Справа № 211/1821/22
Номер провадження 2/184/318/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Коваля А.М.,

за участю секретаря судового засідання Попівніч Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Свої позовні вимоги мотивує тим, що заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 211/6702/20 від 29.04.2021 року з нього на користь відповідача ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову, тобто з 18.11.2020р. строком до закінчення навчання, тобто до 30.06.2022р. Про наявність вказаного рішення суду позивач дізнався тільки в листопаді 2021 року в бухгалтерії за місцем роботи після того, як з нього вирахували певну суму із заробітної платні і сповістили про наявність боргу по сплаті аліментів. Після цього він одразу звернувся до Виконавчої служби Довгинцівського району м. Кривого Рогу і мені була надана довідка, в якій вказано, що станом на 01.11.2021р. в нього є заборгованість по сплаті аліментів в сумі 62 426,23 грн. Отримавши довідку, позивач звернувся в суд з заявою про перегляд вказаного заочного рішення. Вказана заява про перегляд заочного рішення суду від 29.04.2021 року про стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1 /4 частини зі всіх видів доходів/заробітку на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, строком до закінчення навчання, тобто до 30.06.2022р. задоволена і 21 квітня 2022 року судом ухвалене рішення про стягнення з позивача зазначених аліментів на користь відповідача в сумі 1/6 частини заробітку(доходу), а не в розмірі 1/4, як було призначено раніше. При цьому в тексті рішення вказано, що воно допущене до негайного виконання, строк стягнення аліментів - до 30 червня 2022 року, починаючи стягнення з 18 листопада 2020 року. Після перегляду судом заочного рішення позивач звернувся до канцелярії суду з заявою про видачу йому нового виконавчого листа для того, щоб він міг передати його у виконавчу службу. Але новий виконавчий лист йому в суді не видають, мотивуючи відмову тим, що отримати його може тільки сама ОСОБА_2 , на користь якої стягнуті аліменти. Сама ж відповідач ОСОБА_2 змінений виконавчий лист не отримує і Виконавчу службу про зміну розміру стягнутих з позивача на її користь аліментів не інформує, через що сума заборгованості збільшується, оскільки виконавча служба відмовляється зробити перерахунок розміру заборгованості по аліментам тільки на підставі рішення суду без виконавчого листа. Крім того, вказує на те, що він не має змоги сплачувати аліменти у зв`язку зі складними матеріальними умовами життя. Так, на його утримання перебуває непрацююча дружина, неповнолітня дитина ОСОБА_4 , 2012 року народження, хвора мати ОСОБА_5 та повнолітній син ОСОБА_3 . В 2021 році мати позивача пройшла всебічне обстеження з застосуванням новітніх методів і устаткування, і їй був оставлений діагноз: об`ємне новоутворення головного мозку, після чого з 26.07.2021 року по 28.08.2021 року вона була госпіталізована у відділення нейрохірургії -2 КП «ДОКЛМ», де її прооперували, і вона до цього часу перебуває на відновлювальному лікуванні амбулаторно. На обстеження, проведення хірургічної операції і подальше лікування матері позивачем було витрачено більше 300 000 грн., і витрати продовжуються, оскільки матері потрібне дороговартісне лікування, мануальна терапія, голковколювання, а також санаторне лікування, які позивач їй забезпечує. На відновлення здоров`я матері позивач витрачає всі можливі грошові кошти, для чого він позичає гроші в своїх друзів, а також бере кредити в банках. При цьому жодних грошових заощаджень позивач не має. Час хвороби матері прийшовся з часом створення боргу по сплаті аліментів, який створила відповідач ОСОБА_2 не подавши вчасно виконавчий лист для виконання.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої просить розглянути справу за його відсутності.

Відповідач до суду не з`явилася, хоча про дату та місце проведення слухання повідомлялася належним чином, надала заяву, згідно якої просить розглянути справу за її відсутності. Крім того, відповідач направила до суду відзив на позов, згідно якого проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, посилаючись на те, що заробіток позивача становить у 2021 році 27 685,73 грн., а не 20 000,00 грн. як вказує позивач у позовній заяві. Крім того, посилання позивача на те, що його дружина не працює на думку відповідача судом не мають братися до уваги, оскільки остання є працездатною особою за віком та станом свого здоров`я. Крім того, позивач не надає докази того, що його дружина не працює, зокрема, не надав довідку із Пенсійного фонду та податкової. Разом з тим, оскільки дружина позивача є працездатною особою за віком та станом свого здоров`я вона зобов`язана нести витрати на утримання їхнього неповнолітнього сина, відповідно до ст..180 СК України. Щодо твердження позивача про те, що він має на утримання хвору матір, вказує на те, що окрім позивача у його матері є ще двоє дітей син ОСОБА_6 та донька ОСОБА_7 , які є працездатними, а також зобов`язані утримувати свою матір, у разі якщо у неї буде у цьому потреба. Крім того, вказує, що їхній син з 2004 року страждає на бронхіальну астму, легеневу недостатність, хронічний цілорічний алергічний рино-коньюктевіт в фазі загострення, дерматит. Дитина перебуває на обліку у лікаря - пульманолога в м. Кривий Ріг, а також останній рік - на обліку у лікаря алерголога в м. Дніпро. Кожен рік сину потрібно проходити стаціонарне лікування і постійно застосовувати призначені ліки. Протягом всього часу навчання їхнього сина відповідачу самостійно доводилося нести усі витрати на утримання сина і на його лікування. Позивач не сплачував аліменти на утримання сина і не надавав самостійної ніякої матеріальної допомоги на утримання сина та на його лікування. У свою чергу, відповідач не зверталася до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на лікування сина, які позивач також повинен був нести як батько дитини. Таким чином, весь тягар по утриманню та лікуванню сина відповідач несла самостійно. Позивач не сплачував аліментів протягом значного періоду і надалі він не має наміру сплачувати заборгованість по аліментам, що утворилася з надуманих підстав, які не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Від позивача надійшла заява, згідно якої він з відзив на позов отримав, з яким він не згідний, писати відповідь на відзив наміру не має.

Представник третьої особи Покровський відділ державної виконавчої служби Нікопольського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро) до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 211/6702/20 від 29.04.2021 року з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову, тобто з 18.11.2020р. строком до закінчення навчання, тобто до 30.06.2022р.

На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, який стягувач пред`явила до виконання.

У той же час, ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області вказане заочне рішення скасовано.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 211/6702/20 від 21.04.2022 року з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову, тобто з 18.11.2020р. строком до закінчення навчання, тобто до 30.06.2022р.

Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП №67085724 заборгованість позивача перед відповідачем становить 62 426,23 грн.

Вказану заборгованість позивач не визнає та оспорює.

Так, як вказує позивач, оскільки враховуючи, що судом рішення про стягнення з нього аліментів від 21 квітня 2022 року було переглянуто і розмір аліментів змінений з ј частини заробітку до розміру 1/6 частини заробітку, шляхом арифметичних дій можна вирахувати розмір заборгованості по сплаті аліментів виходячи з нового розміру стягнутих аліментів.

Якщо борг в розмірі 62 426,23 грн. - це сума щомісячних відрахувань ј частини зарплатні, яку позивач повинен був сплачувати на користь відповідача ОСОБА_2 , то зарплатня, з якої проводили стягнення, складає 62 426,23 грн. х 4 = 249 704,92 грн.

У свою чергу, новий (переглянутий) розмір аліментів становить 1/6 частину заробітку, тому сума боргу станом на 01 листопада 2021 року повинна становити 249 704.92 грн. : 6 = 41 617, 49 грн.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав закриття виконавчого провадження.

Доказів того, що позивач звертався до державного виконавця з вимогою про перерахування заборгованості по аліментам у зв`язку зі зміною розміру стягуваних аліментів, до суду не надано.

Додатково слід вказати, що відповідно до п.5 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, виконавча служба маючи ухвалу про скасування заочного рішення, закриває виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа виданого на підставі заочного рішення від 29.04.2021р. У свою чергу стягувач має скерувати до виконавчої служби новий виконавчий лист, який виданий на підставі рішення від 21.04.2022р.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 .

Від даного шлюбу в них народилась спільна дитина - син ОСОБА_4 , 2012 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини Серії НОМЕР_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що він є єдиним годувальником своєї сім`ї. В нього на утриманні перебуває дружина, яка не працює та не отримує доходу, неповнолітня дитина та його хвора матір на лікування якої він витрачає значну кількість свого доходу.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя.

Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Згідно ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналогічна вимога мається у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", де вказано, що суд за передбачених ст.197 СК України умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає.

З урахуванням наведеного, зазначені позивачем обставини не мають істотного значення у розумінні ч. 2 ст.197 СК України та не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. Суду позивачем не надано доказів про тяжку хворобу та існування істотних обставин, які б могли слугувати достатньою підставою для звільнення від заборгованості за аліментами.

Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Однак, необхідно враховувати наявність у батьків можливості надавати таку допомогу, тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який би дозволяв їм утримувати своїх повнолітніх дітей.

Крім того, 16 вересня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 565/2071/19 зазначив наступне. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Таким чином, щодо твердження позивача про те, що підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам є те, що він є єдиним годувальником своєї дружини, дитини та матері, суд відноситься критично, оскільки як встановлено в судовому засіданні дружина є особою працездатного віку, а тому має можливість працювати. Крім того, дружина зобов`язана утримувати разом з позивачем їхню неповнолітню дитину.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити у повному обсязі.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Разом з тим, оскільки позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. 12,13, 141,200,206, 259,223, 264 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.08.2022р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду А. М. Коваль