РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/12838/21

Провадження № 22-ц/4815/872/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів:Хилевича С.В., Шимківа С.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго»

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня 2022 року, ухвалену в складі судді Панас О.В., дата складання повного тексту судового рішення не вказана, у справі № 569/12838/21

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулося із позовом до ТзОВ «Рівнетеплоенерго» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26.01.2022 р. задоволено клопотання представника позивача адвоката Остапенка Д.І. про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Рівнетеплоенерго" про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії . Постановлено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Рівнетеплоенерго" про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

27.01.2022 р. до Рівненського міського суду надійшла заява адвоката Остапенка Дениса Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу у зазначеній цивільній справі.

Просив на підставі ч.3 ст. 142 ЦПК України стягнути з відповідача судові витрати за професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня 2022 року заяву представника позивача адвокату Остапенку Денису Ігоровичу відмовлено у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

У подані на рішення апеляційній скарзі представник позивача вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення його заяви.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що витрати на правову допомогу, сплачені позивачем, в разі закриття провадження з підстав відсутності предмету спору підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвала суду в повній мірі не підповідає.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат за надання правничої допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача не надав суду належних доказів того, що відповідачем, після пред`явлення позову, виключена заборгованість із особового рахунку, що була предметом спору.

Проте з таким висновком погодитись не можна.

Убачається, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26.01.2022 р. провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору сторонами не оскаржувалося.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду регламентується статтею 142 ЦПК України.

У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі закриття провадження передбачає, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду лише відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Разом із тим, у результаті закриття провадження процесуальний закон не передбачає відшкодування судових витрат, понесених позивачем.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 308/12079/18 та від 04 серпня 2021 року справа № 686/9357/20

За таких обставин, суд першої інстанцій зробив обгрунтований висновок про відмову узадоволенні заяви, але помилився щодо мотивів такої відмови.

Колегія суддів, вважає посилання представника позивача на ч.3 ст.142 ЦПК України помилковим, з огляду на те, що нею регулюється питання розподілу судових витрат в разі відмови позивача від позову та закриття провадження саме з цих підстав (п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Таким чином, ураховуючи те, що позивачем не оскаржена ухвала суду про закриття провадження у справі, а стаття 142 ЦПК України не містить положення про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в разі закриття провадження в справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України (за відсутністю предмета спору), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правової підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Остапенка Д.І. залишити без задоволення.

Додаткову ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 травня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 серпня 2022 року.

Головуючий судя :

Судді: