Ухвала

09 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 757/41475/21-ц

провадження № 61-7306ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, у складі судді Підпалого В. В.,

від 05 серпня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Кулікової С. В., від 29 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Апарату Верховної Ради України про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробіток за час затримки розрахунку.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду

від 29 червня 2022 року, у відкритті провадження у справі відмовлено.

29 липня 2022 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду м. Києва

від 05 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду

від 29 червня 2022 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказує, що 01 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-УІІІ, відповідно до якого посада помічника - консультанта народного депутата України не є державною службою та не пов`язана з проходженням публічної служби, а тому вважає, що висновки суду першої та апеляційної інстанцій про публічно-правовий характер спору є передчасними. Крім того, зазначає, що суди застосували в оскаржуваних рішеннях норми права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 757/57336/16.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи, що підтверджено зокрема висновками Верховного Суду у постановах від 03 червня 2021 року в справі № 2-1210/11, від 08 червня 2021 року в справі № 2-1207/2011.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття провадження у цивільній справі є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах; діяльність у державних колегіальних органах; професійна діяльність суддів, прокурорів; військова служба, альтернативна (невійськова) служба; інша державна служба; патронатна служба в державних органах; служба в органах влади Автономної Республіки Крим; служба в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 1.1. Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України» від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР із змінами від 11 жовтня 2017 року, та частини першої статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат України може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються Законом України «Про статус народного депутата України», іншими законами та прийнятим відповідно до них цим Положенням.

01 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII), який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до пункту 18 частини третьої статті 3 Закону № 889-VIII дія цього Закону не поширюється на працівників патронатних служб.

В силу частини першої статті 92 Закону № 889-VIII до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах.

Згідно з пунктами 1, 5 Положення про Апарат Верховної Ради України - Апарат Верховної Ради України є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України. Апарат є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що поняття «публічна служба» охоплює поняття державної служби (див. постанови від 20 червня 2018 року у справі № 426/160/14-ц (пункт 20),

від 04 липня 2018 року у справі № 310/66/14-ц (пункт 20), від 22 серпня

2018 року у справі № 766/10783/16-ц (пункт 24), від 17 жовтня 2018 року у справі № 661/3699/16-ц (пункт 36), від 23 січня 2019 року у справі

№ 752/2922/17 (пункт 23), від 20 листопада 2019 року у справі

№ 623/1656/16-ц). Крім того, поняття «публічна служба» включає також діяльність у патронатній службі у державних органах. А тому саме до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник з приводу прийняття на посаду, проходження та звільнення з патронатної служби у державних органах.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді помічника-консультанта народних депутатів України із 16 квітня 2013 року та просить стягнути із Апарату Верховної Ради України компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку.

Позивач не заперечувала, що посада помічника-консультанта народного депутата України належить до посад патронатної служби.

У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 368/561/19 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у своїй постанові

від 02 жовтня 2019 року № 815/1594/17 та вказала, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, згідно з яким КАС України викладений у новій редакції. У юрисдикції адміністративного суду залишився розгляд спорів про прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України). Однак перелік видів діяльності, які охоплюються поняттям публічної служби, був розширений, зокрема, за рахунок патронатної служби в державних органах (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України). Отже спір про призначення на посаду публічної служби, перебування на цій посаді та звільнення з неї, ініційований у суді в період із 01 травня 2016 року до 14 грудня 2017 року включно, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Натомість спори про призначення на посаду публічної служби, перебування на цій посаді та звільнення з неї, розгляд яких ініційований до 30 квітня 2016 року та після 15 грудня 2017 року, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спір щодо зобов`язання Апарату Верховної Ради нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку

ОСОБА_1 , як помічнику-консультанту народного депутата України, підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Доводи ОСОБА_1 про те, що судами не враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 757/57336/16, є помилковими, оскільки у справі № 757/57336/16 позов особи, яка працювала помічником-консультантом народного депутата України до Апарату Верховної Ради України про стягнення одноразової грошової допомоги було подано до суду у листопаді 2016 року, а отже розгляд такого спору за правилами цивільного судочинства узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у пунктах 38-42, 54 постанови від 29 вересня 2020 року у справі № 368/561/19.

Натомість ОСОБА_1 звернулась до суду із розглядуваним позовом

у вересні 2021 року, а отже з огляду на чинні положення пункту 17 частини першої статті 4 КАС України та висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 44, 55 постанови від 29 вересня 2020 року у справі № 368/561/19, такий спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при вирішенні питання про відмову у відкритті провадження у цивільній справі є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Подібних висновків Верховний Суд дійшов в ухвалах про відмову у відкритті касаційного провадження від 04 липня 2022 року в справі № 488/3654/21 та від 07 липня 2022 року в справі № 757/38400/21-ц.

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2022 року у цивільній справі № 757/41475/21-ц.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта