Провадження № 2/752/3612/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 серпня 2022 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ольшевської І.О.,

за участю секретаря судових засідань Гладибороди Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ГУ ПФУ в м. Києві звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Головне управління з 01.01.2017 припинило виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону, оскільки відсутні підстави для продовження її виплати за нормами Закону, у зв`язку з укладенням ОСОБА_1 контракту про проходження служби в Державній службі України з надзвичайних ситуацій. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача переплатк пенсії за період з 01.01.2017 по 31.05.2020 в розмірі 199 706,21 грн., оскільки дані кошти є державною власністю, а також безпідставно набуті відповідачем. Оскільки в добровільному порядку відповідач кошти повертати відмовляється, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 04.10.2021 року відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У грудні 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким представник позивача просить відмовити в задоволенні позову ГУ ПФУ в м. Києві та стягнути з рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. посилаючись на наступні обґрунтування.

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до ГУ ПФУ в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.10.2021 у справі 640/7322/21 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Суд визнав протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсійного забезпечення з 01.06.2020. Крім того, позивачем не подано жодного доказу на підтвердження вини відповідача в тому, що йому, нібито надміру виплачувалась пенсія та/чи існування зі сторони відповідача будь-яких зловживань, фактів подання недостовірної інформації чи неподання відповідної інформації. Позивач зазначає, що після призову відповідача на особливий період та укладання нового контракту відповідачем була подана заява до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про долучення до матеріалів пенсійної справи копії контракту та витягу з наказу про прийняття на службу, що навпаки свідчить про правомірність поведінки останнього. Жодної недобросовісності з боку набувача пенсії позивачем не доведено, доказів на підтвердження такого не надано, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідач з 24.04.2010 перебуває на обліку в Головному управлінню ПФУ в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Наказом ДСНС України від 23.12.2016 №704 відповідач прийнятий на службу за контрактом до органів і підрозділів цивільного захисту.

Листом від 29.05.2020 №2600-0312-8/69976 позивач повідомив відповідача про припинення з 01.06.2020 виплати пенсії, оскільки відсутні підстави для продовження її виплати за нормами Закону у зв`язку з укладенням контракту про проходження служби в Державній службі України з надзвичайних ситуацій.

Вказаним листом також повідомлено, що у зв`язку із цим утворилась переплата пенсії за період з 07.01.2017 по 31.05.2020 у розмірі 199 706,21 грн.

Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, служби Судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 09.04.1992 N 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон N 2262-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Частиною другою вказаної статті Закону N 2262-XII передбачено, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону N 2262-XII пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.

Оскільки законодавством України не встановлено порядок припинення особливого періоду, то закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для завершення особливого періоду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 638/662/17, від 26.09.2018 у справі № 813/1919/16, від 27.03.2020 у справі № 806/1286/17.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.10.2021 у справі 640/7322/21 позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсійного забезпечення з 01.06.2020 та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсійного забезпечення відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", починаючи з 01.06.2020.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частини 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 25.11.2014 № 25-3), йдеться про те, що можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до стані 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Установивши відсутність двох умов, за наявності яких відповідно до вимог статті 1215 ЦК України та статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії, а саме: рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності, зловживань з боку відповідача, слід дійти висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 530/95/17 (провадження № 61-14755св18).

Згідно із ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Разом з тим, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Виходячи з аналізу ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно, зокрема, пенсія, не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Стороною позивача не доведено належними доказами те, що ГУ ПФУ в м. Києві було здійснено переплату пенсії відповідачу з причин зловживань з боку відповідача, рахункової помилки, а також судом не було встановлено недобросовісності набувача грошових сум.

Аналогічна позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі № 6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини 1 ст. 1215 ЦК (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги сумлінність поведінки одержувача коштів та враховуючи рішення суду, яким встановлено обставини щодо неправомірного припинення виплати пенсії відповідачу та зобов`язано поновити нарахування пенсії з 01.06.2020, тобто за той період часу, за який позивач просить стягнути кошти, а також те, що переплата утворилась не з вини відповідача, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, понесених під час розгляду справи, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача надано суду письмові докази, зокрема: копія договору про надання правової допомоги №2187/23/10/2021 від 23.10.2021; копія квитанції про оплату правової допомоги в розмірі 10000 грн.; копія довідки про сплату 10000 грн.; копія акта приймання-передачі правової допомоги; копія ордера від 27.10.2021; копія свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю.

При цьому претензій щодо виконання умов Договору відповідач та його представник один до одного не мають.

Таким чином, загальна сума судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правової допомоги в даній справі, понесених відповідачем, складає 10 000,00 грн.

Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Правові висновки щодо можливості зменшення витрат на правову допомогу лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок не співмірності містяться у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 року (справа № 910/4881/18).

Клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу та загалом заперечень щодо заявленої відповідачем вимоги від представника позивача до суду не надійшло.

Суд вважає, що понесені витрати є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

На підставі вищевикладеного, витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем, є документально підтвердженими, доведеними належними доказами (копією договору, актом виконаних робіт по договору, та копією квитанції про оплату правової допомоги в розмірі 10000 грн.), та пов`язаними з розглядом вказаної цивільної справи, оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено, а тому вимога відповідача про стягнення найого користь витрат пов`язаних із розглядом справи підлягає задооволенню, оскільки вказані витрати є пропорційними до предмета спору з урахуванням значення справи для сторін. Підстав для зменшення розміру понесених стороною відповідача витрат, судом не встановлено.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід залишити за позивачем по фактично понесеному.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 95, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

2. Стягнути з рахунку бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 (десять тисяч грн. 0 коп.) грн.

3 Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, адреса: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення суду складений та підписаний 10.08.2022р.

Суддя І.О. Ольшевська