ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5793/22

Провадження № 22-ц/4820/1345/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Мельник І.О.,

за участю: представника АТ «Державний експортно-імпортний банк України» адвоката Грицика А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2022 року (суддя Карплюк О.І.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», третя особа приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Терлеєв Іван Миколайович, про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в :

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі АТ «Державний експортно-імпортний банк України»), третя особа приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Терлеєв Іван Миколайович, про зняття арешту з майна.

Позов мотивовано тим, що із 06 червня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу вони набули у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 1000,0 кв.м з кадастровим номером :21::002:0053 та житловий будинок, які знаходяться по АДРЕСА_1 . Титульним власником даного майна значиться ОСОБА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2021 року проведено розподіл спільного майна подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку площею 174,6 кв. м та 1/2 частку земельної ділянки площею 1000 кв. з кадастровим номером :21:002:0053, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Однак, як вказує позивач, йому стало відомо, що 09 лютого 2022 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєва І.М. в рамках виконавчого провадження №65649444 накладено арешт на цілу частку земельної ділянки та житлового будинку за вказаною вище адресою.

Зазначає, що накладення арешту порушує його права як співвласника домоволодіння та земельної ділянки, внаслідок чого він позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд.

У зв`язку з цим позивач просив суд зняти арешт з житлового будинку, площею 174,6 кв.м, та земельної ділянки, площею 1000 кв.м, з кадастровим номером :21:002:0053, які розташовані по АДРЕСА_1 , який накладений на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєва І.М. про опис та арешт майна (коштів) боржника від 9 лютого 2022 року в рамках виконавчого провадження №65649444.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2022 року у позові відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано суду доказів, які б вказували на те, що він є співвласником спірного майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну вимогу задовольнити, стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати, пов`язані з поданням позовної заяви та апеляційної скарги.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки судове рішення, яким за позивачем визнано право воласності 1/2 частку спільного майна подружжя, не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Оскільки рішенням суду від 11 березня 2021 року, яке набрало законної сили, у справі №686/18579/20 підтверджено у позивача право власності на 1/2 частку житлового будинку площею 174,6 кв. м, та 1/2 частку земельної ділянки площею 1000 кв. м з кадастровим номером :21:002:0053, які розташовані по АДРЕСА_1 , то висновок суду першої інстанції у даній справі про те, що позивачем не надано суду доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 є співвласником спірного майна, не узгоджується з матеріалами даної справи.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Державний експортно-імпортний банк України» просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2022 року залишити без змін як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що постановою приватного виконавця Терлеєва І.М. від 09 лютого 2022 року накладено арешт на житловий будинок площею 174,6 кв. м та земельну ділянку площею 1000 кв. м з кадастровим номером :21:002:0053, які розташовані по АДРЕСА_1 для забезпечення примусового виконання виконавчого документупро стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості. Власником спірного майна є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16 серпня 2007 року та державним актом на право власності на земельну ділянку від 24 квітня 2007 року.

Задоволення позову у справі і поділ житлового будинку та земельної ділянки, рівно як і зняття арешту з цього майна, накладеного у передбачений законом спосіб, призведе до неможливості звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог АТ «Державний експортно-імпортний банк України» як іпотекодержателя на підставі виконавчого напису від 26.12.2008, оскільки виконавчий напис містить умову про звернення стягнення на будинок та земельну ділянку, що належать саме ОСОБА_2 .

Крім того, в провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до АТ «Державний експортно-імпортний банк України», приватного нотаріуса, Ваховського І.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (справа №686/18837/20). Наразі справа перебуває в провадженні Касаційного цивільного суду Верховного Суду.

В судовому засіданні представник АТ «Державний експортно-імпортний банк України» адвокат Грицик А.П. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи теж повідомлені належним чином.

Згідно з частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч.4 ст.376 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд установив, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають з 06 червня 2003 року у зареєстрованому шлюбі.

Право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано на ОСОБА_2 16 серпня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.08.2007 року, виданим на підставі рішення від 09.08.2007 року №879. (а. с. 4, ).

Державним актом на право власності на земельну від 24 квітня 2007 року, підтверджується право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, розташовану по АДРЕСА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2021 року у справі №686/18579/20 розподілено майно подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку площею 174,6 кв. м та 1/2 ідеальну частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку господарських будівель площею 1000 кв. з кадастровим номером :21:002:0053, які розташовані по АДРЕСА_1 , набутих у шлюбі (а. с. 8).

Дане рішення було оскаржено АТ «Державний експортно-імпортний банк України» в апеляційному порядку. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 31 травня 2021 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2021 року залишено без змін.

Крім того, встановлено, що між АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_2 14 березня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено іпотечний договір №70308Z21, згідно якого предметом іпотеки є : цегляний житловий будинок загальною площею 174,6 кв.м. що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 19957696, земельна ділянка площею 1000 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :21:002:0053.

Обтяження вищевказаного майна іпотекою зареєстровано в Державному реєстрі іпотек 14 березня 2008 року.

На підставі виконавчого напису №5370, виданого 26.12.2008 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новченковим І.В., постановою приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Терлеєвим І.М. від 09 лютого 2022 року при примусовому виконанні (виконавче провадження №65649444) описано та накладено арешт на майно: житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать боржнику ОСОБА_2 - для забезпечення примусового виконання виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за кредитом в розмірі 112535,75 дол.США. (а. с. 10-11).

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17) зроблено висновок, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Аналогічний по суті висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18).

Суд установив, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, спірне майно житловий будинок та земельна ділянка, розташовані по АДРЕСА_1 , є предметом іпотеки за договорами іпотеки.

Позивач не навів обставин, які б свідчили про те, що вказані договори іпотеки укладені без його згоди.

Зважаючи на вищезазначене, в задоволенні позову про зняття арешту з майна слід відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги, щодо порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм процесуального права, на правильність вирішення спору по суті не впливають.

Відповідно частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову підлягає залишенню в силі, проте мотивувальна частина рішення місцевого суду підлягає зміні шляхом викладення у редакції цієї постанови.

Оскільки апеляційним судом змінено тільки мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, підстави для перерозподілу судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 серпня 2022 року.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк