КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/5105/21м Головуючий 1 інстанція - Цукуров В.П.
Провадження №22/824/3933/2022 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійник В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступні обставини.

З 05 серпня 2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, якій 11 жовтня 2019 року був розірваний на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Від спільного подружнього життя сторони мають двох доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З травня 2019 року шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були припиненні, а позивач разом з дітьми переїхала до своєї матері.

01.02.2021 року постановою Київського апеляційного суду у справі №357/3912/20, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 та визнано за відповідачем право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

12.04.2021 року ОСОБА_2 зареєструвала право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.04.2021 року.

Загальна площа квартири становить 70,2 кв.м., житлова - 41,2 кв.м.

Старша донька ОСОБА_3 досягла шістнадцятирічного віку, тому для створення належних умов її проживання потребує окремої кімнати.

Враховуючи житлову площу квартири та інтереси старшої дитини, надання Відповідачу у користування житлової кімнати з незначним зменшенням ідеальної частки, не порушить його законних прав та інтересів, оскільки не змінює розміру часток співвласників у праві власності на квартиру.

В зв`язку з тим, що розділити в натурі спірну квартиру неможливо, оскільки вона знаходиться на п`ятому поверсі десятиповерхового будинку квартирного типу, просила визначити порядок користування квартирою з урахуванням часток співвласників, а саме: виділити ОСОБА_2 в особисте користування разом з доньками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ізольовану житлову кімнату площею 17,8 кв.м. з балконом площею 1,4 кв.м. та ізольовану житлову кімнату площею 10,5 кв.м.; виділити ОСОБА_1 в особисте користування ізольовану житлову кімнату площею 12,9 кв.м.; кухню площею 8,4 кв.м. з балконом площею 1,4 кв.м., ванну площею 2,5 кв.м., туалет площею 1,0 кв.м. та коридори площею 3,5 кв.м., 5,4 кв.м. залишити в загальному користуванні.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою - задоволено.

Встановлено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

Виділено ОСОБА_2 в особисте користування разом з доньками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ізольовану житлову кімнату площею 17,8 кв. м. з балконом площею 1,4 кв.м. та ізольовану житлову кімнату площею 10,5 кв. м.,

Виділено ОСОБА_1 в особисте користування ізольовану житлову кімнату площею 12,9 кв. м.; кухню площею 8,4 кв. м., з балконом площею 1,4 кв.м., ванну площею 2,5 кв. м., туалет площею 1,0 кв.м., та коридори площею 3,5 кв.м., 5,4 кв.м., залишити в загальному користуванні.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Враховуючи рівні частки із позивачем в спірній квартирі та житлову площу квартири, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги позивача, порушив його права у праві власності на квартиру, так як виділена ОСОБА_2 площа квартири відійде у значному обсязі від відповідності реальної частки.

ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що факти, які наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, зазначених у рішенні, а тому апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною і не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Судом першої інстанцій встановлено, що 05.08.2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, якій 11.10.2019 року був розірваний на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Від спільного подружнього життя сторони мають двох доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №1059 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №2092 (а.с.7, 8).

01.02.2021 року постановою Київського апеляційного суду у справі №357/3912/20, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за Позивачем право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та визнано за Відповідачем право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9-16, 23).

Судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , квартира складається з наступних приміщень: коридор - 5,4кв.м., житлова кімната - 10,5 кв.м., житлова кімната - 12,9 кв.м., житлова кімната - 17,8кв.м., кухня - 8,4 кв.м., туалет - 1,0 кв.м., ванна - 2,5 кв.м., коридор - 3,5 кв.м., коридор-5,4 кв.м., балкон - 1,4 кв.м., балкон -1,4 кв.м. Загальна площа квартири становить 70,2 кв.м., житлова площа - 41,2 кв.м.

Судом встановлено, що у спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх неповнолітні доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 28.04.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підставою для звернення позивача до суду є те, що між позивачем та відповідачем виникли непорозуміння з приводу порядку користування спільною квартирою, в добровільному порядку їх вирішити не вдалося. Квартира знаходиться на п`ятому поверсі десятиповерхового будинку квартирного типу, тому розділити її в натурі неможливо.

Відповідно дост. 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

В п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року зазначено, що квартира не підлягає поділу в натурі якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц вказано, що «первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників».

Право спільної часткової власності, безумовно, не припиняється. Це право може припинитися для співвласника за його волею.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 639/2184/16-ц.

В даному спорі, хоч і вирішуються питання користування житлом, однак визначальними є не норми житлового законодавства, а цивільного, оскільки правовідносини витікають з права власності сторін на спірну квартиру. Як зазначено вище, при вирішенні такого спору допускається можливість відступу в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, оскільки таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Отже, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження.

Кімната, яка пропонується позивачем для користування відповідачу площею 12,9 кв.м., є значно меншою від його ідеальної частки на житлову площу в спірній квартирі. При запропонованому позивачем порядку користування квартирою, з метою уникнення порушення прав

ОСОБА_1 , йому в користування слід надати ізольовану житлову кімнату площею 17,8 кв.м., з балконом площею 1,4 кв. м., а позивачу, ізольовану житлову кімнату площею 12,9 кв.м., та ізольовану житлову кімнату площею 10,5 кв.м., кухню площею 8,4 кв.м., з балконом площею 1,4 кв.м., ванну площею 2,5 кв.м., туалет площею 1,0 кв.м., та коридори площею 3,5 кв.м., 5,4 кв.м. залишити в загальному користуванні.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове, про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове такого змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою - задовольнити частково.

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

Виділити ОСОБА_2 в особисте користування разом з доньками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ізольовану житлову кімнату площею 12,9 кв. м. та ізольовану житлову кімнату площею 10,5 кв.м.,

Виділено ОСОБА_1 в особисте користування ізольовану житлову кімнату площею 17,8 кв. м.; з балконом площею 1,4 кв.м.,

Кухню площею 8,4 кв. м., з балконом площею 1,4 кв.м., ванну площею 2,5 кв. м., туалет площею 1,0 кв.м., та коридори площею 3,5 кв.м., 5,4 кв.м., залишити в загальному користуванні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 14 червня 2022 року

Головуючий Є.М. Суханова

Судді: В.І. Олійник

Л.П. Сушко