Справа № 522/7173/22
Провадження № 2/522/3861/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 серпня 2022 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: товарна біржа «Центральна одеська біржа» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій вона просить суд визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 4057 , укладений 30 грудня 1997 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та зареєстрований на Товарній біржі «Центральна одеська біржа» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 4057 від 30 грудня 1997 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України, 15 червня 2022 року судом до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області було направлено запит щодо реєстрації місця проживання відповідача, відповідь на який до суду надійшла 1 липня 2022 року та з якої вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 .

4 липня 2022 року судом було постановлено ухвалу, якою позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: товарна біржа «Центральна одеська біржа» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та встановлено спрощений порядок розгляду справи без виклику сторін.

Відповідно до ст.275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Провадження у вказаній справі було відкрито ухвалою суду від 4 липня 2022 року; з 18 липня по 5 серпня 2022 року головуючий суддя Косіцина В.В. перебувала у щорічній відпустці, з 8 по 12 серпня на лікарняному.

Відповідно до положень ст. 178 ЦПК України, заперечення проти позову відповідач викладає у відзиві; а свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову третя особа викладає у поясненнях (ч.1 ст. 181 ЦПК України). Відповідач та третя особа не скористалися своїм процесуальним правом надати відзив та письмові пояснення по суті предмету спору.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та керуючись положеннями ст. 280 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами та ухвалює заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Так, судом встановлено, що 30 грудня 1997 року позивач ОСОБА_4 , як покупець, уклала із ОСОБА_2 , як продавцем, Договір купівлі- продажу нерухомого майна № 4057, а саме: квартири АДРЕСА_1 за 19 000 гривень. Вищезазначена квартира належала продавцеві на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого УЖКГ Одеської міської ради 04.11.1997 року, зареєстрованого в МБТІ м. Одеси в реєстровій книзі № 193 під номером 682, стр. 37.

Вказаний договір купівлі - продажу № 4057 був зареєстрований Товарною біржею «Центральна одеська біржа» та посвідчений підписами продавця, покупця та директором Товарної біржі «Центральна одеська біржа» Довгань І.В.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до положень ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до положень ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тому у даному випадку на момент переходу права власності правовідносини між позивачем та відповідачами підлягають врегулюванню за нормами Цивільного кодексу УРСР.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

З позовної заяви суду стало відомо, що позивач ОСОБА_1 сплатила за квартиру грошові кошти у розмірі 19 000 гривень та прийняла її шляхом проживання в зазначеній квартирі, тобто сторони виконали у повному обсязі умови укладеного між ними договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору ( ст. 47 ЦК УРСР ).

Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Зі змісту договору №4057 від 30.12.1997 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» та подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 зазначений договір купівлі продажу № 4057 було зареєстровано Одеським міським бюро технічної інвентаризації 08.01.1998 року.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є члени біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржи та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. До 01.01.2003 р. виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.

В Законі України «Про товарну біржу», у редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

З огляду на вище викладене, у суду відсутні підстави вважати договір купівлі- продажу нерухомого майна, укладений 30 грудня 1997 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та зареєстрований на Товарній біржі «Центральна одеська біржа» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 4057 від 30 грудня 1997 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 нікчемним.

Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.

Право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстроване у КП «БТІ» ОМР 08.01.1998 року за реєстровим номером 682 у реєстровій книзі 193 пр на сторінці 37 за ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою від 16.08.2022 року № 17175/04-04.

У матеріалах справи є копія свідоцтва про зміну імені згідно якого 21.12.2016 року ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_6 .

Крім того судом встановлено, що позивачка зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 та саме на її ім`я відкриті особисті рахунки на оплату комунальних послуг.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_5 від 30 грудня 1997 року, реєстраційний № 4057, оформленого на Товарній біржі «Центральна одеська біржа», дійсним.

На підставі вище викладеного та керуючись 12-18, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 274, 275, 279, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: товарна біржа «Центральна одеська біржа» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним задовольнити.

Визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 4057, укладений 30 грудня 1997 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та зареєстрований на Товарній біржі «Центральна одеська біржа» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 4057 від 30 грудня 1997 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 серпня 2022 року.

Суддя В.В. Косіцина

19.08.22