КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2926/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Гаврилова О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

при секретарі - Лащевській Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний» до ОСОБА_1 , Установи «28 Управління Начальника Робіт», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору підряду, застосування наслідків недійсності договору,

за апеляційною скаргою представника Гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний» - Надточія Дмитра Володимировича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року,

встановив:

у серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 та установою «28 Управління Начальника Робіт» 05 лютого 2013 року Договір підряду на виконання робіт з будівництва гаражних боксів по АДРЕСА_1 та інші документи, видані на його виконання, посилаючись на те, що він має ознаки фіктивності.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позивач посилався на те, що в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва знаходиться справа № 755/2619/19 за позовом ОСОБА_6 до ГБК «Лівобережний» про визнання незаконним набуття права власності на об`єкт незавершеного будівництва, визнання незаконним та скасування рішення, скасування прав на нерухоме майно, визнання недійсним договору купівлі-продажу. У вказаному позові ОСОБА_1 стверджує, що він є власником гаражного боксу № НОМЕР_1 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснював будівництво гаражних боксів № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_1 та посилається на договір підряду від 05 лютого 2013 року №05/02/13, укладеному між ОСОБА_1 та Установою «28 Управління Начальника Робіт». За вказаним договором ОСОБА_1 був замовником робіт з будівництва гаражного боксу з другим поверхом та мансардою загальною площею (за проектом) 288 кв.м. в тому числі: перший поверх - 72 кв.м., другий поверх - 108 кв.м., та мансарда - 108 кв.м., та гаражного боксу з двома в`їзними воротами та з другим поверхом та мансардою загальною площею (за проектом) 756 кв.м. в тому числі: перший поверх - 228 кв.м., другий поверх - 264 кв.м., та мансарда - 264 кв.м. згідно проекту «Будівництва, експлуатації та обслуговування гаражів по АДРЕСА_1 », а Установа «28 Управління Начальника Робіт» була підрядником та мала виконати вказані роботи. ГБК «Лівобережний» не надавав будь-яку згоду ОСОБА_1 на забудову належної кооперативу земельної ділянки, він не мав відповідного права як землекористувач, чи замовник будівництва, чи навіть член кооперативу укладати договір підряду 05 лютого 2013 року №05/02/13 з Установою «28 Управління Начальника Робіт» щодо будівництва гаражів, оплати та фактичного виконання робіт за договором не здійснювалось. Оспорюваний договір є фіктивним та укладений з метою набуття права власності на гаражі № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_1 , суперечить вимогам ст.ст. 375, 395, 875 ЦК України, не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та не відповідає вимогам встановленим ч 1. та ч. 5 ст. 203 ЦК України, а тому просив суд визнати недійсним договір підряду від 05 лютого 2013 року №05/02/13, укладений між ОСОБА_1 та Установою «28 Управління Начальника Робіт» та документи з приводу його виконання: Акт приймання-передачі від 12 березня 2015 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 08 квітня 2013 року №168, накладну від 08 квітня 2013 року №168, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 26 березня 2013 року №123, накладну від 26 березня 2013 року №123, квитанцію до прибуткового касового ордеру від березня 2013 року №115, накладну від березня 2013 року №115, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 16 квітня 2013 року №172, накладну від 16 квітня 2013 року №172, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 18 березня 2013 року №110, накладну від 18 березня 2013 року №110, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 25 березня 2013 року №121, накладну від 25 березня 2013 року №121, квитанцію до прибуткового касового ордеру від березня 2013 року №130, накладну від березня 2013 року №130; застосувати відповідні наслідки недійсності договору підряду від 05 лютого 2013 року №05/02/13.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 при укладенні Договору підряду з Установою «28 Управління Начальника Робіт» від 05.02.2013 не порушував прав ГБК «Лівобережний», позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення ст. 203, 215, 234, 626, 627, 875 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи, ГБК «Лівобережний» створений на підставі рішення Київської міської ради народних депутатів від 24 липня 1995 року № 229 та з того часу здійснює свою діяльність. Згідно рішення Київської міської ради VII сесії VI скликання від 14 липня 2011 року № 732/6119 гаражно-будівельному кооперативу «Лівобережний» надано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 2,48 га для будівництва, експлуатації та обслуговування гаражів на АДРЕСА_2 за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування, в тому числі: - ділянку № НОМЕР_4 площею 1,89 га та ділянку № НОМЕР_5 площею 0,26 га у Дніпровському районі; - ділянку № НОМЕР_6 площею 0,33 га у Дарницькому районі. Згодом було оформлено право власності на земельні ділянки. ГБК «Лівобережний» був замовником будівництва гаражів для постійного або тимчасового зберігання легкових автомобілів та інших мототранспортних засобів на належних кооперативу на праві приватної власності земельних ділянках по АДРЕСА_2 . При цьому ГБК «Лівобережний», як замовник будівництва, подав на реєстрацію декларацію про початок виконання будівельних робіт, яка 30 листопада 2012 року зареєстрована Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві за № КВ0.

Згідно положень Статуту ГБК «Лівобережний» є добровільним некомерційним неприбутковим об`єднанням громадян - власників індивідуальних транспортних засобів, створеним на основі єдності інтересів для спільної реалізації своїх прав і свобод. Кооператив організований за рішенням Київради від 24 липня 1995 року №229 для зберігання транспортних засобів, що знаходяться у приватній власності громадян, які мешкають в м.Києві. Кооператив створено з метою задоволення потреб його членів, а також подальшої експлуатації і управління гаражними боксами. Основним напрямком діяльності кооперативу є участь грошовими коштами в спорудженні і подальшій експлуатації об`єктів кооперативної власності, об`єктів приватної власності членів кооперативу, гаражних боксів-стоянок та надання членам кооперативу послуг, що відповідають меті створення кооперативу (п.1, 4, 5 статуту).

13 лютого 2012 року на підставі рішення Київської міської ради від 14.07.2011 №732/6119 ГБК «Лівобережний» було видано Державні акти на земельні ділянки площею 1.8764 га, 0.2605 га, 0.3307 га, розташовані на АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням - будівництво, експлуатація та обслуговування гаражів, серія ЯЖ №039491, серія ЯЖ №039492, серія ЯЖ №039493.

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ГБК «Лівобережний», треті особи: приватний нотаріус КМНО Оніщенко М.О., ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів, визнання незаконним набуття права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про право власності(справа №755/2619/19). У вказаній справі ОСОБА_1 посилався на факт укладення ним 05.02.2013 Договору підряду, за яким було здійснено будівництво гаражних боксів.

За Договором підряду №05/02/13 від 05.02.2013, ОСОБА_1 , який є замовником, доручає Установі «28 Управління начальника робіт», який є підрядником, виконати та здати в установлений договором підряду строк закінчені роботи згідно проекту будівництва, експлуатації та обслуговування гаражів по АДРЕСА_2 та договірної ціни. Предметом договору підряду є роботи, пов`язані з будівництвом гаражного боксу з другим поверхом та мансардою загальною площею 288 кв.м, в тому числі: перший поверх - 72 кв.м., другий поверх - 108 кв.м., та мансарда - 108 кв.м., та гаражного боксу з двома в`їзними воротами та з другим поверхом та мансардою загальною площею (за проектом) 756 кв.м. в тому числі: перший поверх - 228 кв.м., другий поверх - 264 кв.м., та мансарда - 264 кв.м.

Позивач по даній справі - ГБК «Лівобережний» вважав, що вказаний договір підряду суперечить вимогам Закону України «Про кооперацію», ст.ст. 375, 395, 875 ЦК України, не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та одночасно є фіктивним, не відповідає вимогам встановленим ч 1. та ч. 5 ст. 203 ЦК України.

Як роз`яснено в абз.5 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

В ч. 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд першої інстанції зробив вірний висновок, що права та законні інтереси позивача не можна вважати порушеними внаслідок укладення Договору підряду між ОСОБА_1 та Установою «28 Управління Начальника Робіт», враховуючи, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Доводи, викладені представником позивача- Надточієм Д.В. в апеляційній скарзі є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві, всі були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції в рішенні не з`ясував належним чином всі обставини по справі, не оцінив поведінку відповідачів на предмет правомірності, оскільки договір безпосередньо стосується майна позивача, на обраний ним спосіб захисту має забезпечити поновлення порушеного права з огляду на неможливість не тільки у іншій справі посилатися на нього як правову підставу, а і в будь-яких інших правовідносинах.

Зазначені доводи є необґрунтованими, оскільки замовлення проведення підрядних робіт ОСОБА_1 , за які він здійснив оплату, не може розглядатись як порушення прав ГБК «Лівобережний» на належне йому майно. Факт здійснення таких робіт не свідчить про порушення права позивача на належне йому майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки, щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

В даному випадку суд першої інстанції правильно послався на правовий висновок, який міститься в постанові Великої Палати від 30 червня 2020 року (справа №333/6816/17) щодо вибору позивачем ефективного способу захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свободі чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази щодо обставин забудови території, яка була виділена у власність ГБК «Лівобережний», будуть оцінюватись судом при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ГБК «Лівобережний», треті особи: приватний нотаріус КМНО Оніщенко М.О., ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів, визнання незаконним набуття права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про право власності(справа №755/2619/19).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Гаражно-будівельного кооперативу «Лівобережний» - Надточія Дмитра Володимировича залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 16 серпня 2022 року.

Головуючий

Судді