ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року м.Суми

Справа №591/7842/20

Номер провадження 22-ц/816/566/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2022 року в складі судді Северинової А.С., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 24 січня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до домовленості сторін та змісту розписки ОСОБА_2 від 29 квітня 2013 року, остання отримала від неї 29 квітня 2013 року 6000 доларів США для супроводження угод щодо викупу нерухомості, заставленої в АТ «Універсал Банк» та АТ «БМ Банк» з послідуючим списанням боргових зобов`язань за кредитами. Як вбачається зі змісту розписки, відповідач зобов`язалася супроводжувати угоди щодо викупу заставного майна позивача в АТ «Універсал Банк» (земельну ділянку і будинок за ціною 25000 доларів США з наступним списанням боргових зобов`язань за кредитом) та в АТ «БМ Банк» (заставне майно земельна ділянка площею 0,19 га в с. Плесецьке (Васильківський район), та земельну ділянку площею 0,10 га в смт Ворзель (Київська область) за ціною реалізації 17000 доларів США за 2 земельні ділянки з наступним списанням залишкових боргових зобов`язань. У своїй розписці від 29 квітня 2013 року ОСОБА_2 зазначила, що в разі зриву проведення угод, вона зобов`язується повернути всю суму в повному розмірі на вимогу ОСОБА_1 . Зазначала, що відповідач дій щодо супроводження угод з викупу майна не здійснювала, такі угоди з банком укладені не були, тому вона 01 грудня 2017 року направила їй лист-вимогу про погашення боргу та про повернення коштів. Однак, у відповіді на лист-вимогу від 04 грудня 2017 року ОСОБА_2 відмовилась повертати кошти, посилаючись на те, що вона готова була виконати всі свої зобов`язання з викупу нерухомого майна позивача. Посилаючись на вказані обставини та на те, що вказані кошти не виступали платою за послуги, а були передані для супроводження угод викупу заставної нерухомості, однак такі угоди взагалі не укладалися, просила стягнути з відповідачки на її користь кошти в сумі 6000 доларів США.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 6000 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1698 грн 24 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність рішення, неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що формулювання у розписці «у випадку зриву проведення угод» розуміється як неможливість виконання досягнутих сторонами умов зі сторони саме виконавця, про що виконавець має сповістити замовника. Судом не в повній мірі витребувані усі докази, що мають суттєве значення для справи. Вважає, що судом неправильно визначено валюту стягнення грошових коштів, сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, повинна визначатися в гривнях, а не в доларах США.

Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що ціна позову 169822,80 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконала взятих на себе зобов`язань супроводження угод щодо викупу нерухомості, а на вимогу позивачки відмовилась повернути отримані від неї кошти у сумі 6000 доларів США, тому право позивача порушене та підлягає захисту шляхом стягнення на її користь коштів в сумі 6000 доларів США за невиконане зобов`язання.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 29 квітня 2013 року ОСОБА_2 склала розписку, відповідно до умов якої вона взяла у ОСОБА_1 6000 доларів США для супроводження угод щодо викупу нерухомості, а саме: в АТ «Універсал Банк» (земельну ділянку і будинок за ціною 25000 доларів США з наступним списанням боргових зобов`язань за кредитом) та в АТ «БМ Банк» (заставне майно земельна ділянка площею 0,19 га в с. Плесецьке (Васильківський район), та земельна ділянка площею 0,10 га в смт Ворзель (Київська область) за ціною реалізації 17000 доларів США за 2 земельні ділянки з наступним списанням залишкових боргових зобов`язань. У розписці від 29 квітня 2013 року ОСОБА_2 зазначено, що в разі зриву проведення угод вона зобов`язується повернути всю суму в повному розмірі на вимогу ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 7).

01 грудня 2017 року ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_2 лист-вимогу про погашення боргу та про повернення коштів, вказавши, що договори не були укладені до цього часу (т. 1, а.с. 8). Однак, у відповіді на лист-вимогу від 04 грудня 2017 року ОСОБА_2 відмовилась повертати кошти на вимогу позивачки, посилаючись на те, що вона готова була виконати всі свої зобов`язання з викупу нерухомого майна позивача, проте сама позивачка ухилилася від укладення договорів викупу заставного майна (т. 1, а.с. 9).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Сторонами не заперечується факт отримання ОСОБА_2 на підставі розписки від 29 квітня 2013 року грошових коштів у сумі 6000 доларів США за супроводження угод щодо викупу нерухомості та той факт, що станом на день розгляду даної справи в суді угод щодо викупу нерухомості між позивачкою та банківськими установами укладено не було.

Враховуючи зазначені положення та встановлені судом обставини, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не виконала взятих нею зобов`язань щодо викупу нерухомого майна, тому зобов`язана повернути всю суму одержаних коштів в повному розмірі, що відповідає домовленості сторін та змісту розписки.

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують і зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку відповідача свідчить про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Скаржник на свою користь тлумачить зміст розписки, зокрема, формулювання «у випадку зриву проведення угод» та «супроводження угод щодо викупу нерухомості», проте, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що складена відповідачкою розписка від 29 квітня 2013 року не містить визначення терміну «супроводження угод щодо викупу нерухомості», як і терміну «у випадку зриву проведення угод».

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що судом не в повній мірі витребувані усі докази, що мають суттєве значення для справи, проте, з матеріалів справи вбачається, що клопотання відповідача про витребування доказів були вирішені, тому відсутні підстави вважати, що судом порушені норми процесуального права, які можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно визначено валюту стягнення грошових коштів, оскільки сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, повинна визначатися в гривнях, а не в доларах США є безпідставними, виходячи з наступного.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тому суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

С. С. Ткачук