Постанова

Іменем України

17 серпня 2022 року

місто Київ

справа № 554/6022/21

провадження № 61-16761св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Держава Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного

суду від 28 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Прядкіної О. В.,

Бутенко С. Б., Кузнєцової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених позовних вимог та судових рішень судів попередніх інстанцій

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 2015 року він, як фізична особа - підприємець, надавав юридичні послуги. Після внесення змін до Конституції України, з 30 вересня 2016 року в Україні запроваджено так звану «адвокатську монополію», яка полягає в тому, що виключно адвокат може представляти інтереси інших осіб у суді. У зв`язку з такими змінами до чинного законодавства він змушений був отримати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та стати членом Національної асоціації адвокатів України.

Посилаючись на те, що членство в Національній асоціації адвокатів України категорично суперечить його світогляду та моральним цінностям, позивач просив стягнути з Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області 29 900,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05 липня 2021 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу з підстав, передбачених частиною третьою статті 185 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначав, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI

«Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано заявнику строк для сплатисудового збору в розмірі 454,00 грн.

У серпні 2021 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання

ОСОБА_1 про відкриття апеляційного провадження, в якому він висловив свою незгоду з ухвалою апеляційного суду від 06 серпня 2022 року щодо вимоги про усунення недоліків в частині сплати судового збору, оскільки за вимогами до Держави Україна про відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VIна всіх стадіях судового розгляду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції, мотивована тим, що згідно з пунктом 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. ОСОБА_1 належно не обґрунтував наявність підстав для звільнення його від сплати судового збору за заявленими ним вимогами, а отже не виконав вимоги ухвали суду про усунення недоліків, що є підставою для повернення апеляційної скарги відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України та частини третьої статті 185 ЦПК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження

У жовтні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 вересня

2021 року, у якій заявник просив скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції помилково не застосував положення пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI, вказавши, що заявник належно не обґрунтував підстави звільнення від сплати судового збору.

Такі висновки апеляційного суду суперечать висновкам Верховного Суду викладеним у постановах від 13 січня 2021 року у справі № 757/4692/20,

від 21 квітня 2021 року у справі № 204/8756/20, від 17 березня 2021 року

у справі № 243/11705/18, від 17 березня 2021 року у справі № 461/707/16-ц, від 08 травня 2018 року у справі № 454/1690/16.

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2022 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 часини першої частини першої статті 129 Конституції України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо

від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу (частина друга статті 352 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору в установлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом № 3674-VI.

Згідно з пунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Системний аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що позивачі, які звільнені від сплати судового збору при поданні окремих позовів, та певні категорії осіб незалежно від категорії позову звільняються не лише від сплати судового збору за подання позову, а й за подання апеляційних та касаційних скарг. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 2 ЦПК України).

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц та постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 243/11705/18, від 17 березня

2021 року у справі № 461/707/16-ц.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії»

від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня

1995 року), ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» (рішення від 06 грудня 2007 року) зазначив, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду.

Апеляційний суд не врахував положень пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI, наведених вище висновків Верховного Суду, положень Конвенції та практики ЄСПЛ, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про залишення апеляційної скарги без руху у зв`язку з несплатою судового збору, а надалі визнав апеляційну скаргу неподаною та повернув її заявнику.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Ураховуючи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, ухвала Полтавського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко