УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 524/5331/21

провадження № 61-4531ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Ульяновою Юлією Анатоліївною, на постанову Полтавського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, стягнення вартості частки квартири та стягнення витрат на утримання квартири та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа комунальне підприємство «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» про усунення перешкод в користуванні квартирою, надання доступу, зобов`язання провести інвентаризацію квартири та привести її в попередній стан, стягнення орендної плати,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом та просила:

- визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 ;

- стягнути з неї на користь відповідача вартість 1/3 частки спірної квартири в розмірі 146 043 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача 17 597,59 грн витрат на утримання квартири.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що її сину ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить кожному по 1/3 частки спірної квартири. ОСОБА_2 більше 10 років у спірній квартирі не проживає та витрати зі сплати комунальних послуг не несе. Зазначає, що спільне володіння та користування квартирою є неможливим, оскільки позивач та ОСОБА_2 не є членами сім`ї, а спірна квартира є неподільною.

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та просила:

- усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом вселення та передачею ключів від вхідних дверей;

- привести спірну квартиру в попередній стан за рахунок відповідачів;

- стягнути з відповідачів 36 000 грн орендної плати.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2021 року в складі судді Предоляк О. С. позов ОСОБА_1 задоволено частково:

припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ;

визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі 146 043 грн;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 597,59 грн витрат на утримання квартири;

у задоволенні позову в частині визнання права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 відмовлено;

у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року в складі колегії суддів Чумак О. В., ОСОБА_4 , Кривчун Т. О. рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, стягнення вартості частки квартири скасовано, прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, стягнення вартості частки квартири, апеляційний суд виходив із того, що:

ОСОБА_2 не має у власності іншого нерухомого майна, окрім 1/3 частки у праві власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 ;

розмір частки, що належить ОСОБА_2 у праві власності на спірне нерухоме майно та становить 1/3, не є незначним, враховуючи, що іншим співвласникам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить по 1/3 частці у праві власності на спірну квартиру. Отже, частки співвласників у даному випадку є рівними;

доказів на підтвердження того, що спільне володіння і користування спірною квартирою є неможливим, ОСОБА_1 не надано;

обставина, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі, а проживає за іншою адресою та перебуває за кордоном, не може бути підставою для припинення її права на частку у праві власності на спірну квартиру, а висновки суду про те, що спірна квартира не є житлом ОСОБА_2 у розумінні Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є помилковими, оскільки місце проживання чи перебування особи за адресою, відмінною від місцезнаходження нерухомого майна, яке перебуває у власності особи, не може бути підставою для припинення її права власності на це майно чи позбавлення такого права;

припинення права ОСОБА_2 на належну їй 1/3 частку у праві спільної власності на спірну квартиру завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласнику, враховуючи, що іншого майна у власності, яке придатне для проживання, вона не має;

у цій справі відсутні підстави, передбачені статтею 365 ЦК України, за яких може бути припинене право ОСОБА_2 на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників.

Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції в частині задоволення позову щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/3 понесених витрат на утримання квартири за період з січня 2018 року по грудень 2020 року в розмірі 17 597,89 грн, оскільки ОСОБА_2 є власником 1/3 частки у праві власності на спірну квартиру та матеріалами справи підтверджено факт оплати позивачкою ОСОБА_1 комунальних послуг, які надавалися за адресою спірної квартири.

При цьому, суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_2 , подаючи зустрічний позов з вимогою про стягнення орендної плати з ОСОБА_1 , не надала доказів на підтвердження того, що між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існували домовленості щодо найму житла, чи було укладено письмовий договір оренди та погоджено розмір орендної плати. ОСОБА_2 не довела наявності окремого спору щодо усунення перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом вселення, проведення інвентаризації квартири, зобов`язання привести її в попередній стан та передачі ключів, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, та, відповідно, порушення свого права або інтересу. Обставини, якими ОСОБА_2 обґрунтовує свої зустрічні вимоги, фактично є запереченнями на первісний позов. У зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

19 травня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, стягнення вартості частки квартири.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 13 червня 2022 року, якою касаційну скаргу залишено без руху, ОСОБА_1 через представника подала уточнену касаційну скаргу та сплатила судовий збір.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року в справі № 343/2271/16-ц, від 18 липня 2019 року в справі № 210/2236/15-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 344/120/16-ц, від 17 травня 2021 року в справі № 183/4432/16-ц, від 22 вересня 2021 року в справі № 289/398/16. Зазначає, що апеляційний суд вийшов за межі доводів апеляційної скарги, оскільки ОСОБА_2 не посилалася на спричинення їй істотної шкоди у випадку припинення її права на частку в спірній квартирі, що призвело до помилкового застосування апеляційним судом пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України. Посилається на те, що для припинення права на частку в майні на підставі позову інших співвласників достатньо наявності хоча б однієї підстави (1, 2 чи 3) передбаченої частиною першою статті 365 ЦК України. Зазначає, що 1/3 частка ОСОБА_2 у спірній квартирі не є окремою кімнатою, а є лише частиною житлової кімнати, а тому спільне володіння та користування квартирою є неможливим, оскільки співвласники є чужими людьми та їх спільне проживання в трикімнатній неподільній з прохідними кімнатами квартирі буде створювати істотні незручності для співвласників. Уважає, що ОСОБА_2 тривалий час (більше 10 років) проживає і працює за кордоном, пов'язана зі спірною квартирою лише документом про власність, немає у квартирі своїх речей, не цікавиться долею квартири, не несе витрат на її утримання, не проявляла бажання проживати в ній. При цьому, для родини ОСОБА_1 ця квартира є єдиним місцем проживання.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

У відкритті касаційного провадження у частині відмови в задоволенні позову про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, стягнення вартості частки квартири слід відмовити з наступних підстав.

Суди встановили, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , її сину ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (по 1/3 частки кожному).

Згідно звіту про оцінку майна, складеного на замовлення ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_5 16 травня 2020 року, вартість спірної квартири складає 312 000 грн.

Відповідно до технічного паспорту спірна квартира є трикімнатною, загальна площа - 61,4 м2, житлова площа - 48,4 м2.

Листом від 19 травня 2020 року представник ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з пропозицією укласти договір про виділ у натурі її частки в спільній квартирі.

За висновком експерта № 4/3-21 ОСОБА_6 від 19 квітня 2021 року щодо можливості поділу майна у відповідності до вимог ДБН В 2.2 -15.2019 «Житлові будинки. Основні положення» виділ в натурі 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , що становить 20,47 м2 загальної площі всієї квартири неможливий, оскільки виділити співвласникам ізольовані приміщення з облаштованими окремими виходами назовні, які можуть бути використані як дві окремі квартири чи які можна переобладнати в такі квартири зі складом приміщень, а саме: кухнею, санвузлом, обладнані самостійними системами інженерного забезпечення у відповідності з діючими на дату проведення експертизи будівельними нормами, є неможливим.

Згідно висновку експерта № 10/2-21 ОСОБА_6 від 18 жовтня 2021 року за результатами проведеної оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , складає 438 127 грн.

Суд першої інстанції встановив, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_2 .

За даними Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України у період з 22 жовтня 2016 року по 27 вересня 2021 року ОСОБА_7 перетинала державний кордон України транзитом. На час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 виїхала за межі України, місце проживання її невідомо.

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна, ОСОБА_2 не має у власності іншого житла, окрім 1/3 частки у праві власності на спірну квартиру.

ОСОБА_1 та її син, не мають у власності іншого житла, окрім 2/3 частки у праві власності на спірну квартиру.

На депозитний рахунок суду внесено ринкову вартість 1/3 частки спірної квартири у розмірі 146 043 грн як грошову компенсацію.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (стаття 358 ЦК України).

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, стягнення вартості частки квартири та відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, перевірив та врахував, що припинення права на частку в спірній квартирі завдасть істотної шкоди інтересам співвласника - ОСОБА_2 , оскільки остання не має у власності іншого нерухомого майна, окрім 1/3 частки у праві власності на спірну квартиру.

Колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про те, що 1/3 частка у спірній квартирі не є незначною, оскільки іншим співвласникам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 також належить по 1/3 частці у праві власності на спірну квартиру, тобто частки співвласників у цьому випадку є рівними.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц.

Висновки, викладені у постановах Верховного Суду в справах № № 343/2271/16-ц, 210/2236/15-ц, 344/120/16-ц, та на які посилається ОСОБА_1 у касаційній скарзі, не суперечать висновкам, викладеним в оскарженій постанові апеляційного суду, оскільки у вказаних справах судами встановлено, що відповідач іншого житла не має, а тому припинення права на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди його інтересам.

У справах № № 183/4432/16-ц, 289/398/16, на які посилається у касаційній скарзі ОСОБА_1 як на підставу касаційного оскарження, встановлено, що припинення права на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, відповідно висновки у вказаних справах також не суперечать висновкам, зробленим в оскарженій постанові та встановленим в ній обставинам.

Аналіз змісту касаційної скарги та постанови апеляційного суду свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд вже викладав у постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Ульяновою Юлією Анатоліївною, на постанову Полтавського апеляційного суду від 19 квітня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, стягнення вартості частки квартири, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук