Справа № 297/342/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ГЕЦКО Ю. Ю., при секретарі судового засідання Копинець О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину нерухомого майна,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину нерухомого майна, що належить на праві спільної сумісної власності.

Позов обґрунтовано тим, що 18 липня 1992 року сторони уклали шлюб, а у квітні 2013 року сторони фактично припинили шлюбні відносини і проживання однією сім`єю.

Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Попри тривале спільне проживання сторонам так і не вдалося створити справжню сім`ю. Вони виявилися різними людьми, в нас різні характери та різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, внаслідок цього часто не могли порозумітися і між ними постійно виникали суперечності та сварки.

Під час шлюбу сторони за спільні кошти подружжя придбали житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірний будинок), - на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Кун І. П. і зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1-1362.

Вищевказаний об`єкт нерухомості є спільною сумісною власністю нашого з відповідачем подружжя, оскільки такий був набутий під час шлюбу, хоча й оформлений такий на ім`я відповідача.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`являвся, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 18 липня 1992 року сторони уклали шлюб, а у квітні 2013 року сторони фактично припинили шлюбні відносини і проживання однією сім`єю.

Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Попри тривале спільне проживання сторонам так і не вдалося створити справжню сім`ю. Вони виявилися різними людьми, в нас різні характери та різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, внаслідок цього часто не могли порозумітися і між ними постійно виникали суперечності та сварки.

Під час шлюбу сторони за спільні кошти подружжя придбали житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірний будинок), - на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Кун І. П. і зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1-1362.

Вищевказаний об`єкт нерухомості є спільною сумісною власністю нашого з відповідачем подружжя, оскільки такий був набутий під час шлюбу, хоча й оформлений такий на ім`я відповідача

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК України, ч.3ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними)передбаченост.63 СК України.

Згідно ч.3ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У відповідності дост.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя стає майно, нажите подружжям під час шлюбу, незалежно від того, ким воно придбане: одним з подружжя чи в результаті їх сумісних дій. Наявності яких-небудь доказів попередньої узгодженості таких дій з іншим з подружжя не потрібно.

Відповідно до ст.68 ч.1 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільного сумісного права власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями ст.392 ЦК України визначено, що для усування усіляких сумнівів щодо існування права власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою стороною.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У даному випадку між мною і відповідачем немає жодних домовленостей щодо поділу спірного нерухомого майна, шлюбного договору ми не укладали, відтак виходячи з положень вищенаведених норм законодавства наші частки в спірних об`єктах нерухомості є рівними - 1/2 частка в кожного.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України).

Отже, виходячи з приписів вищенаведених норм, спірні об`єкти нерухомості мають ділитися між мною і відповідачем в натурі.

За змістом частин першої, третьої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України в пункті 22 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У пунктах 23 - 24 названої вище постанови також роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Таким чином, встановивши під час розгляду справи невизнання відповідачем права власності позивача, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268, 280-285 ЦПК України, ст. ст. 60, 68, 70 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Поділити житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 наступним чином:

визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Берегівський районний суд до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Юрій ГЕЦКО