Ухвала

15 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 750/13087/21

провадження № 61-7481ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 червня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплатити їй успадковану недоотриману пенсію в розмірі 134 634,87 грн, яка була нарахована померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , та входить до складу спадщини згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14 червня 2019 року, виданим державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Основенко Л. М., спадкова справа № 327/18, зареєстровано в реєстрі за № 4-440.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14 червня 2019 року вона прийняла спадщину після смерті батька. З розписки-повідомлення від 18 липня 2019 року вбачається, що було прийнято і зареєстровано заяву з доданими документами для оформлення пенсійних виплат з недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , яку вона успадкувала. До Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зверталася її сестра, яка діяла на підставі довіреності, щодо отримання коштів на поховання батька і виплату належних їй ( ОСОБА_1 ) як спадкоємцю грошових коштів у розмірі 134 634,87 грн. Однак відповідач відмовив у виплаті пенсії. На повторні звернення та на адвокатський запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області також була отримана відмова у виплаті їй грошових коштів. У виниклих правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації її прав як члена сім`ї померлого пенсіонера на отримання невиплаченої за життя пенсії її батька.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2022 року позов задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплатити ОСОБА_1 134 634,87 грн недоотриманої пенсії, нарахованої померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка входить до складу спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 червня 2019 року, виданого державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, запис у реєстрі № 4-440. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 21 червня 2022 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2022 року змінено, викладено пункт 2 його резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 134 634,87 грн недоотриманої пенсії, нарахованої померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка входить до складу спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 червня 2019 року, виданого державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, запис у реєстрі № 4-440».

01 серпня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 червня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481 грн.

Ціна позову в цій справі становить 134 634,87 грн, що станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 100 = 248 100 грн). Тобто справа № 750/13087/21 є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області мотивувало тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо врахування судами норм статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Зазначене вказує на те, що правовідносини в цій справі становлять значний суспільний інтерес і виняткове значення для Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, так як заявник не зазначив про неоднакове застосування судами одних і тих самих норм права, зокрема й статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у подібних правовідносинах, що б вказувало на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягають окремому розгляду клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2022 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 21 червня 2022 року, а також - про відстрочення йому сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 січня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 червня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко