Справа № 219/1118/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2022 року

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хомченко Л.І.

за участю секретаря Гаврилюк К.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до про відшкодування витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 липня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Згідно договору купівлі-продажу від 08 листопада 2019 року позивач придбала квартиру АДРЕСА_1 . 17 січня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2020 року визнано спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 , визнано за відповідачем право власності на Ѕ частини даної квартири, а Ѕ частину залишили за позивачем. Відповідач зареєструвався у даній квартирі. В зв`язку з тим, що позивач вчасно не відавала грошові кошти за договором позики від 17 жовтня 2019 року, ОСОБА_4 звернулась до суду про стягнення боргу. Згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2020 року з позивача було стягнуто на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 91800 грн., що еквівалентно 5000 доларів США. Позивач добросовісно виконала договір позики, і віддала ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, що на день звернення до суду з даним позовом складає 140000 грн., тобто відповідач повинен відшкодувати половину, а саме 70000 грн. Також, за період з 08 листопада 2019 року по 01 лютого 2022 року було сплачено 29584,48 грн., за водопостачання та водовідведення на загальну суму 3011,48 грн., за газопостачання 2285 грн., за надання теплової енергії на загальну суму 18520 грн., за обслуговування будинку та прибудинкової території на суму 5768 грн., вартість яку повинен компенсувати відповідач позивачу за період з 08 листопада 2019 року по 01 лютого 2022 року складає 14792,24 грн. (29584,48:2). Загальну вартість відповідач повинен відшкодувати позивачу в розмірі 84792,24 грн. Просить позов задовольнити.

До судового засідання не з`явилась позивач, яка про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, позивачем у позові зазначено, що вона просить розглянути справу без її участі.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі.

При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.

У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

02 липня 2019 року ОСОБА_3 одружився з ОСОБА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 08 листопада 2019 року ОСОБА_2 придбала квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , квартира придбана за 80100 грн.

Відповідно до копії рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано, рішення набуло чинності 18 лютого 2020 року.

З копії рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2020 року вбачається, що стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики від 17 жовтня 2019 року в розмірі 91800 грн., рішення 03 квітня 2020 року набуло чинності. З мотивувальної частини рішення вбачається, що стягнуто кошти на підставі розписки від 17 жовтня 2019 року.

Згідно боргової розписки від 17 жовтня 2019 року позивач від ОСОБА_4 отримала грошові кошти в сумі 5000 доларів США для придбання житлової квартири АДРЕСА_1 .

З копії розписки вбачається, що ОСОБА_4 отримала від позивача 05 липня 2020 року 500 доларів США та 19 лютого 2020 року в сумі 500 доларів США, та 10 травня 2021 року в сумі 3000 доларів США, та 31 січня 2020 року в сумі 1000 доларів США.

Відповідно до квитанцій за комунальні послуги позивачем було сплачено: 27 серпня 2019 року водопостачання 259,72 грн., 60,99 грн., 25 січня 2022 року за водопостачання 431,20 грн., 2256,57 грн., 12 січня 2022 року за газопостачання 2285 грн., 25 січня 2022 року за теплопостачання 3907 грн., 11 листопада 2021 року 5768 грн., всього разом 14968,48 грн.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договору щодо утримання майна між сторонами не укладалось.

Як передбачено ч. 5ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Особливим режимом права власності є право спільної часткової власності. Саме на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу належить квартира що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Як передбачено ч.1ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Статтею 360 ЦК України, передбачено, що власник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями пов`язаними зі спільним майном.

Хоча право власності на квартиру в цілому належить сторонам у однаковому співвідношенні, а отже й витрати на її утримання мають здійснюватись сторонами у межах своєї частки у праві спільної часткової власності.

В даному випадку, відповідач повинен брати участь у таких витратах у межах своєї частки у праві спільної часткової власності (1/2).

Відповідно до вимог ст.ст. 156,160 ЖК України витрати з утримання житла несуть власники та повнолітні члени сім`ї власника житла. Що стосується неповнолітньої дитини, то її витрати несуть батьки. У відповідності до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Тобто, оплату витрат з утримання та збереження спільного будинку та комунальних послуг, які припадають на неповнолітніх співвласників та мешканців будинку повинні оплачувати їх батьки: позивач та відповідач у рівних частках.

Окрім того, за змістом статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не і звільняють мешканців квартири від обов`язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і та плату за комунальні послуги.

Згідно із ч.1ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у ч.1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Понесенні позивачем витрати по оплаті комунальних послуг є не тільки витратними по оплаті комунальних послуг,а водночас є і витратними з утримання та збереження спільного будинку, тому до спірних правовідносин слід застосовувати норму ст. 360 ЦК України.

Якщо один із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Однак такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними, зайвими. У ст. 360 ЦК України мається на увазі витрати, необхідні для належного функціонування спільного майна. Правило статті 360 є загальним. Участь кожного співвласника у «витратах на управління, утримання та збереження спільного майна» означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані.

В даному випадку, позивач належним чином виконала зобов`язання, взяті сторонами перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, а саме: оплатила виставлені рахунки для належного функціонування спільного майна та сплатила позичені кошти, за які було придбано вищевказану квартиру сторін.

Враховуючи те, що відповідачу належить 1/2 частина частки у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , відповідач повинен компенсувати позивачу половину понесених витрат на утримання спільного майна та витрат по оплаті житлово-комунальних послуг.

Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями 2-4, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 67, 68 ЖК Української РСР, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію понесених нею витрат у сумі 84792,24 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію судових витрат на загальну суму 3992,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за заявою відповідача поданою протягом 30 днів з часу отримання ним копії судового рішення .

Суддя Л.І. Хомченко