АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року

м. Чернівці

справа № 727/6209/15-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Одинака О.О.

секретаря Тодоряка Г.Д.

з участю представника позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Бацей Тетяни Миколаївни, представника відповідача Ковч Тараса Богдановича

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 травня 2022 року, головуючий у першій інстанції Літвінова О.Г.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у серпні 2015 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Зазначало, що Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 вчинено договір кредиту від 13 вересня 2007 року №CVCWAN02000734, за яким Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 51317 грн. 23 коп. на строк до 12 вересня 2014 року.

ОСОБА_1 не виконано зобов`язання з сплати кредиту в сумі 33820 грн. 69 коп., процентів в сумі 68108 грн. 84 коп., комісії в сумі 3879 грн. 36 коп., пені в сумі 172401 грн. 38 коп.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 13 вересня 2007 року №CVCWAN02000734 в сумі 278210 грн. 27 коп.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 2 жовтня 2015 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за договором між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 13 вересня 2007 року №CVCWAN02000734 в сумі 278210 грн. 27 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 у лютому 2022 року звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 9 березня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 2 жовтня 2015 року скасовано.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 квітня 2022 року у позові Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 травня 2022 року стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрат за надання правничої допомоги в сумі 6000 грн

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» посилається на не співмірність обсягу наданих послуг і виконаних робіт, складності справи витратам на професійну правничу допомогу в сумі 7500 грн.

Водночас судом першої інстанції не зазначено підстав зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу до 6000 грн.

Зазначає про ненадання адвокатом Ковч Т.Б. послуг з участі у судовому засіданні.

Вважає, що додаткова угода №1 до договору між адвокатом Ковч Т.Б. та Копчук Т.Ю. про надання правової допомоги від 31 січня 2022 року є неналежним доказом витрат на правничу допомогу.

Так додаткова угода №1 є невід`ємною частиною договору між адвокатом Ковч Т.Б. та Копчук Т.Ю. про надання правової допомоги від 27 травня 2021 року, предметом додаткової угоди №1 є представництво інтересів ОСОБА_1 у справі Першотравневого районного суду м.Чернівці про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином акт наданих послуг від 31 січня 2022 року та розрахунок-фактура від 31 січня 2022 року №1, довідка №3 від 31 січня 2022 року не стосуються справи.

До заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 не додано доказів на підтвердження здійснення відповідних витрат, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303ЦПКУкраїни лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 квітня 2022 року не оскаржується.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив з встановлення договором між адвокатом Ковч Т.Б. та Копчук Т.Ю. про надання правової допомоги від 4 січня 2022 року та підтвердження розрахунком витрат на правову допомогу від 31 січня року розміру судових витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу 7500 грн.

Пославшись на положення ч.3 ст.141 ЦПК України, суд першої інстанції вважав відшкодувати ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ковч Т.Б., у лютому 2022 року подано заяву про перегляд заочного рішення суду, до якої додано договір між адвокатом Ковч Т.Б. та Копчук Т.Ю. про надання правової допомоги від 4 січня 2022 року, додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 31 січня 2022 року, ордер на надання правничої допомоги від 31 січня 2022 року, акт наданих послуг від 31 січня 2022 року, рахунок-фактуру №1 від 31 січня 2022 року, довідку №3 від 31 січня 2022 року.

Адвокатом Ковч Т.Б. та Копчук Т.Ю. укладено договір про надання правової допомоги від 4 січня 2022 року.

Також адвокатом Ковч Т.Б. та Копчук Т.Ю. вчинено додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 31 січня 2022 року.

На підставі п.1.1 додаткової угоди №1 до договору між адвокатом Ковч Т.Б. та Копчук Т.Ю. про надання правової допомоги від 31 січня 2022 предметом додаткової угоди є визначення порядку та розміру оплати (гонорару) за представництво інтересів в суді (Першотравневий районний суд м.Чернівці) у справі про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Гонорар складається з суми вартості послуг, які зазначаються в акті наданих послуг.

За змістом п.1.2 додаткової угоди сторонами визначена вартість послуг з участі в судовому засіданні в суді в межах м.Чернівці 1000 грн., участі в судовому засіданні поза межами м.Чернівці 3000 грн., вартість однієї години робочого часу при складання позовної заяви 1500 грн., вартість однієї години робочого часу при складання апеляційної скарги 2000 грн., вартість однієї години робочого часу при складання касаційної скарги 2500 грн., вартість однієї години робочого часу при складанні процесуальних документів або виконанні інших дій 500 грн.

Відповідно до п.1.5, 1.6 додаткової угоди факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг, який є додатком 1 до нього договору.

Підставою для справи гонорару є рахунок-фактура, яка є додатком 2 до цього договору.

З приєднаної до матеріалів справи додаткової угоди №2 до договору про надання правової допомоги від 4 січня 2022 року вбачається, що сторони домовились внести зміни до пункту 1.1 додаткової угоди №1, виклали його в наступній редакції: «предметом даної додаткової угоди є визначення порядку та розміру оплати (гонорару) за представництво інтересів в суді (Шевченківський районний суд м.Чернівці) у справі про стягнення заборгованості (за заявою про перегляд заочного рішення у справі №727/6209/15-ц».

Також сторони домовились внести зміни до п.1.13 додаткової угоди №1 та виклали його в наступній редакції: «дана додаткова угода є невід`ємною частиною договору про надання правової допомоги від 4 січня 2022 року».

Згідно із п.3 дана додаткова угода №2 від 31 січня 2022 року є невід`ємною частиною договору про надання правової допомоги від 4 січня 2022 року та додаткової угоди №1 від 31 січня 2022 року.

Адвокатом Ковч Т.Б. видано ордер на надання ОСОБА_1 правничої (правової) допомоги у Шевченківському районному суді м.Чернівці.

Згідно акту наданих послуг від 31 січня 2022 року адвокатом Ковч Т.Б. надано послуги з ознайомлення з матеріалами справи тривалістю 1 год. вартість 500 грн., консультації клієнта та формування правової позиції тривалістю 2 год. вартістю 1000 грн., зібрання доказів (адвокатські запити, пошук інформації у відповідних реєстрах) тривалістю 3 год. вартістю 1500 грн., складання заяви про перегляд заочного рішення суду тривалістю 3 год. вартістю 4500 грн., загальною вартістю 7500 грн.

Адвокатом Ковч Т.Б. надано ОСОБА_1 рахунок-фактуру №1 від 31 січня 2022 року на оплату наданих послуг в сумі 7500 грн.

Відповідно довідки адвоката Ковтч Т.Б. №3 від 31 січня 2022 року адвокатом Ковч Т.Б. отримано гонорар в сумі 7500 грн. згідно договору про надання правової допомоги від 4 січня 2022 року за підготовку та подачу зави про перегляд заочного рішення суду.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

На підставі п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до п.41 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частинами 1, 3 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У відповідності до пункту 1,2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Зі змісту статей 10 - 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

На підставі частини другої 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява, відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Зі змісту частини другої статті 134 ЦПК України вбачається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Звідси, відшкодування судових витрат здійснюється у разі подання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із частинами третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Не заслуговують на увагу посилання Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в апеляційній скарзі на те, що додаткова угода №1 до договору між адвокатом Ковч Т.Б. та Копчук Т.Ю. про надання правової допомоги від 31 січня 2022 року є неналежним доказом витрат на правничу допомогу.

З приєднаної до матеріалів справи додаткової угоди №2 до договору про надання правової допомоги від 4 січня 2022 року вбачається, що сторони домовились внести зміни до пункту 1.1 додаткової угоди №1, виклали його в наступній редакції: «предметом даної додаткової угоди є визначення порядку та розміру оплати (гонорару) за представництво інтересів в суді (Шевченківський районний суд м.Чернівці) у справі про стягнення заборгованості (за заявою про перегляд заочного рішення у справі №727/6209/15-ц».

Також сторони домовились внести зміни до п.1.13 додаткової угоди №1 та виклали його в наступній редакції: «дана додаткова угода є невід`ємною частиною договору про надання правової допомоги від 4 січня 2022 року».

Згідно із п.3 дана додаткова угода №2 від 31 січня 2022 року є невід`ємною частиною договору про надання правової допомоги від 4 січня 2022 року та додаткової угоди №1 від 31 січня 2022 року.

Не можна погодитися з твердженням Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, що до заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 не додано доказів на підтвердження здійснення відповідних витрат, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат.

За змістом п.1.2 додаткової угоди до договору між адвокатом Ковч Т.Б. та Копчук Т.Ю. про надання правової допомоги від 4 січня 2022 року сторонами визначена вартість послуг з участі в судовому засіданні в суді в межах м.Чернівці 1000 грн., участі в судовому засіданні поза межами м.Чернівці 3000 грн., вартість однієї години робочого часу при складання позовної заяви 1500 грн., вартість однієї години робочого часу при складання апеляційної скарги 2000 грн., вартість однієї години робочого часу при складання касаційної скарги 2500 грн., вартість однієї години робочого часу при складанні процесуальних документів або виконанні інших дій 500 грн.

Згідно акту наданих послуг від 31 січня 2022 року адвокатом Ковч Т.Б. надано послуги з ознайомлення з матеріалами справи тривалістю 1 год. вартість 500 грн., консультації клієнта та формування правової позиції тривалістю 2 год. вартістю 1000 грн., зібрання доказів (адвокатські запити, пошук інформації у відповідних реєстрах) тривалістю 3 год. вартістю 1500 грн., складання заяви про перегляд заочного рішення суду тривалістю 3 год. вартістю 4500 грн., загальною вартістю 7500 грн.

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» не подано заяви про зменшення витрат на оплату правничої правової допомоги.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа "East/West Alliance Limited" проти України") від 23 січня 2014 року).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом з тим, у частині п`ятій наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З огляду на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 квітня 2022 року у позові Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено, витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Ураховуючи складність справи та виконаних адвокатом Ковч Т.Б. робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значення справи для ОСОБА_1 , реальність надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), виходячи з конкретних обставин справи, ураховуючи принципи співмірності, а також відсутність клопотання Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку відшкодувати ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 травня 2022 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 29 липня 2022 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді Н.К. Височанська

О.О. Одинак