Номер провадження: 22-ц/813/7008/22
Справа № 522/2054/22
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 травня 2022 року у складі судді Бобуйок І.А.,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за проведення ремонту та моральної шкоди.

04.05.2022 позивач звернулася до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

В обґрунтування заяви посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову тягне за собою реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 травня 2022 року заяву задоволено. Забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 та заборонено іншим особам вчиняти інші дії щодо вказаної квартири. Зустрічне забезпечення не застосовано.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та винести нову про відмову в задоволенні заяви.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 , орендаря за орендним договором квартири №35 від 01 квітня 2021 року про стягнення коштів за поліпшення та ремонт, заявлені в суді передчасно, так як строк дії договору оренди (п. 4.1) закінчується 01 квітня 2023 року, та відповідно ст. 786 ЦК України її права можливо будуть порушені з 01 квітня 2023 по 01 квітня 2024 рік, а можливо й не будуть порушені. На теперішній час, ОСОБА_3 користується зазначеним приміщенням відповідно зазначеного договору оренди з 01 квітня 2021 року по 01 квітня 2023 року. Також, суд першої інстанції неповно з`ясував обставину справи про те, що ОСОБА_1 користується приміщенням квартири АДРЕСА_2 та підвальним приміщенням сумісно із мешканцями квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , так як зазначені квартири на час укладення договору оренди мають один вхід і спільні лічильники газо-електро та водопостачання. При цьому відповідно до п.2.3 зазначеного договору, позивач ОСОБА_1 при укладенні цього договору взяла на себе обов`язок не перешкоджати іншим мешканцям квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 користуватись спільним входом, коридором та туалетом. Однак, суд першої інстанції, своєю ухвалою від 05.05.2022 про арешт та заборону іншим особам вчиняти інші дії стосовно квартири АДРЕСА_2 та підвального приміщення будинку АДРЕСА_5 , фактично звільнив ОСОБА_1 від її обов`язків за діючим договором оренди. Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення позову. Суд першої інстанції проігнорував обставину співмірності такого заходу, що вбачається з матеріалів самої справи так як в матеріалах справи наявний кошторис ремонтних робіт, підписаний сторонами на загальну грошову суму в розмірі 125 736 грн, іншої проектно-кошторисної документації щодо ремонтних робіт не надано, належного доказу щодо дійсної оцінки нерухомості (що є обов`язковим для позивача) до суду не надано, але суд задовольнив заяву про арешт, порушуючи цивільно-процесуальні вимоги діючого законодавства України, зробивши невідповідні висновки обставинам справи. Накладення арешту на вказані приміщення та заборона вчиняти будь-які дії власникові ОСОБА_2 щодо вказаних приміщень, ставить під загрозу подальший доступ власника та орендодавця ОСОБА_2 до належних їй приміщень та інших користувачів зазначених приміщень.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача та його представника, а також представника позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N381/4019/18 (провадження N14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі N909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач звертаючись до відповідача з позовом просить стягнути кошти за проведення ремонтних робіт квартири АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу, а також моральної шкоди. Підставою звернення з даним позовом є те, що сторони уклали попередній договір про зобов`язання укласти в строк до 13.12.2020 року договір купівлі-продажу вказаної квартири та частини підвального приміщення у будинку АДРЕСА_5 . Крім того за попереднім договором відповідач надала згоду на проведення в приміщенні ремонтних робіт. Позивач здійснивши значні поліпшення в квартирі, понесла витрати, проте, відповідач відмовляється від укладання договору купівлі-продажу за погодженою у попередньому договорі ціною у розмірі 1 080 000 грн. у зв`язку з чим просить стягнути кошти за здійсненні нею поліпшення приміщення, які становлять 913 054, 62 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Таким чином, позивач звернулася до суду з позовними вимогами майнового характеру й предметом позову є грошові кошти, а відтак, забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на квартиру є обґрунтованим.

Крім того, враховуючи, що сторонами у договорі була узгоджена вартість квартири з частиною підвального приміщення у розмірі 1 080 000 грн., ціна позову заявлена у розмірі 1 013 054,62 грн., апеляційний суд вважає, співмірним забезпечення позову заявленим вимогам.

Одночасно, слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Враховуючи те, що між сторонами виник спір про стягнення коштів, обраний позивачем вид забезпечення позову, а саме накладення арешту на квартиру відповідача у межах розміру заявлених вимог, є співмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки у випадку невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру відповідача відповідач буде мати можливість відчужити належне їй на праві власності майно, що в свою чергу може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову.

Водночас забезпечуючи позов шляхом заборони іншим особам вчиняти інші дії щодо квартири АДРЕСА_1 , суд не звернув увагу на те, що клопотання в цій частині взагалі не конкретизовано, стосується необмеженого кола осіб та не відповідає вимогам процесуального закону.

Крім того, наклавши арешт на частину підвального приміщення, суд залишив поза увагою ту обставину, що підвальне приміщення знаходиться у користуванні інших мешканців квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 та вказані квартири разом з квартирою АДРЕСА_2 мають один вхід, спільний коридор та спільні лічильники, отже, накладення арешту на частину підвального приміщення може призвести до порушення майнових прав як відповідача, так і інших осіб, що є неприпустимим.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину підвального приміщення та заборони іншим особам вчиняти інші дії щодо вказаної квартири з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В частині накладення арешту на квартиру ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав викладених вище.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 травня 2022 року в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину підвального приміщення та заборони іншим особам вчиняти інші дії щодо вказаної квартири скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти інші дії щодо квартири АДРЕСА_1 , а також накладення арешту на частину підвального приміщення у будинку АДРЕСА_5 відмовити.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 19.08.2022.

Головуючий:

Судді: