Справа № 521/8358/21
Провадження № 2-др/521/22/22
26 липня 2022 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді - Мирончук Н.В.,
секретаря судового засідання - Манюк Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний», про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,
В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний», про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 27.06.2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний», про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково:

- Визнано протиправним та скасовано наказ Акціонерного банку «Південний» №285-к-рс, від 06.05.2021 року про звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

- Поновлено ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній раніше займаній посаді начальника відділення №15-32 Акціонерного банку «Південний».

- Стягнуто з Акціонерного банку «Південний» на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 07 травня 2021 року, але не більш як за один рік.

- Стягнуто з Акціонерного банку «Південний» на користь держави судовий збір, у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

- В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

До канцелярії Малиновського районного суду м. Одеси позивачем було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому вона просила суд стягнути з відповідача - Акціонерного банку «Південний» на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.

В обґрунтування заявленого, позивач вказала, що у позовній заяві нею було заявлено орієнтовний розрахунок судових витрат, а саме: витрат на надання правової допомоги у розмірі 15000,00 грн.

Крім того, як вказала позивач, 28.04.2022 року, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, згідно указу Президента України Зеленського В.О. «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, вона вимушена була звернутися за правничою допомогою для здійснення окремих процесуальних дій до адвоката Сухецької С.М. у зв`язку з тим, що адвокат Сайченко Яна, проживає у м. Харкові, та не мала можливості, у зв`язку з проведенням у м. Харкові активних бойових дій у вказаний період надавати консультації, розмір послуг згідно угоди про надання правової (правничої) допомоги № 280422, від 28.04.2022 року, склав 10000,00 (десять тисяч) гривень.

Враховуючи викладене, позивач вказала, що загальний розмір її витрат на професійну правову допомогу склав 25000,00 грн, які вона просить стягнути з відповідача.

Представником відповідача до суду надано заперечення на заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Так, представник відповідача вказав, що в резолютивній частині рішення Малиновського районного суду від 27.06.2022 року у справі № 521/8358/21 вирішено питання судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), а саме: відмовлено позивачу у стягненні їх з банку.

Також, представник відповідача вказав, що в матеріалах справи № 521/8358/21 не міститься жодних заяв позивача до закінчення судових дебатів про наявні докази сплати витрат на професійну правничу допомогу, позивачем не надано докази сплати витрат на професійну правничу допомогу ні до закінчення судових дебатів, ні протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, та не надано заяви про поновлення процесуальних строків, що має наслідком залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду.

Крім того, як вказав представник Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний», представник позивача жодного разу не відвідувала судові засідання у справі № 521/8358/21, фактично здійснювала супровід процесу дистанційно.

Представник відповідача стверджує, що позивач, нібито, змінила адвоката у квітні 2022 року, але при цьому 26.06.2022 року вона підписує детальний опис виконаних робіт зі своїм попереднім адвокатом, тобто за день до винесення судового рішення по справі. Сам детальний опис виконаних робіт, на думку представника відповідача, містить суперечливі послуги та взагалі не стосуються предмету доказування в цій справі:

- загальний витрачений час 27 годин, 11 з яких вона проводила консультації з клієнтом;

- 8 годин адвокат складала адвокатські запити;

Крім того, як вказав представник відповідача, наступний адвокат, згідно акту від 01.07.2022 року, надала їй три усні консультації, склала шість адвокатських запитів (незрозуміло куди), приєднала документи, склала пояснення (де вони в матеріалах справи?), вартість чого становить 10000,00 грн.

Таким чином, представник відповідача стверджує, що у позивача відсутня процесуальна можливість подання заяви у відповідності до статті 270 ЦПК України, так як питання судових витрат було вирішено судовим рішенням, від 27.06.2022 року, позивачем порушено процесуальний порядок надання доказів про судові витрати на професійну правничу допомогу, а самі докази не відповідають критерію необхідності та дійсності, у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Учасники справи до суду для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення не викликалися, з огляду на положення ч. 4 ст. 270 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та заперечення представника ПАТ АБ «Південний» проти даної заяви.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності сторін.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Позовна заява ОСОБА_1 містить попередній орієнтовний розмір судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а саме: понесені витрати у розмірі 15000,00 грн. та 10000,00 грн. планувала понести (т. 1, а. с. 9).

На підтвердження заявленої вимоги матеріали справи містять: Договір про надання правничої (правової) допомоги, від 08.05.2021 року (т. 4, а. с. 112 - 119), Акт виконаних робіт до Договору про надання правничої (правової) допомоги, від 26.06.2022 року (т. 4, а. с. 120), Детальний опис виконаних робіт по Договору про надання правничої (правової) допомоги, від 26.06.2022 року (т. 4, а. с. 121), Товарний чек, від 08.05.2021 року (т. 4, а. с. 122), Угода про надання правової (правничої) допомоги № 280422, від 28.04.2022 року (т. 4, а. с. 123 - 125), розмір адвокатського гонорару за надання правової (правничої) допомоги (т. 4, а. с. 126), Акт приймання-передачі наданих послуг за період з 28.04.2022 року по 01.07.2022 року (т. 4, а. с. 127), квитанцію до прибуткового касового ордера № 08, № 09 (т. 4, а. с. 128 - 129), банківська квитанція № TS205524, від 30.06.2022 року (т. 4, а. с. 130), платіжні доручення, від 01.05.2022 року, від 17.05.2022 року, від 27.05.2022 року, від 24.06.2022 року (т. 4, а. с. 131 - 134).

Згідно до розділу 4 Договору про надання правничої (правової) допомоги, від 08.05.2021 року (т. 4, а. с. 112 - 119), клієнт зобов`язується сплатити грошові кошти - гонорар адвоката, у розмірі 15000,00 грн. на рік.

У відповідності до Товарного чеку, 08.05.2021 року було сплачено грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. (т. 4, а. с. 122).

Зі змісту розділу 5 Угоди про надання правової (правничої) допомоги № 280422, від 28.04.2022 року (т. 4, а. с. 123 - 125), сторони узгодили, що клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 10000,00 грн.

Сплата послуг адвоката за угодою № 280422, від 28.04.2022 року, підтверджується відповідними квитанціями на загальну суму 10000,00 грн. (т. 4, а. с. 128 - 134).

Разом з тим, суд частково приймає до уваги заперечення представника відповідача.

У відповідності до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 270 ЦПК України, додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 18 грудня 2009 року, №14 «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених відповідною статтею ЦПК, воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими вимогами на загальних підставах. При порушені питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ, від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд враховує те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 27.06.2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд враховує і тривалий розгляд справи, зокрема, за заявами сторони позивача.

Виходячи з зазначеного, дослідивши обсяг наданих позивачу послуг з надання правової допомоги, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 15000,00 грн.

Стосовно заперечень представника відповідача щодо пропуску строку ОСОБА_1 на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає, що у відповідності до ч. 8 ст. 141 УПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно до передостаннього абзацу мотивувальної частини рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 27.06.2022 року (т. 4, а. с. 105), а також протоколу судового засідання, від 24.06.2022 року (т. 4, а. с. 80), ОСОБА_1 було заявлено, що нею будуть подані докази понесених витрат на правову допомогу протягом 5 днів з дня оголошення рішення суду.

Рішення суду було ухвалено 27.06.2022 року, відповідно, кінцевим строком звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення є 04.07.2022 року, так як п`ятий день припав на вихідний день - 02.07.2022 року.

У відповідності до ч. 3 ст. 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Заява позивача про ухвалення додаткового рішення суду була подана до канцелярії суду 04.07.2022 року (т. 4, а. с. 109), тобто в перший робочий день після закінчення строку, а тому доводи представника відповідача в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Крім того, стосовно тверджень сторони відповідача, що у позивача відсутня процесуальна можливість подання заяви у відповідності до статті 270 ЦПК України, так як питання судових витрат було вирішено судовим рішенням, від 27.06.2022 року, суд не приймає до уваги, оскільки, як вже було зазначено судом, ОСОБА_1 було зроблено відповідну заяву щодо подання доказів на підтвердження витрат на правову допомогу.

Отже, з огляду на викладене вище, суд не вирішував питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, про що також, зазначено в мотивувальній частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 27.06.2022 року (т. 4, а. с. 105).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 133, 141, 246, 264, 270 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Ухвалити додаткове рішення, яким доповнити рішення Малиновського районного суду міста Одеси, від 27.06.2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний», про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) грн.

У задоволенні іншої частини заяви, відмовити.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354 - 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук