УХВАЛА

іменем України

25 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Петренко Л.В.,

розглянувши матеріали справи № 336/4057/22 (номер провадження 2-о/336/199/2022), подані в порядку окремого провадження, за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Вишняков Дмитро Олександрович, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

встановив:

23 серпня 2022 року до суду від представника заявника адвоката Вишнякова Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, яка направлена поштою 19 серпня 2022 року, про що свідчить відбиток календарного штемпеля на конверті. Заінтересована особа вказана Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області.

В обґрунтування заяви представник заявника зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком з 24.09.2021 року обчислену відповідно до закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Під час оформлення документів на призначення пенсії заявницею до заяви була надана трудова книжка НОМЕР_1 , дані якої не були враховані до стажу, оскільки на титульному листі трудової книжки відсутня печатка підприємства, вимога про наявність якої міститься у Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затверджена наказом № 58 від 29.07.1993 р. Міністерства юстиції України, а також у діючій на момент заповнення трудової книжки Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях (затверджена Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 р. № 162).

Періоди робот з 15.09.1989 р. по 06.06.1990 р. та з 07.06.1990 р. по момент звернення за призначенням пенсії були підтверджені ОСОБА_1 уточнюючими довідками.

Пенсію призначено у відповідності до страхового (трудового) стажу 31 рік 11 місяців 17 днів.

Період роботи заявниці на Бакінському електромашинобудівному заводі (Республіка Азербайджан), яким була видана трудова книжка, з 15.01.1979 року по 19.08.1989 року не було враховано. Підприємство знаходиться в іншій державі, у заявниці відсутня інформація чи воно існує на теперішній час (або ліквідоване, реорганізоване), невідома актуальна назва, адреса, тому відсутня можливість запросити на надати підтверджуючі довідки. Внаслідок недбальства, допущеного співробітником Бакінського електромашинобудівного заводу пі час оформлення трудової книжки, заявниця була позбавлена права використати стаж майже в 10 років під час оформлення пенсії.

Представник заявника зазначає, що усунути вищевказані недоліки заповнення трудової книжки у позасудовому прядку неможливо, а тому заявниця змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.08.2022 року наданої представнику заявника слідує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком з 24.09.2021 року обчислену відповідно до закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Періоди роботи з 15.09.1989 р. по 06.06.1990 р. та з 07.06.1990 р. по момент звернення за призначенням пенсії були підтверджені ОСОБА_1 уточнюючими довідками. Страховий (трудовий) стаж складає 31 рік 11 місяців 17 днів.

Період роботи на «Електробудівельному заводі» Республіки Азербайджан з 15.01.1979 року по 19.08.1989 року не враховано, підтверджуючих довідок не надано. Роз`яснено, що заявниця має право надати заяву до відділу обслуговування громадян з проханням допомоги у запиті необхідної довідки про стаж, надавши інформацію щодо повної назви підприємства та його адресу. У разі незгоди з відповіддю, вона має право на оскарження до органів Пенсійного фонду України вищого рівня або в судовому порядку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В.

Дослідивши матеріали заяви, вважаю, що заявнику ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Вишняков Д.О., заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, слід відмовити у відкритті провадження з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, окремого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Зі змісту заяви та доданих до неї документів слідує, що заявник ОСОБА_1 просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності їй трудової книжки.

Як вбачається, з відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.08.2022 року наданої представнику заявника, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком з 24.09.2021 року обчислену відповідно до закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Періоди роботи з 15.09.1989 р. по 06.06.1990 р. та з 07.06.1990 р. по момент звернення за призначенням пенсії були підтверджені ОСОБА_1 уточнюючими довідками. Страховий (трудовий) стаж складає 31 рік 11 місяців 17 днів.

Період роботи на «Електробудівельному заводі» Республіки Азербайджан з 15.01.1979 року по 19.08.1989 року не враховано, підтверджуючих довідок не надано. Роз`яснено, що заявниця має право надати заяву до відділу обслуговування громадян з проханням допомоги у запиті необхідної довідки про стаж, надавши інформацію щодо повної назви підприємства та його адресу. У разі незгоди з відповіддю, вона має право на оскарження до органів Пенсійного фонду України вищого рівня або в судовому порядку.

Так, до страхового (трудового) стажу заявниці не зараховано період роботи на «Електробудівельному заводі» Республіки Азербайджан з 15.01.1979 року по 19.08.1989 року, оскільки згідно трудової книжки НОМЕР_1 , на титульній сторінці власниці трудової книжки відсутня печатка підприємства, що здійснювало заповнення трудової книжки, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України № 58 від 29.07.1993.

Роз`яснено, що заявниця має право надати заяву до відділу обслуговування громадян з проханням допомоги у запиті необхідної довідки про стаж, надавши інформацію щодо повної назви підприємства та його адресу. У разі незгоди з відповіддю, вона має право на оскарження до органів Пенсійного фонду України вищого рівня або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 2 п. 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правлінням Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Відповідно до п. 1, п. 2 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до п. 26 Порядку, у судовому порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по-батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Тобто, встановлення фактів наявності трудового стажу здійснюється органами ПФУ і не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства заяви про встановлення фактів трудового стажу, а відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.09.2019 у справі №198/623/18 та від 10.06.2020 у справі №347/576/18.

З урахуванням наведеного питання встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 198/623/18 (провадження № 14-369цс19), та відповідає практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанови: від 10 березня 2020 року у справі № 556/132/18 (провадження № 61-44101св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 559/2652/16-ц (провадження № 61-28244св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 401/2020/17-ц (провадження № 61-3570св19), від 24 жовтня 2019 року у справі № 523/30/17 (провадження № 61-12771св18), від 03 липня 2019 р. у справі № 433/3/16-ц (провадження № 61-34913св18).

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, у даному випадку виник спір через відмову в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на «Електробудівельному заводі» Республіки Азербайджан з 15.01.1979 року по 19.08.1989 року, згідно трудової книжки, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка підприємства, а не помилка у написані прізвища, ім`я, по батькові, місця і часу народження. Отже, територіальний орган Пенсійного фонду України визнав факт належності саме ОСОБА_1 трудової книжки НОМЕР_1 .

Установлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії за віком передбачає і встановлення органом ПФУ відповідного факту, а рішення вказаного органу у разі незгоди з ним підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Як передбачено законодавцем у ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до роз`яснень наданих судам у п.3 Постанови пленуму ВАСУ «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 № 8, суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

ПФУ (його територіальні органи) є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а згідно з пунктом 3 частини шостої цієї ж статті для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Частиною першою ст. 5 КАС України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо вирішення спору має відбуватися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства, то згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження.

З огляду на встановлені у справі обставини та наведені вимоги закону, враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц провадження № 14-505 цс 19, у випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частин 1 статті 186 ЦПК України так як подана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки суд вбачає спір, який має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 19, 186 ч. 1 п. 1, 258-261, 293, 315, 318, 353-355 ЦПК України, суддя -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі № 336/4057/22 (номер провадження 2-о/336/199/2022), в порядку окремого провадження, за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Вишняков Дмитро Олександрович, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвалу надіслати заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя: