КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6802/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Моторіній В.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2021 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену суддею Омелько Г.Т., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮП ПІК» про зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И Л А :

У липні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮП ПІК» про зобов`язання вчинити дії.

15.09.2021 року представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру номер АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що предметом спору в справі є зобов`язання відповідача провести реструктуризацію зобов`язань позивача за кредитним договором № 44.29/106/08-Си від 24.03.2008 відповідно до вимог підпункту 10 пункту 7 розділу ІV Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Також вказує, що 23.04.2021 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті». Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону, упродовж 60 днів після закінчення зазначеного строку, а це 23 липня 2021 року, забороняється примусове звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, обмеження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки діють до 23 вересня 2021 року, а після цього строку відповідач зможе реалізувати своє ніби-то законне право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тому позивач вважає, що накладення арешту на предмет іпотеки є співмірним із заявленими позовними вимогами та випливає з фактичних обставин справи, оскільки через ризик звернення стягнення, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту квартири може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення позову.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, 08.10.2021 року представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви позивача про забезпечення позову, мотивуючи тим, що вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, не порушує прав інших осіб та одночасно дозволяє зберегти майнові права сторін в існуючому стані до вирішення судового спору між ними. Не прийняття засобів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову, що в результаті призведе до значних матеріальних збитків позивача.

Сторони в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що немає зв`язку між заходом забезпеченням позову, про який просить представник позивача, та предметом спору.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується, виходячи з наступного.Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Згідно п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається із матеріалів справи 24 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір № 44.29/106/08-Сн.

В той же день між сторонами було укладено іпотечний договір за № 49.12/106/1252/08.

11.01.2029 року за результатами відкритих торгів між ПАТ «Дельта Банк», який був правонаступником ВАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ «ЮК ПІК» було укладено Договір № 1086/К купівлі-продажу майнових прав.

Позивач звернувся до суду із позовом про зобов`язання відповідача ТОВ «ЮК ПІК» провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 44.29/106/08-Сн.

Просив забезпечити позовні вимоги шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову, зокрема, накладення арешту на квартиру номер АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , може у майбутньому істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про зобов`язання вчинити дії , а саме реструктуризувати зобов`язання за кредитним договором.

Судом встановлено, що зазначена квартира є предметом іпотеки, а тому, в разі задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, буде порушено право іпотекодержателя.

А відтак , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про залишення без задоволення заяви позивача про забезпечення позову, яке є неспівмірним із предметом позову.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру номер АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 22 серпня 2022 року.

Суддя - доповідач:

Судді: