Справа № 367/8793/21
Провадження по справі № 2/367/3261/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

при секретарі судових засідань Валюх В.І.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

представника відповідача

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.07.2019 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір позики (у формі розписки), згідно якого позивач передав для потреб сім`ї відповідачів грошові кошти в розмірі 5 доларів США для купівлі квартири АДРЕСА_1 . З використанням вказаних коштів відповідачами було придбано квартиру АДРЕСА_1 та 24.12.2020 року оформлено на право власності на ім`я ОСОБА_4 . Таким чином, стверджує, що позичені у позивача кошти були витрачені в інтересах сім`ї відповідачів. 07 жовтня 2021 року позивач звернувся до відповідачів з письмовими вимогами про повернення позики та 1% від суми за користування коштами протягом 30 днів від дня пред`явлення вимоги, проте, кошти повернуті не були.

Просить суд, з урахуванням поданих уточнень, стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 за договором позики від 10.07.2019 року 118109,10 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шевченко З.В. позовні вимоги визнала.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Осадча А.В. в задоволенні позовних вимог просила відмовити з врахуванням поданого відзиву, згідно якого зазначає про те, що в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебувають ще дві типові справи про стягнення заборгованості за договором позики, що ініційовані друзями ОСОБА_2 одразу після подання ним позовної заяви про поділ спільного майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю.Даний факт взагалі ставить під великий сумнів справжність боргового зобов`язання та рукописної розписки ОСОБА_2 .Зазначає те, що ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність, яка вимагає вкладання грошових коштів. Письмової згоди на укладення договору позики або згоди на отримання грошових коштів у борг ОСОБА_4 не надавала. Більш того, ОСОБА_4 взагалі не знала нічого про наявність будь якого боргу у ОСОБА_2 перед Позивачем.

Звертає увагу на те, що оплата за квартиру, яка була придбана ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у шлюбі, відбувалась готівковим розрахунком, за грошові кошти, що були наявні у подружжя на той час.

Жодних боргів перед Позивачем на момент придбання квартири у подружжя не було.

Розписка про те, що ОСОБА_2 отримав у борг кошти від Позивача, датована 10.07.2019 року.

Разом з тим, вказує про те, що 28.05.2019 року було укладеного договір завдатку, за яким ОСОБА_2 передав забудовнику/продавцю завдаток у розмірі 500 п`ятсот доларів США. 13.06.2019 року було укладено попередній договір між ОСОБА_2 та забудовником/продавцем, за яким було передано грошові кошти у розмірі 14 500 доларів США.

24.12.2020 року після остаточного розрахунку було зареєстровано право власності на квартиру за ОСОБА_4 .

Таким чином, звертає увагу на той факт, що дата отримання коштів за розпискою ніяк не співвідноситься з датами укладання договорів та внесення коштів за квартиру.

Також вважає, що подана позивачем розписка не є підтвердженням укладання договору позики, оскільки не відповідає вимогам закону.

Вказує про те, що квартира, яка була придбана відповідачами, не використовується ними наразі в інтересах сім`ї, а була інвестицією власних заощаджень.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що відсутні підстави виникнення у ОСОБА_4

зобов`язань перед Позивачем за поданою ним борговою розпискою.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Так, судом встановлено, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір позики (у формі розписки), згідно якого ОСОБА_6 передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США. Зі змісту розписки вбачається, що грошові кошти надаються ОСОБА_2 для купівлі квартири АДРЕСА_1 . Факт отримання грошових коштів представник відповідача ОСОБА_2 визнала.Згідно розписки ОСОБА_2 зобов`язується виплатити суму боргу на першу вимогу та 1% від суми боргу, що з урахуванням сплачених відповідачем 11.01.2022 500 доларів США становить 118109,10 грн.

Суд зазначає, що у даній категорії справ необхідно досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики чи отримання грошових коштів за розпискою.

Відповідно до змісту статті 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім 'ї.

Відповідно до ч. 4. ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно з частиною другою статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і одержане за договором використано на її потреби.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 не надавала свою письмову згоду на укладання договору позики.

Доказів використання грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 за розпискою, саме на придбання Відповідачами квартири за адресою: АДРЕСА_2 , Позивачем також не надано.

Верховний Суд у постанові від 08.04.2020 року у справі № 361/7130/15-ц (провадження № 61- 1843св20) зазначає: «...Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди з ясовують справжню правову природу вкладеного договору, незалежно від найменування документа. Апеляційний суд не звернув уваги на те, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, отримані за спірним договором позики кошти було використано в інтересах сім`ї, а саме на будівництво житлового будинку. За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший із подружжя в письмовій формі згоду на укладення договору позики...».

У постанові від 04.04.2018 року у справі № 1316/3987/12-ц (провадження № 61- 3838св18) Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд, зазначає, що суди не дослідили, у чиїх інтересах укладені договори позики, які докази свідчать, що саме вказані грошові кошти були витрачені на придбання спірних квартир, не перевірили доводи про те, що виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів здійснювалося за рахунок спільних коштів подружжя, набутих за час перебування в зареєстрованому шлюбі, оскільки інших джерел доходів, які б давали можливість набути майно або грошові кошти в особисту приватну власність та за рахунок яких можливо було б виконати боргові зобов`язання, не наведено. Суди також не надали оцінки факту надання іншим із подружжя письмової згоди на купівлю квартири, що свідчить про її належність до спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна, отриманого внаслідок укладення одним із подружжя кредитного договору, договору позики тощо, до спільної сумісної власності подружжя може зумовлювати виникнення в іншого з подружжя також й обов`язку щодо солідарного задоволення перед кредитором, узятих іншим із подружжя грошових зобов`язань. Зі змісту ч.4 ст.65 СК України вбачається, що такий договір створюватиме обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, буде використане в інтересах сім`ї. Окрім цього, ч.2 ст.73 СК України передбачає, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї й одержане за договором використано на її потреби.

Таким чином, враховуючи наведені вище доводи, відсутність доказів того, що укладення договору та використання отриманих за розпискою ОСОБА_2 коштів відбувалося в інтересах сім`ї, а також те, що саме ці кошти були витрачені для купівлі квартири, а відповідач ОСОБА_4 знала про існування боргу перед позивачем, суд відмовляє позивачу в задоволені вимоги в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4 .

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.1 ст. 554 Цивільного кодексу України «У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.» Частина вказаної статті «Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.»

Положеннями ст.ст. 610-612 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За вказаних обставин, враховуючи, що факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів у борг від позивача підтверджено представником ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_2 та задоволення в цій частині позовних вимог

На підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати.

На підставі ст.ст. 65, 73 СК України, ст. ст. 509, 526, 527, 610, 611, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 4,12,81,141,263-268 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , за договором позики від 10.07.2019 року 118109,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь користь ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати в розмірі судового збору 1318,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст судового рішення складено 16.08.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.В. Мерзлий