Номер провадження: 22-ц/813/1338/22
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

За участю секретаря -Куріньової Л.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Одесі клопотання представника ОСОБА_1 -адвоката Речинського В.В. про зупинення провадженняапеляційн у спаві за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

-про визнання права власності на 35/100 часток земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ПРОЦЕДУРА

Короткий зміст позовних вимог

28.02.2006 позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якій просить визнати за ним право власності на 35/100 часток земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, кадастровий номер: :52:021:0064), площа: 0,1025 га, за адресою: АДРЕСА_1 , та стягнути з ОСОБА_1 на його користь судові витрати (а.с.3-5, 49-51).

Позов обґрунтовано тим, що 28.02.2006 ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку площею 0,1025 га, за адресою: АДРЕСА_1 , про що видано Державний акт про право власності на земельну ділянку, та на якій побудувала домоволодіння під АДРЕСА_2 , що складалося з двох житлових будинків під літерами «Н» та «О, О1».

14.10.2014 він набув право власності на 35/100 частин цього домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С.

20.07.2018 він уклав з усіма співвласниками домоволодіння договір про встановлення порядку володіння та користування приміщеннями, під час якого дізнався, що 9/100 його частин цього домоволодіння належить ОСОБА_7 , 9/100 частин - ОСОБА_8 , 8/100 частин - ОСОБА_6 , 6/100 частин - ОСОБА_5 , 4/100 частин - ОСОБА_4 , а відповідачка ОСОБА_1 є власницею 29/100 частин цього домоволодіння.

Також він дізнався, що 13.11.2017 відповідач ОСОБА_1 уклала з співвласниками домоволодіння договір про припинення права сумісної власності (реєстровий № 2067), на підставі якого виділила їм частки у праві власності на земельну ділянку, при цьому відповідачем не було зроблено виділ йому 35/100 частин земельної ділянки пропорційно до розміру належних йому 35/100 частин домоволодіння.

На думку позивача відповідач ОСОБА_1 володіє 35/100 частинами земельної ділянки, які за законом належать йому, що і стало приводом для звернення до суду з позовом про визнання права власності на 35/100 частин земельної ділянки.

03.05.2019 відповідач ОСОБА_1 надала відзив на позовну заяву (а.с.129-130) та заяву , в яких зазначила, що позов не визнає в повному обсязі та зазначила, що:

- не відчужувала 35/100 частин домоволодіння шляхом дарування ОСОБА_3 , а відтак не є відповідачем у справі;

- 20 липня 2018 року було укладено договір про всиновлення порядку володіння та користування спільним майном для оформлення позивачем ОСОБА_2 прав на гараж;

- співвласниками земельної ділянки 0,1025 га, кадастровий номер :52:021:0064, по АДРЕСА_2 є громадяни ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та вона, ОСОБА_1 , розгляд справи без їх участі порушує їх право власності;

- позивачу було надано пропозицію підписати договір земельного сервітуту на умовах безкоштовного та постійного користування;

- не буде укладати з позивачем ОСОБА_2 угоди по відчуженню земельної ділянки( а.с. 143).

02.07.2019 представник ОСОБА_2 - адвокат Мандрик Г.М. подала пояснення, в яких уточнила обставини відчуження ОСОБА_1 35/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 та зазначила, що 27.07.2004 ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу (реєстровий № 1-4196) з ОСОБА_9 , на підставі якого останній набув право власності на 35/100 частин домоволодіння, а в подальшому ОСОБА_9 уклав з ОСОБА_10 договір дарування, на підставі якого остання набула права власності на ці 35/100 частин домоволодіння.

Також представник позивача зазначила, що відповідач не спростувала доводів позивача, зазначених у позові.

04.11.2019 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_2 є законними та такими, що не порушують законні права та інтереси інших учасників справи, та зазначила, що позов підлягає задоволенню, просила розглянути справу без її участі (а.с.191).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року позивачу ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14.10.2014, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С., зареєстрованого в реєстрі за № 5277, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_11 , який діяв від імені ОСОБА_2 , купив 35/100 частин домоволодіння під АДРЕСА_2 , яке в цілому складається з двох житлових будинків, зазначених на пані під літерами «Н» та «О, ОІ», загальною площею 1377,2 кв.м, житловою площею 629,7 кв.м та надвірних споруд, зазначених на плані під літерами: «К», «Л» - гаражі, «П» - котельня, №4-6,8 огорожа, ІІ замощення, розташованих на земельній ділянці площею 1027 м», яка знаходиться у фактичному користуванні.

У користування покупця за зазначеним договором переходить: із літери «Н»: житлова 1-2; житлова 1-3; житлова 1-10; житлова 1-12; житлова 1-16; житлова 1-17; житлова 1-18; їдальня 1-6; кухня 1- 7; туалет ІІІ; туалет 1-5; ванна 1-13; санвузол 1-11; санвузол 1-15; коридор 1; коридор -1-1; коридор 1-4; коридор 1-9; коридор 1-14; підвал - ІV; підвал VІ; підвал VІІ; підсобне ІІ; підсобне V; сходи VІІІ; сходи Х; сходи ХІ; сходи ХІІ; котельня ІХ; літера «П» - котельня; житловою площею 235,2 кв.м.

Зазначене домоволодіння знаходиться у спільній частковій власності, в якому 9/100 його частин цього домоволодіння належить ОСОБА_7 , 9/100 частин - ОСОБА_8 , 8/100 частин - ОСОБА_6 , 6/100 частин - ОСОБА_5 , 4/100 частин - ОСОБА_4 , а відповідачка ОСОБА_1 є власницею 29/100 частин цього домоволодіння, що не заперечувалося учасниками справи.

12.07.2018 всі співвласники домоволодіння уклали договір про встановлення порядку володіння та користування спільним майном (реєстровий № 1128), який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В., предметом якого є визначення часток у домоволодінні та приміщень, які знаходяться у користуванні осіб, що його підписали.

Домоволодіння під АДРЕСА_2 розташовано на земельній ділянці, яка має кадастровий номер :52:021:0064, площу 0,1025 га та цільове призначення: В.02.01 Для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна забудова).

Судом було встановлено, що на час розгляду справи зазначена земельна ділянка знаходиться у спільній частковій власності:

- 6/100 частин належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу (реєстровий № 1284), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. 03.08.2018;

- 4/100 частин належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу (реєстровий № 2329), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. 18.12.2017;

- 8/100 частин належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу (реєстровий № 2240), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. 06.12.2017;

- 9/100 частин належить ОСОБА_7 на підставі договору про припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку в зв`язку із визначенням часток та виникненням права спільної часткової власності на неї (реєстровий № 2067), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. 13.11.2017, та Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер б/н, виданого Одеським міським управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради 28.02.2006;

- 9/100 частин належить ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер б/н, виданого Одеським міським управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради 28.02.2006 та договору про припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку в зв`язку із визначенням часток та виникненням права спільної часткової власності на неї (реєстровий № 2067), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. 13.11.2017;

- 64/100 частин належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер б/н, виданого Одеським міським управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради 28.02.2006 та договору про припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку в зв`язку із визначенням часток та виникненням права спільної часткової власності на неї (реєстровий № 2067), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. 13.11.2017.

На підставі ст.ст.30, 120 Земельного кодексу України та ст.377 ЦК України суд зробив висновок, що ці норми законодавства імперативно передбачають перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, що зумовлює право власника нерухомості вимагати оформлення у встановленому порядку свого права користування відповідною земельною ділянкою.

Суд дійшов висновку, що договір про припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку (реєстровий № 2067), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. 13.11.2017, на підставі якого сторони набули у власність частки земельної ділянки, був укладений його сторонами всупереч інтересам та правам позивача ОСОБА_2 , проте не оспорений в установленому законом порядку і вимоги про визнання цього договору недійсним ним не заявлялися, що є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій у якій ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість через неповноту та неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків обставина справи, неправильність застосування норм матеріального права, а саме неправильність тлумачення закону.

Апелянт зазначає, що:

- суд безпідставно відмовив позивачу у вирішенні питання про визнання за ним права власності через дійсність правовстановлюючих договорів на землю усіх співвласників без посилання на норму закону;

- суд визнав імперативність норм ст.с.120 ЗК України та ст.377 ЦК України безпідставно запропонував визнати недійсним договір про припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку;

- судом невірно застосовані ст.ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України.

13.03.2020 відповідач ОСОБА_1 одала відзив на апеляційну скаргу, в якій просила залишити рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення та стягнути з нього на її користь понесені судові витрати.

В обґрунтування заперечень проти апеляційної скарги відповідачка зазначає, що:

- ОСОБА_9 та ОСОБА_3 були обізнані про обсяг прав на земельну ділянку;

- ст.ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України не зобов`язують її вирішувати питання передачі прав власності на відповідні частки в праві на земельну ділянку при відчуженні часток у праві власності на домоволодіння; вона не має обов`язку вчиняти жодних дій для виконання вимог цих статтей;

- позивач забажав отримати безоплатно 35/100 частин земельної ділянки і тому подав відповідний позов до суду;

- зазначає, що на час укладення договору дарування між ОСОБА_12 і ОСОБА_13 земельна ділянка перебувала в спільній сумісній власності і ч.1 ст.120 ЗК України була змінена, відповідно до умов якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Ухвалою Одеського апеляційного суду до участі у справі були залучені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 подали заяви та пояснення, в яких навели обставини придбання ними частин домоволодіння та земельної ділянки, зазначили, що позов не підлягає задоволенню, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та розглядати справу без їх участі.

Сторонив судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Безродна О.В. просить справу слухати за їх відсутності.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Короткий зміст заявленого клопотання про зупинення провадження

Відповідачка ОСОБА_1 подала до Одеського апеляцйного суду клопотання про зупинення провадження по справі посилаючись на вимоги п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України. Зазначає, що нею 07.02.2022 року до Приморського районного суду м. Одеси подано позовну заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу 35/100 частин домоволодіння під АДРЕСА_2 , який укладенол між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Це рішення вплине на вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на 35/100 частин земельної ділянки .

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, обговоривши підстави заявленого клопотання, судова колегія приходить до наступного.

Згідно п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

У п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що, визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 201 ЦПК України(ст.251 ЦПК України в редакції Кодексу 2017 року), за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між двома справами, що розглядаються, має існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, а факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Відсутність прямого матеріально-правового звязку та відсутність об`єктивної неможливість розгляду справи так як зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, судова колегія відхиляє зазначене клопотання.

Керуючись ст.ст.22, 251, 389 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

В клопотанні представника ОСОБА_1 -адвоката Речинського В.В. про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності на 35/100 часток земельної ділянки- відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: Л.А.Гірняк

Судді: С.М.Сегеда

О.С.Комлева