнику нежитлове приміщення загальною площею 157,5 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 27 березня 2017 року у справі № 587/769/17 за його позовом до ТОВ «Фірма Олімп» про стягнення заборгованості із заробітної плати, в порядку забезпечення позову накладено заборону на відчуження нежитлового приміщення площею 157,5 кв. м, розташованого на АДРЕСА_1 , яке належить ТОВ «Фірма Олімп», державним реєстраторам заборонено вчиняти дії, пов`язані із державною реєстрацією речових прав та їх обтяжень щодо вказаного нежитлового приміщення. На виконання вказаної ухвали постановою державного виконавця Зарічного ВДВС накладений арешт на спірне нерухоме майно.

Заборона, як забезпечення позову, діяла до 21 вересня 2019 року. Відповідачам було відомо про наявність заборони, оскільки, не будучи сторонами у справі, вони оскаржували ухвалу суду про забезпечення позову.

Незважаючи на наявність вказаної заборони, 05 квітня 2017 року приватним нотаріусом Сумського МНО Ануфрієвим А. О., як державним реєстратором, на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, як таких, що не відбулися, та в той же день проведено державну реєстрацію права власності на нього.

Враховуючи наведене та усвідомлюючи, що судове рішення про стягнення з ТОВ «Фірма Олімп» на його користь заборгованості із заробітної плати може бути не виконано, позивач просив визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, яке зареєстроване в реєстрі за № 569 від 05 квітня 2017 року, та скасувати записи про державну реєстрацію права власності № 19818966 за ОСОБА_3 , № 84297872 за ОСОБА_2 та № 84298033 за ОСОБА_4 .

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 23 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що відповідачі у спірних правовідносинах діяли правомірно, а у нотаріуса, як державного реєстратора, не було підстав для відмови у державній реєстрації за відповідачами права власності на спірне нерухоме майно. Станом на 05 квітня 2017 року власником майна було ТОВ «Фірма Олімп», тобто боржник у виконавчих провадженнях, за якими відбувалося стягнення коштів на користь відповідачів.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

20 січня 2022 року ОСОБА_5 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 23 вересня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року у цій справі, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема, зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 6 частини першої статті 24 та пункту 3 частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх та їх обтяжень» як на підставу оскарження судових рішень.

При цьому заявник вказує, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення та залишаючи в силі протиправну реєстрацію за відповідачами права власності на частину належного йому майна, суди порушили його право власності на це майно.

Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу

У червні 2022 року ТОВ «Фірма Олімп» та ОСОБА_1 подали відзиви на касаційну скаргу, в яких підтримали доводи касаційної скарги та просили її задовольнити, посилаючись на те, що погодившись із протиправною реєстрацію за відповідачами права власності на спірне нерухоме майно, суди порушили право власності ОСОБА_5 на вказане майно.

У червні 2022 року ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

У липні 2022 року ОСОБА_3 подала додаткові пояснення на касаційну скаргу.

Провадження в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 травня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У травні 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що відповідно до акту державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, який складений 01 липня 2016 року, на примусовому виконанні у Ковпаківському ВДВС міста Суми ГТУЮ у Сумській області перебувало зведене виконавче провадження № 38724711 з примусового виконання виконавчих листів, виданих Зарічним районним судом міста Суми, про стягнення з ТОВ «Фірма Олімп» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 боргів.

Під час примусового виконання виконавчих документів державним виконавцем 18 грудня 2013 року складений акт опису й арешту майна боржника, згідно з яким описане належне боржнику ТОВ «Фірма Олімп» нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 157,5 кв. м на АДРЕСА_1 .

Постановою старшого державного виконавця Ковпаківського ВДВС міста Суми ГТУЮ у Сумській області Ясенок І. Ю. від 01 липня 2016 року у рахунок погашення боргу ТОВ «Фірма Олімп» стягувачам - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 передано належне боржнику нежитлове приміщення загальною площею 157,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною 649 490,00 грн. У зв`язку з передачею зазначеного майна стягувачам у рахунок погашення боргу зараховано погашення боргу за зазначеними вище виконавчими листами (зведене виконавче провадження № 38724711) (том 1, а. с. 87-88).

Згідно з мотивувальною частиною вказаної постанови прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна тричі були визнані такими, що не відбулися у зв`язку з відсутністю покупців. На підставі пункту 6 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем запропоновано стягувачам вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна. Стягувачами була подана відповідна заява. Майно на підставі частини дев`ятої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено передати стягувачам за ціною, яка дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію.

На підставі вказаної постанови старшим державним виконавцем Ясенок І. Ю. було складено акт від 01 липня 2016 року про передачу майна стягувачам у рахунок погашення заборгованості (том 1, а. с. 86-88).

Зареєструвати право власності на нерухоме майно на підставі постанови та акта державного виконавця Ясенок І. Ю. від 01 липня 2016 року відповідачі не мали можливості, оскільки в цей же день між ТОВ «Фірма Олімп» та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 157,5 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Сумського МНО Ровенською А. О. за реєстровим номером 1736, на підставі якого 01 липня 2016 року о 12:24 за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на спірне майно (том 1, а. с. 89-94 зі змісту судового рішення, том 2, а. с. 146).

У липні 2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ТОВ «Фірма Олімп» та ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 01 липня 2016 року, укладеного між відповідачами.

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 10 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 22 березня 2017 року, у справі № 591/3780/16 позов ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 до ТОВ «Фірма Олімп», ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 157,5 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Фірма Олімп» та ОСОБА_5 (том 1, а. с. 89-94).

Після набрання законної сили судовим рішенням, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, 27 березня 2017 року до суду з позовними вимогами до ТОВ «Фірма Олімп» звернувся ОСОБА_1 і просив стягнути на свою користь суму заборгованості із заробітної плати.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 27 березня 2017 року у справі № 587/769/17 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фірма Олімп» про стягнення заборгованості із заробітної плати в порядку забезпечення позову накладено заборону на відчуження нежитлового приміщення площею 157,5 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ТОВ «Фірма Олімп», заборонено державним реєстраторам вчиняти дії, пов`язані із державною реєстрацією речових прав та їх обтяжень щодо вказаного нежитлового приміщення (том 1, а. с. 10-11).

Постановою державного виконавця від 27 березня 2017 року у виконавчому провадженні № 53654863 на підставі ухвали Сумського районного суду Сумської області від 27 березня 2017 року у справі № 587/769/17 накладено арешт на спірне нежитлове приміщення (том 1, а. с 119). 27 березня 2017 року до реєстру обтяжень внесено відомості про арешт зазначеного нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця (том 2, а. с. 153).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 05 квітня 2017 року 09 год. 55 хв., цього ж дня о 08 год. 40 хв. на підставі рішення суду у справі № 591/3780/16 було внесено відомості про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 на нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 157,5 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 118).

Попередній запис про право власності на вказане нерухоме майно був внесений до реєстру 25 вересня 2013 року, відповідно до якого право власності на нежитлове приміщення належало ТОВ «Фірма Олімп» (том 1, а. с. 146а).

05 квітня 2017 року приватним нотаріусом Сумського МНО Ануфрієвим А. О. на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 видано свідоцтво, зареєстроване у реєстрі за № 569, про право спільної часткової власності на 1/3 частину за кожним із співвласників на нежитлове приміщення, загальною площею 157,5 кв. м, яке розташоване на АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 7).

Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване за співвласниками у день видачі свідоцтва - 05 квітня 2017 року (том 1, а. с. 7-10).

В цей же день до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про припинення права власності на нежитлове приміщення за ТОВ «Фірма Олімп» (том 2, а. с. 146а).

05 квітня 2017 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що на даний час спірне нежитлове приміщення вже не належить ТОВ «Фірма Олімп», оскільки право власності на нього перейшло до неї, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 07 квітня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову було відмовлено з тих підстав, що спірне нежитлове приміщення належить на праві власності ТОВ «Фірма Олімп», а тому скасування заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду в справі № 587/769/17 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фірма Олімп» про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 27 червня 2017 року у справі № 587/769/17 скасовано ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 07 квітня 2017 року, заяву ОСОБА_3 про скасування забезпечення позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції (том 1, а. с. 14-15).

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 20 липня 2017 року у справі № 587/769/17 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фірма Олімп» про стягнення заборгованості із заробітної плати скасовані накладені ухвалою суду від 27 березня 2017 року заходи забезпечення позову. Знято заборону відчуження нежитлового приміщення, знято заборону державним реєстраторам вчиняти дії, пов`язані із державною реєстрацією речових прав та їх обтяжень щодо нежитлового приміщення, площею 157,5 кв. м, яке розташоване на АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 11-12).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20 вересня 2017 року ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 20 липня 2017 року змінено, виключено з її мотивувальної частини висновок про те, що на даний час у справі прийнято рішення щодо стягнення з ТОВ «Фірма Олімп» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати, у зв`язку з чим підстави для забезпечення позову відпали. При цьому колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції про те, що на даний час ТОВ «Фірма Олімп» не є власником нежитлового приміщення, на яке було накладений арешт та щодо якого державним реєстраторам було заборонено вчиняти дії, застосовані судом заходи забезпечення позову порушують права нових власників, право власності яких на спірне нерухоме майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому саме з цих підстав заява ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову підлягає задоволенню (том 1, а. с. 11-13).

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 17 травня 2017 року у справі № 587/769/17, яке набрало законної сили, стягнуто з фірми «Олімп» у формі товариства з обмеженою відповідальністю на користь ОСОБА_1 305 511,43 грн заборгованості і заробітної плати.

Крім того, ОСОБА_1 звертався до Сумського окружного адміністративного суду за позовом до приватного нотаріуса Сумського МНО Ануфрієва А. О., в якому просив визнати дії нотаріуса щодо внесення 05 квітня 2017 року відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зміни права власності, неправомірними та скасувати такі записи.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у справі № 818/687/17 задоволено позов ОСОБА_1 та визнано неправомірними дії приватного нотаріуса Сумського МНО Ануфрієва А. О. щодо внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про право власності № 19819256 про зміни права власності № 19819256 від 05 квітня 2017 року за ОСОБА_4 ; про право власності № 19818966 про зміни права власності № 19818966 від 05 квітня 2017 року за ОСОБА_3 ; про право власності № 19819176 про зміни права власності № 19819176 від 05 квітня 2017 року за ОСОБА_2 та скасовано відповідні записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказана постанова за результатами апеляційного перегляду залишена без змін.

Постановою Великої Палати Верховного суду від 20 березня 2019 року судові рішення у справі № у справі № 818/687/17 скасовано, провадження у справі закрито з тих підстав, що спір не є публічно-правовим та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства (том 1, а. с. 15-19).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За частиною першою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі в редакції, чинній на момент вчинення нотаріусом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно - 05 квітня 2017 року) державним реєстратором, в тому числі, є нотаріус.

Відповідно до положень пункту 6 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися.

Згідно з пунктом 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, якщо прилюдні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, нотаріус видає відповідне свідоцтво про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися.

Частиною 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність обтяжень, прав на нерухоме майно, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

За частиною першою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Підстави для відмови у державній реєстрації речових прав на нерухоме майно визначені у статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (пункт 5 частини першої статті 24), якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (пункт 6 частини першої статті 24).

Разом із тим, пунктом 3 частини четвертої статті 24 вказаного Закону передбачено, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.

Частина п`ята статті 24 Закону передбачає, що відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Отже, виняток, який міститься у пункті 3 частини четвертої статті 24 Закону, стосується саме випадків державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке набувається у результаті його примусової реалізації на торгах чи аукціонах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Подібний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21).

З урахуванням наведених норм вбачається, що приватний нотаріус є особою, яка уповноважена видавати свідоцтво про право власності та вчиняти реєстраційні дії щодо майна, яке передано стягувачеві у рахунок погашення боргу. Закон допускає реєстрацію права власності на нерухоме майно за наявності обтяжень на нього у тому випадку, якщо, зокрема, право власності набуто в результаті примусової реалізації майна. При цьому конструкція частини 4 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не містить застережень, що державна реєстрація у випадку наявності обтяжень допускається лише на користь осіб, в інтересах яких це обтяження зареєстроване.

Судами встановлено, що у спірних правовідносинах заява про державну реєстрацію права власності за відповідачами була подана саме у зв`язку з набуттям ними права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, в результаті його примусової реалізації в порядку, визначеному статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження». Обставин, які б спростували право відповідачів на отримання на підставі акту та постанови державного виконавця свідоцтва про право власності на спірне майно, судами не встановлено.

Враховуючи, що право власності на спірне нежитлове приміщення позивачі набули внаслідок його примусової реалізації, то у приватного нотаріуса, відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не було передбачених законом підстав для відмови у видачі свідоцтва про передачу майна стягувачам та проведення державної реєстрації відповідних прав.

Крім того, на момент видачі свідоцтва про право власності та реєстрації права власності за відповідачами 05 квітня 2017 року договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 01 липня 2016 року, за яким до ОСОБА_6 від ТОВ «Фірма Олімп» перейшло право власності на спірне майно, був визнаний недійсним та проведена державна реєстрація скасування права власності на нерухоме майно за ОСОБА_6 . Тобто станом на 05 квітня 2017 року власником спірного нежитлового приміщення було ТОВ «Фірма Олімп» - боржник у виконавчих провадженнях, за якими відбувалося стягнення коштів на користь відповідачів.

Таким чином на час видачі оскаржуваного свідоцтва була відсутня така підстава для відмови у державній реєстрації права власності, як суперечність між заявленими та вже зареєстрованими правами на майно (пункт 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Встановивши, що відповідачі мали право на отримання свідоцтва про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу на підставі акта та постанови державного виконавця в рахунок погашення боргу, а у приватного нотаріуса не було передбачених законом підстав для відмови у видачі свідоцтва про передачу майна стягувачам та відповідної державної реєстрації їх прав, суди дійшли правильних висновків, що відповідачі у спірних правовідносинах діяли правомірно, а відтак, підстав для визнання недійсним оскаржуваного свідоцтва та записів про державну реєстрацією за відповідачами прав на спірне нежитлове приміщення немає.

Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 6 частини першої статті 24 та пункту 3 частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх та їх обтяжень» не заслуговують на увагу з огляду на те, що за методом правового регулювання частина перша статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на рухоме майно та їх обтяжень» сформульована як дозвільна регулятивна диспозитивна норма. Ця норма наділяє суб`єкта можливістю здійснювати певні дії за декількома варіантами, вказує на можливість вибору іншого варіанта поведінки нотаріуса (зокрема, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у певних випадках).

Водночас у частині четвертій статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на рухоме майно та їх обтяжень» зазначені підстави, коли така відмова не застосовується.

Згідно з пунктом третім частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на рухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.

Подібні висновки щодо застосування норм матеріального права містяться в постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року в справі № 727/80/19 (провадження № 61-3255св21).

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що спірне нерухоме майно - нежитлове приміщення, набуто відповідачами у результаті його примусової реалізації на підставі пункту 6 статті 62 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження», тобто державна реєстрація права власності на спірне нежитлове приміщення здійснювалася з урахуванням умов, визначених у пункті 3 частини четвертої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і підстав для відмови у її проведенні у нотаріуса не було.

Посилання заявника на те, що внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень порушено його права власності на частину спірних нежитлових приміщень не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_5 звертався до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: фірма «Олімп» у формі ТОВ, ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення та визнання за ним права власності. Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 31 січня 2022 року у справі № 591/2393/18 в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено у зв`язку з його необґрунтованістю.

Обставини порушення права власності, на які посилається заявник у касаційній скарзі, не були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, а тому встановлення таких обставин судом касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції з огляду на те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів вважає, що у справі, яка розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин в межах заявлених позовних вимог, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, заява №3236/03) повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних помилок.

З огляду на викладене Верховний Суд, у межах доводів касаційної скарги, дійшов висновку, що вони належним чином не підтверджені та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 23 вересня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська