Ухвала

12 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 752/13917/19

провадження № 61-7688ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2021 року в складі судді: Мазура Ю. Ю., та постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2022 року в складі колегії суддів: Суханової Є. М., Сушко Л. П., Олійник В. І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Юнівес», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ПАТ «Страхове товариство «Юнівес», ОСОБА_3 в якому просив стягнути солідарно з відповідачів суму страхового відшкодування у розмірі 47 121,34 грн та судовий збір.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2021 року залишено без змін.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, підписану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справі № 752/13917/19 становить 47 121,34 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 752/13917/19 є малозначною у силу вимог закону.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що скасування оскаржених судових рішень має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, нескасування відповідних судових рішень може призвести щонайменше до формування негативної локальної правозастосовчої практики в питанні, що стосується отримання страхового відшкодування особою, іншою аніж власник майна. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує яких саме питань права, що мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики стосується справа. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішенням. І, відповідно, не свідчить, що касаційна скарга стосується питань права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 , у відкритті касаційного провадження за касаційною, яка підписана представником ОСОБА_2 ,на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Юнівес», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков