Номер провадження: 22-ц/813/1302/22
Головуючий у першій інстанції Суворова О. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Хухрова С.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Морозова Олексія Вікторовича на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2013 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1

- про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА

Короткий зміст позовних вимог

18.12.2012 року уточнивши позовні вимоги Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось з вищезазначеними позовними вимогами в котрому просили:

- стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом в розмірі - 102743,20 грн з яких:

- прострочення процентів за користування кредитом за період з 01.01.2007 року по 01.01.2013 року- 82712,12 грн

-пені за просрочений основний борг по кредиту за період з 01.01.2012 року по 01.01.2013 рік-24 294,67 грн;

-пені за прострочення процентів за користування кредитом за період з 01.01.2012 року по 01.01.2013 рік-12 421,53 грн

Позивач зазначає, що 26 грудня 2006 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 26 грудня 2006 року укладено кредитний договір № 997 на суму 259 864 грн сроком до 26 грудня 2012 року зі сплатою відсотків користування кредитом у розмірі 17% річних.

У забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором вказані сторни уклали договір застави транспортного засобу, предметом якого є автомобіль марки Шевролє 300 С ,2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У забезпечення виконання зобов`язання 26.12.2006 року ПАТ «Державний ощадний банк України» уклав з ОСОБА_3 Договір поруки № 997.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2009 року по справі за позовом Першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського міського відділення № 7860 ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з відповідачів в солідарному порядку стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 181 522,01 грн та на користь держави судові витрати.

Посилаючись на те, що взяті на себе зобов`язання боржники не виконали ,позивач просив уд задовольнити позовні вимоги.

У запереченні проти позову ОСОБА_3 зазначає, що позивачем стягнуто вже всю суму кредиту на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2009 року, а тому сплив строк позовної давності щодо нарахування процентів та пені.

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість по кредитному договору № 997 від 26.12.2006 року в загальному розмірі 119 428 (сто дев`ятнадцять тисяч чотириста двадцять вісім) грн. 32 коп яка складається з:

-прострочених процентів за користування кредитом за період з 01.01.2007 року по 01.01.2013 року складає суму у розмірі 82 712,12 грн.;

-пені за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.01.2012 року по 01.01.2013 року складає суму у розмірі 24 294,67 грн.;

-пені за прострочені проценти за користування кредитом за період 01.01.2012 току по 01.01.2013 року складає суму у розмірі 12 421,53 грн.

Стягнуто на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний :анк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках суму судового збору у розмірі 1017 грн. 43 коп.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2019 року заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2013 року залишено без задоволення.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на неї

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивачем змінено строк виконання основного зобовязання, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки кредитний договір припинений.

При цьому посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2009 року було частково виконано у березні 2012 року у розмірі 22 719,80 грн шляхом примусового продажу заставного майна.Решту заборгованість виконується шляхом утримання 20% із заробітку ОСОБА_3 та за період з лютого 2015 року по листопад 2019 року утримано 52 821,96 грн.

Одночасно посилається, що на час звернення позивачем до суду порука з підстав частини 4 ст.559 ЦК України припинилась.

Зазначає, що районний суд не застосував до спірних правовідносин позовну давність, строк на час звернення до суд якої сплив.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на ті ж обставини, що і позовній заяві та на те, що в зв`язку з невиконанням рішення суду Приморського району м. Одеси від 10.11.2009 року збільшені вимоги щодо стягнення процентів та пені згідно умов кредитного договору, а саме п.п. 1.5.1.1. та 1.5.1.2.

Позивач звернувся до суду щодо стягнення в солідарному порядку боргу в межах строку дії кредитного договору та договору поруки, тому відсутні підстави вважати, що припинена порука.

Посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12.

Одночасно зверає увагу суду апеляційної інстанції, що в поясненнях ОСОБА_3 існують протиріччя. Заява про застосування строку позовної давності підтверджує факт суб`єктивного цивільного права, тобто права вимоги повернення суми позики.

В судове засідання сторони не з`явиись, про час та місце розгляду спави сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання представників відповідача про відкладення розгляду справи справу розглянути за відсутності її учасників.

В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Відповідно до ч.5 ст.258 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіриши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не виконує встановлені кредитним договором умови щодо строків повернення відсотків за користування кредитом.

Також судом першої інстанції встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2009 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 181 522,01 грн та дійшов висновку, що договір не було розірвано, а ухвалене рішення не є підставою для припинення нарахування відсотків, пені за кредитом, які були нараховані банком з моменту ухвалення рішення 10.11.2009 року .

З таким висновком районного суду погодитись не можна з таких міркувань.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Водночас за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13, про неправильне застосування якої судами попередніх інстанцій зазначено в касаційній скарзі, дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

У постанові від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 ЦК України у разі неправомірного, незаконного користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору депозиту і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Тобто в постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто в межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу, які позивачем не заявлені.

Як встановлено судом у цій справі, рішенням Приморського районного суду м. одеси від 10.11.2009 року змінив строк виконання основного зобов`язання, а з спливом строку кредитування припинилось право позивача нараховувати проценти та пеню за кредитним договором.

Отже, строк кредитування відповідача є таким, що закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога позивача про визнання поточних грошових вимог, а саме процентів не є обгрунтоваеною та судом першої інстанції помилково стягнута.

Відповідно, не підлягають задоволенню і вимоги про визнання нарахувань і штрафних санкцій.

Згідно з приписами частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску.

Враховуючи, що судова колегія відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без задоволення.

Згідно з ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у даній справі ухвалюється нове рішення про відмову у задоволенні позову, тому у відповідності до наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат та з позивача стягує понесені судові витрати за розгляд апеляційної скарги ОСОБА_3 витрати на яку документально підтверджені.

Керуючись ст. 367,368,374,376,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Морозова Олексія Вікторовича задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2013 року, скасувати та прийняти постанову.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства`Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (ЄДРПОУ- 09328601) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_2 ) понесені судові витрати в розмірі 1526,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 25.08.2022 року .

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра