Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5524/19 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 36 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №274/5524/19 за позовом комунального підприємства «Бердичівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Корбут В.В. в м. Бердичів,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року КП «Бердичівтеплоенерго» звернулося до суду із позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 12 382,98 грн заборгованості за послуги з централізованого опалення.

В обґрунтування позову зазначало, що між КП «Бердичівтеплоенерго» та відповідачами встановилися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, зокрема КП «Бердичівтеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Вказує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Зазначає, що відповідно до інформаційної довідки за №168238442 від 28.05.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками по 1/2 частці двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідно до довідки ОСББ «Житловик-20» в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованих осіб немає. Стверджує, що відповідачі в період з 01.09.2015 по 01.08.2019 отримували комунальні послуги з теплопостачання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , проте невчасно сплачували за теплопостачання, внаслідок чого виник борг, який станом на 01.08.2019 складає 24 765,96грн., з яких за ОСОБА_2 рахується заборгованість в сумі 12 382,98 грн та за ОСОБА_1 - 12 382,98 грн. Враховуючи вищевикладене, просило задовольнити позов в повному обсязі.

Заочним рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2020 року позов КП «Бердичівтеплоенерго» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Бердичівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 12 382,98 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Бердичівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 12 382,98 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог щодо нього.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції. Зазначає, що суд першої інстанції не встановив справжність правової природи укладеного між сторонами договору, а також законність самого договору. Стверджує, що в договорі за 2008 рік, що долучений до матеріалів справи, визначено плату за житлово-комунальні послуги, зокрема: за постачання гарячої води - 9,17 грн., за централізоване опалення - 5,15 грн., що не співпадає з наданим позивачем розрахунку боргу. Вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є не правильним та таким, що не відповідає дійсності. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на строк позовної давності, оскільки борг нараховується з 2015 року. Враховуючи вищевикладене, просить скасувати заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову щодо нього.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише відповідачем ОСОБА_2 , а тому в іншій частині судове рішення судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідач є співвласником 1/2 частини житла за адресою: АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №168238442 від 28.05.2019. Інша частина вказаного вище житла належить ОСОБА_1 .

Відтак, відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг централізованого водопостачання.

Згідно таблиці-розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачі за період з вересня 2015 року по липень 2019 року мають заборгованість в сумі 24 765,96 грн.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії і гарячої води, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», Цивільного Кодексу України (далі ЦК), а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року (далі Правила).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 №45 власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є: одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Обов`язком виконавця - забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлові комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини, дає можливість зробити висновок про те, що відповідальність споживача за надані житлово-комунальні послуги, за їх несплату, наступає у випадку підтвердження установою або організацією, яка їх надає, факти несплати останніх.

Матеріали справи свідчать про наявність заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за послуги централізованого теплопостачання.

В матеріалах справи міститься довідка ОСББ «Житловик-20» №40 від 11 березня 2019 року з якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрованих осіб не має.

Проте, колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що не проживання особи у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації в цій квартирі не звільняє особу від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг (постанова Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17-ц (провадження №61-2066св19).

Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС ВС від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17-ц).

Частиною 3 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, вищенаведене свідчить про те, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту надання послуг та наявності заборгованості, і вказані обставини відповідачами не спростовані.

Разом з тим, в апеляційній скарзі заявник посилається на застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Вбачається, що розрахунок заборгованості виконаний позивачем за період 01 вересня 2015 року по 31 липня 2019 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не був повідомлений судом першої інстанції про наявність спору в суді, заявив про застосування строку позовної давності у суді апеляційної інстанції та те, що позов про стягнення заборгованості подано 02 вересня 2019 року, апеляційний суд дійшов висновку про застосування позовної давності, що є підставою для відмови у частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з вересня 2015 року по вересень 2016 року.

Відповідачем не надано доказів сплати грошей за фактично отримані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2016 року по серпень 2019 року на погашення заборгованості, тому колегія суддів визнала підставним виконаний позивачем розрахунок заборгованості за надані комунальні послуги за вказаний період.

Таким чином, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про застосування до всього заявленого позивачем періоду нарахування заборгованості позовної давності.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості за період з жовтня 2016 року по серпень 2019 року складає 20 279,89 грн.

Оскільки, відповідачу належить Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 з відповідача підлягає стягненню заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2016 року по серпень 2019 року у розмірі 10 139,95 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що між ним та КП «Бердичівтеплоенерго» не укладався жодний договір про надання послуг, а тому вважає, що у нього відсутній обов`язок з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Проте, колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 та ухвалення в цій частині нового про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з жовтня 2016 року по серпень 2019 року у розмірі 10 139,95 грн. В решті позову до ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що позовну заяву КП «Бердичівтеплоенерго» в частині стягнення з ОСОБА_2 задоволено на 40,94% (з 12 382,98 грн до 10 139,95 грн), тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь КП «Бердичівтеплоенерго» підлягає зменшенню з 960,50 грн до 393,23 грн (43,95% від 960,50 грн).

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 був звільнений від сплати судового збору. Розмір судового збору за розгляд апеляційної скарги складав1440,75 грн., оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено на 18,12 % (з 12 382,98 грн до 10 139,95 грн), тому з КП «Бердичівтеплоенерго» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 261,06 грн (18,12% від 1440,75 грн).

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2020 року в частині задоволення позову до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов комунального підприємства «Бердичівтеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Бердичівтеплоенерго» заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з жовтня 2016 року по серпень 2019 року у розмірі 10 139,95 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Бердичівтеплоенерго» 393,23 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з комунального підприємства «Бердичівтеплоенерго» на користь держави 261,06 грн збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді