Справа № 373/172/22
Номер провадження 2/373/276/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояка Д.В.,

за участі секретарки Литвишко В.М.

розглянув в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства меліорації та рибного господарства України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у порядку зворотної вимоги (регресу).

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури Н. Максименко звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача у порядку зворотної вимоги (регресу) на користь Державного агентства меліорації та рибного господарства України матеріальну шкоду, завдану виплатою ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у розмірі 97667,50 грн; стягнути з відповідача на користь Запорізької обласної прокуратури кошти, витрачені у 2022 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 2481 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.12.2019 наказом № 295-К начальника Управління Державного агентства рибного господарства ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу іхтіології та регулювання рибальства зазначеного управління ОСОБА_2 . Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.12.2020 зазначений наказ визнано протиправним та скасовано, ОСОБА_2 поновлено на роботі та стягнуто з Управління на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 97667,50 грн, вказане рішення суду виконане 25.01.2021. Під час розгляду зазначеної справи встановлено, що підставою звільнення ОСОБА_2 із займаної посади стала негативна оцінка результатів оцінювання її службової діяльності відповідачем. Отже, вказаним підтверджено правомірність вимог (регресу) до ОСОБА_1 у розмірі виплаченої на виконання рішення суду від 08.12.2020 суми.

Відповідач у своєму відзиві просив залишити позов без розгляду, оскільки його подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності на підставі п.1 ч.1 ст.257 ЦПК України. Крім того, в порушення вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» йому не було надіслано повідомлення про вжиття заходів представницького характеру, а також позовну заяву подано до суду після спливу строку позовної давності.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що Державне агентство рибного господарства України є відповідним уповноваженим органом державної влади у даних спірних правовідносинах. Однак, якщо орган державної влади не здійснює або неналежним чином здійснює захист порушених інтересів держави таке представництво в суді здійснює прокурор відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру». Крім того, позивач звертає увагу, що відповідно до зазначеної статті направлення повідомлення про вжиття заходів представницького характеру шляхом пред`явлення позову на адресу відповідача не передбачено. Щодо строку позовної давності позивач зазначає, що списання коштів на користь ОСОБА_2 здійснено 25.01.2021, отже держава в особі Держрибагентства мала право звернутися до суду з даним позовом у річний строк, відповідно до ст.233 КЗпП, а саме у період з 25.01.2021 по 25.01.2022 включно. Отже, позивачем подано зазначений позов в межах строку позовної давності, шляхом направлення поштового відправлення 25.01.2022.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Ухвалою суду від 16.05.2022 зазначену позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 23.02.2022 відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання з викликом сторін.

27.04.2022 на адресу суду надійшли відзив відповідача на позовну заяву, в якому останній просив залишити позов без розгляду та клопотання про відмову у позові у зв`язку із спливом строків позовної давності.

16.05.2022 судом винесено ухвалу про витребування доказів.

25.05.2022 до суду надійшла відповідь позивача на відзив.

24.06.2022 до суду надійшли письмові пояснення позивача.

Судом встановлено наступні обставини:

Як вбачається з копії наказу Державного агентства рибного господарства України №10-ТО від 15.02.2017 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області.

Наказом начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області Чайки Д.В. від 09.12.2019 №295-к звільнено ОСОБА_2 , головного спеціаліста відділу іхтіології та регулювання рибальства Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області, 09.12.2019 у зв`язку із отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності, відповідно до п.3 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.12.2020 у справі №280/329/20 визнано протиправним та скасовано висновок, затверджений наказом Управління Державного агентства рибного господарства у запорізькій області від 09.12.2019 №291-к «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області, які займають посади державної служби категорії Б і В у 2019 році», визнано протиправним та скасовано наказ Управління від 09.12.2019 №295-к про звільнення ОСОБА_2 , її поновлено на посаді головного спеціаліста відділу іхтіології та регулювання рибальства Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області з 10.12.2019 з Управління на користь ОСОБА_2 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 97667,50 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 18.01.2021 Управлінню Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області відмовлено у відкритті касаційного провадження, отже зазначена постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 08.12.2020 набрала статусу остаточного рішення.

Відповідно до копії меморіального ордеру № 1 від 22.01.2021 на виконання зазначеної постанови Запорізьким рибоохоронним патрулем виплачено ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 97667,50 грн.

Як вбачається з п.1 Положення про Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області, затвердженого наказом Державного агентства рибного господарства України від 27.11.2019, Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області (Запорізький рибоохоронний патруль) є територіальним органом Державного агентства рибного господарства України, діє у складі Держрибагентства як відокремлений структурний підрозділ і йому підпорядковується.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.05.2021 №539 Державне агентство рибного господарства України перейменовано на Державне агентство меліорації та рибного господарства України.

Листом від 19.11.2021 №1-7.2-9/6507-21 Держрибагенство повідомило прокурора, що будуть вжиті передбачені чинним законодавством заходи щодо стягнення збитків, заподіяних державі внаслідок виконання рішення суду у справі №280/329/20 у порядку регресу.

Прокурором 27.04.2021 та 25.10.2021 направлялись запити до Держрибагенства щодо надання інформації про вжиті заходи по стягненню збитків у судовому порядку. В останнє запит направлено 20.12.2021 зі строком виконання до 14.01.2022, однак відповідь на вказаний запит надана не була.

25.01.2022 прокурором підготовлено та зареєстровано повідомлення №15/2-226.4-22 до Державного агентства меліорації та рибного господарства України про вжиття заходів представницького характеру шляхом пред`явлення позову, яке було прийнято поштовим відділенням 26.01.2022 та вручено адресату 28.01.2022.

25.01.2022 прокурором підготовлено позовну заяву та поштовим відправленням направлено до суду. 02.02.2022 позовна заява надійшла до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області.

Норми права, застосовані судом:

Частинами 1, 2 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи або особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Як зазначено в ст. 27 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» посадові особи міністерств, інших центральних органів виконавчої влади несуть кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та цивільно-правову відповідальність відповідно до закону, а також відповідальність за порушення вимог Закону України «Про запобігання загрозам національній безпеці, пов`язаним із надмірним впливом осіб, які мають значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархів)». Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових осіб міністерств, інших центральних органів виконавчої влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави в порядку, визначеному законом. Держава має право зворотної вимоги (регресу) до посадових осіб міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, які заподіяли шкоду, у розмірах і порядку, визначених законодавством.

Згідно з п.п.10 п.9 р.VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України посадові та службові особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Згідно з ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

За ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку із оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Згідно з ч. 1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. До строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п`ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. Строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Статтею 255 ЦК України передбачено, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 260 ЦК України визначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ст.122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно зі ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як зазначено в ст.124 ЦПК України, строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оцінка судом аргументів сторін та доказів:

У постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 920/331/18 521/19896/15-ц зазначено, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно.

Як вбачається з правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як вбачається з доказів, прокурор неодноразово (27.04.2021, 25.10.2021, 20.12.2021) звертався до Держрибагенства із запитами про надання інформації про вжиті заходи щодо стягнення збитків у судовому порядку з винної особи (у порядку регресу). Однак до дня спливу строку позовної давності відповідного позову Держрибагенством подано не було. Така бездіяльність уповноваженого органу державної влади стала підставою для звернення прокурора з даним позовом до суду.

Отже, прокурором доведено свою правомочність щодо представництва інтересів Державного агентства меліорації та рибного господарства України в суді, а тому твердження відповідача про те, що прокурор не мав підстав для звернення із зазначеним позовом до суду є безпідставним.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем підготовлено 25.01.2022 та поштовим відправленням направлено 26.01.2022 на адресу Держрибагенства повідомлення про вжиття заходів представницького характеру.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.02.2019 у справі №905/803/18, надіслання прокурором відповідного повідомлення органу уповноваженому на виконання відповідних функцій держави у спірних правовідносинах, одночасно з поданням скарги або позову, не є порушенням вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідач просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Зазначає, що строк позовної давності в один рік закінчився 25.01.2022, а не 26.01.2022, як вказує позивач.

Як вбачається з вищенаведених положень ст.233 КЗпП України, ЦК України та ЦПК України щодо строку на звернення роботодавця до суду у правовідносинах між сторонами у цій справі та порядку його обчислення, перебіг визначеного річного строку починається з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Водночас, для вимог, що є предметом цього позову застосовується спеціальна норма щодо початку перебігу позовної давності ч. 6 ст. 261 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Оскільки основне зобов`язання (середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 97667,50 грн) виконане 25.01.2021 шляхом сплати коштів на виконання судового рішення на підставі меморіального ордеру № 1 від 22.01.2021, днем початку перебігу позовної давності за цими вимогами є 26.01.2021.

Отже, річний строк, визначений законодавством щодо звернення до суду із позовними вимогами, що розглядаються судом, спливав 26.01.2022.

Зважаючи на те, що позовна заява була здана до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку 25.01.2022, строк на звернення до суду із вимогами щодо стягнення з відповідача коштів в порядку зворотної вимоги (регресу) не пропущений.

Судовими рішеннями, які набрали законної сили, визнано протиправним рішення, яке приймалося відповідачем, та ухвалено стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 97667,5 грн з Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області, керівником якого був відповідач та приймав зазначене протиправне рішення у зв`язку зі своєю посадою. Визначена судом сума коштів була сплачена Управлінням.

Отже, відповідними судовими рішеннями встановлено обставини протиправності дій відповідача, в результаті яких заподіяно матеріальну шкоду Державному агентству меліорації та рибного господарства України, оскільки зазначене Управління, з якого стягнуто вказані кошти, є відокремленим структурним підрозділом цього агентства.

Позивачем сплачено судовий збір при поданні позову у сумі 2481 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного агентства меліорації та рибного господарства України матеріальну шкоду у розмірі 97 667 (дев`яносто сім тисяч шістсот шістдесят сім) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Запорізької обласної прокуратури судовий збір у сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18.08.2022.

Суддя: Д. В. Свояк