Справа №333/778/22
Провадження №2/333/2161/22
РІШЕННЯ

Іменем України

15 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Варнавської Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Медик-6», треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Шоста запорізька державна нотаріальна контора Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Запорізька міська рада про визнання права власності на кооперативну квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

03 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання за нею права власності на кооперативну квартиру. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який був членом житлово-будівельного кооперативу «Медик-6». 31.05.1968 року ним було отримано ордер №40 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення міського виконавчого комітету Запорізької міської ради від 07.09.1967 року №437. В ордері вказані особи, які також мають право проживати у спірній квартирі: позивачка ОСОБА_1 - дружина та ОСОБА_3 - донька. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 17.07.1965 року та були в зареєстрованому шлюбу до часу смерті ОСОБА_2 пайові внески за квартиру АДРЕСА_1 внесені ОСОБА_2 у повному обсязі, що підтверджується довідкою, виданою в 2011 році ЖБК «Медик-6». Пайові внески були внесені під час сумісного проживання ОСОБА_2 з позивачкою у шлюбі за рахунок спільних коштів. З 07.12.2016 року ЖБК «Медик-6» реорганізовано в ОСББ «Медик-6» згідно протоколу установчих зборів №1 від 25.11.2016 р., тобто ОСББ є правонаступником ЖБК «Медик-6», а тому є відповідачем у справі. Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом, однак державним нотаріусом 06.01.2022 р. постановою №13.02-31 їй було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на спадкове майно. Інших спадкоємців не має.

Просить визнати за нею право власності на Ѕ частку у праві спільної власності подружжя та на Ѕ частку в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 04.02.2022 року відкрите загальне позовне провадження у справі.

20.06.2022 року ухвалою суду у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач та її представник - адвокат Кравченко Я.І. не з`явились, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача та третіх осіб не з`явились, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить судова розписка.

Враховуючи положення ст.. 223 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності зазначених осіб.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 49).

Із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - дружина померлого, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.35, 57,49 зворот).

Інші особи із заявами про прийняття спадщини не звертались.

В своїй заяві про прийняття спадщини ОСОБА_1 зазначила, що до складу спадщини в тому числі входить квартира АДРЕСА_1 .

За даними ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в матеріалах інвентаризаційної справи на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 не містяться (довідка №11664 від 28.12.2021 р. а.с. 55 зворот).

Постановою №13/02-31 від 06.01.2022 року державного нотаріуса Шостої запорізької державної нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтв про право на спадщину документів: документу, що посвідчує право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.59).

Згідно наданої копії ордеру №40 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 виданого рішенням міського виконавчого комітету Запорізької міської ради від 07.09.1967 року №437 він виданий ОСОБА_2 . В ордері вказані особи, які також мають право проживати у спірній квартирі: позивачка ОСОБА_1 - дружина та ОСОБА_3 - донька (а.с.9).

Пайові внески за квартиру АДРЕСА_1 внесені ОСОБА_2 у повному обсязі 01.07.1983 року, що підтверджується довідкою, виданою в 2011 році ЖБК «Медик-6» (а.с.12).

Судом встановлено, що пайові внески були внесені під час сумісного проживання ОСОБА_2 з позивачкою у шлюбі.

З 07.12.2016 року ЖБК «Медик-6» реорганізовано в ОСББ «Медик-6» згідно протоколу установчих зборів №1 від 25.11.2016 р., тобто ОСББ є правонаступником ЖБК «Медик-6», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.25).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року), державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Положення ст.328 Цивільного кодексу України (в редакції від 16 січня 2003 року) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 128 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу.

За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири.

В п. п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру.

З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.

Як вбачається з рішення №64174893 про зупинення державної реєстрації прав та їх обтяжень від 14.07.2022 року, ОСОБА_1 , зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з ненаданням усіх необхідних документів для проведення державної реєстрації права власності. При цьому, з рішення державного реєстратора про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вбачається, що підставою відмови в державній реєстрації є ненадання довідки про членство особи в кооперативі.

На підставі дослідження перелічених письмових доказів, суд вважає, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Медик-6»є правонаступником ЖБК «Медик-6».

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 правомірно свого часу набув право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 , оскільки вказана квартира була надана йому у користування на підставі ордеру, а у подальшому ним як членом ЖБК «Медик-6», було проведено повну виплату пайових внесків за зазначену кооперативну квартиру.

Суд зауважує, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року.

Водночас, суд звертає увагу, що лише на підставі «Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, передбачалось оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески.

Враховуючи перелічені норми суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності ОСОБА_2 на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена як видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так і обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру.

Враховуючи наведені норми та зважаючи, що саме на підставі ордеру на вселення позивач отримав право на користування спірною кооперативною квартирою, а у подальшому не отримав свідоцтва про право власності на це майно та не зареєстрував його в БТІ, існує спір щодо підтвердження права власності позивача на вказану квартиру.

За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивача існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами його права власності на кооперативну квартиру, набутого ним свого часу правомірно.

За приписами ч.1,2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки з часу видачі ордеру на оспорювань квартиру та до моменту виплати в повному обсязі внесків на оплату її вартості позивачка та її чоловік перебували в зареєстрованому шлюбі, то квартиру позивачка має право на визнання за нею право власності на Ѕ частку у праві спільної власності подружжя.

Право власності на іншу Ѕ частину №40 в будинку АДРЕСА_1 позивачка має право на підставі статті 1261 ЦК України як спадкоємець першої черги - той з подружжя, який його пережив. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались.

Керуючись ст.ст. 12-18,76, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Медик-6», треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Шоста запорізька державна нотаріальна контора Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Запорізька міська рада про визнання права власності на кооперативну квартиру - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 на праві спільної власності подружжя та на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська