У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2022 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коваленко І.В.,

при секретарі судових засідань Назаровій І.В.,

за участі сторін:

представника позивача - адвоката Іванова Р.Р.

відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

03 серпня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , з вимогою: шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 14 вересня 1975 року Жовтневим палацом одруження м. Києва (актовий запис №2725) - розірвати.

11 серпня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

04 жовтня 2021 року (вх.№65684) відповідачка ОСОБА_1 подала до суду клопотання про надання часу на примирення в межах строку шість місяців.

21 жовтня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, зупинено до закінчення строку для примирення, визначеного судом тривалістю в шість місяців.

21 квітня 2022 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою відновлено провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Явку позивача ОСОБА_2 визнано обов`язковою.

Справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 31 травня 2021 року.

Починаючи з дати першого судового засідання - 23 вересня 2021 року та призначені дати наступних судових засідань - 21 жовтня 2021 року, 21 квітня 2022 року, 31 травня 2022 року, 16 червня 2022 року, 07 липня 2022 року та 22 серпня 2002 року - позивач в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

При цьому, позивач не з`явився у судові засідання - 31 травня 2022 року, 16 червня 2022 року, 07 липня 2022 року та 22 серпня 2002 року після постановлення ухвали, якою явку позивача визнано обов`язковою.

22 серпня 2022 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Іванов Р.Р. заперечував проти залишення позову без розгляду та пояснив суду, що позивач ОСОБА_2 тривалий час проживає на території Автономної Республіки Крим, через бойові дії, які проходять на території Херсонської області прибути у судові засідання не може.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні просила залишити позов без розгляду, у зв`язку з неявкою позивача, оскільки вважала, що наведені позивачем доводи у позовній заяві носять формальний характер, не дозволяють повно та всебічно з`ясувати фактичні взаємовідносини подружжя. Додатково пояснила, що з позивачем вони перебувають у шлюбі понад 46 років, від шлюбу мають спільних повнолітніх дочку та сина, яких разом виховували та спільно дбали про добробут сім`ї. Починаючи з 2011 році вони разом працювали та проживали на приватній віллі в АРК Крим, періодично повертались до постійного місця проживання у місто Київ. У 2017 році, у зв`язку з необхідністю догляду та допомоги спільній дочці, вона повернулась до м. Києва, а чоловік залишився працювати на тимчасово окупованій території - м.Гурзуф Автономної Республіки Крим. У 2019 році чоловік запропонував розірвати шлюб, пояснюючи це необхідністю укладання «фіктивного» шлюбу на території тимчасово окупованої АР Крим з метою продовжувати там працювати для забезпечення нашої сім`ї.

Оцінивши наявні у справі докази стосовно належного повідомлення учасників цивільного процесу про час та місце розгляду, суд приходить до висновків про наявність підстав для залишення позову без розгляду з підстав, передбачених ч. 5 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, виходячи з наступного.

Згідно з п.2 ч.3 ст.2 та ст. 8 ЦПК України однією із засад (принципів) цивільного судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. 1. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

При цьому процесуальні права і обов`язки будь-якої особи, яка бере участь у справі, не можуть визнаватися більш або менш важливими, ніж права і обов`язки іншої особи. Розпорядження своїми правами (як процесуальними так і матеріальними правами) повинно, на думку суду, здійснюватись особою в межах, передбачених законом, у встановленій процесуальній формі та без порушення прав інших осіб.

З`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою, є одним з обов`язків учасників справи, нарівні з обов`язком виявляти повагу до суду та інших учасників процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, що визначено у ч. 2 ст.43 ЦПК України.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. (ч. 3 статті 43 ЦПК України).

Відповідно до п. ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Частиною 2 ст. 131 КАС України встановлено, що учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобов`язані завчасно повідомити про це суд.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 , явка якого ухвалою суду від 21.04.2022 року судом була визнана обов`язковою, вчетверте не з`явився у судові засідання, а саме: 31 травня 2022 року, 16 червня 2022 року, 07 липня 2022 року та 22 серпня 2002 року без повідомлення причин неявки, хоча був сповіщений належним чином про дату, час та місце судового розгляду через своїх представників.

За змістом положень ч.3 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Матеріали справи не містять поданого на виконання вимог цієї норми повідомлення від позивача про неможливість прибуття з поважних причин у судові засідання на 31 травня 2022 року, 16 червня 2022 року, 07 липня 2022 року та 22 серпня 2002 року.

Слід зазначити, що неприбуття в судове засідання позивача є повторним, коли суд визнав його явку обов`язковою, однак позивач вдруге не прибув на розгляд справи і у суду є достовірні докази про те, що обидва рази позивача було належним чином повідомлено про необхідність з`явлення до судового засідання та про дату, час та місце судового розгляду справи.

Поняття «повторності» означає вчинення дії знову, основною ознакою повторності є здійснення аналогічного, тотожного. А тому «повторне неприбуття», як підстава для залишення позовної заяви без розгляду, означає неявку у судове засідання два чи більше разів без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття протягом усього розгляду справи.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз п.3 частини першої ст.257 ЦПК України та положень ст.223 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання. Тобто вказує на врахування судом поважності причин неявки позивача до суду та повідомлення про причини нявки. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю.

Поняття диспозитивності виходить із латинського Dispono (розпоряджаюся) та означає надання особам, які беруть участь у справі, можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Сутність цього принципу ґрунтується на таких, зокрема, положеннях: хто хоче здійснити свої права, повинен сам потурбуватися про це; особа, який належить право, може від нього відмовитися; нікого не можна примушувати пред`явити позов проти своєї волі. Диспозитивність у нинішньому розумінні - це можливість суб`єктів самостійно регулювати свої відносини, діяти на власний розсуд, наприклад вступати у правовідносини чи ні, здійснювати свої права чи утримуватись від цього, за наявності кількох запропонованих законом варіантів з урахуванням власних інтересів вибирати найвигідніший тощо.

Тривала неявка до суду позивача може свідчити про втрату ним інтересу до вирішення справи, а вирішення спору без позивача при таких обставинах є порушенням такого принципу цивільного судочинства, як диспозитивність

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив причин неявки, так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Така позиція висловлена Верховним судом у постанові від 22 травня 2019 року у справі №310/12817/13.

Отже, повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причин такої неявки.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі N 465/205/17 (провадження N 61-9536св21).

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Виходячи із загального обсягу наявних у цивільній справі доказів убачається, що позивач неодноразово не з`являвся в судові засідання та не надав докази, які мали підтвердити поважні причини його неявки в судові засідання, в той же час проведення судового розгляду справи без участі позивача суперечить положенням цивільного процесуального законодавства, оскільки позивач розпоряджаючись своїми правами щодо визначення підстав та предмету спору на власний розсуд, має право відмовитися від позову, досягнути примирення, вчиняти інші процесуальні дії, а суд при здійсненні правосуддя має сприяти як всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, так і здійсненню сторонами їх прав.

Що стосується тверджень представника позивача - адвоката Іванова Р.М. у заяві від 16.06.2022 року (вх.№16807) про розгляд справи без позивача, оскільки останній проживає на території тимчасово окупованого Криму, та у зв`язку з військовими діями в Херсонській області, не має жодної можливості прибути в судове засідання, суд зазначає наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що при зверненні до суду позивач зазначив адресу свого місця реєстрації: АДРЕСА_1 ., а адресу для листування: АДРЕСА_2 , що є адресою Адвокатського Бюро «Іванова».

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. (ч. 1 ст.131 ЦПК України).

Проте, відповідної заяви-повідомлення про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) із зазначенням нової адреси позивач ОСОБА_2 до суду не подав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 року із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Закону України № 685-VIII від 15.09.2015; в редакції Законів № 1618-IX від 01.07.2021, № 2217-IX від 21.04.2022, Автономна Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року.

Статтею 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» в редакції Законів № 1618-IX від 01.07.2021, № 2217-IX від 21.04.2022, врегульовано Порядок в`їзду осіб на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї.

Так, згідно ч. 1 ст.10 вказаного Закону, г ромадяни України мають право на вільний та безперешкодний виїзд з тимчасово окупованої території на іншу територію України. Такий виїзд може здійснюватися: 1) через адміністративну межу у випадку, передбаченому частиною третьою статті 3 цього Закону, - через контрольні пункти в`їзду-виїзду, на яких здійснюється тимчасовий прикордонний контроль, за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України"; 2) через лінію зіткнення - через гуманітарні коридори, організовані представниками державних органів, а також у будь-який інший доступний для них спосіб.

Проте, будь-яких доказів, які б підтверджували, що позивач проживає на тимчасово окупованій території та вчиняв дії, спрямовані на добровільні спроби виїзду з неї, матеріали справи не містять.

Що стосується повноважень адвокатів, то слід зазначити наступне.

Повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». (ч. 4 с. 62 Цивільного процесуального кодексу України)

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до п. 4, 5, 14, 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 № 36, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України.

Ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об`єднання (бюро) зобов`язані вказати на звороті ордера.

Ордер, серед іншого, містить наступні реквізити: посилання на договір про надання правової допомоги / доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ч. ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Як убачається з матеріалів справи та долученого до позовної заяви ордеру Серії АА №1102954 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 , ордер виданий адвокатським бюро «Іванова» адвокату Єрмаку Олегу Віталійовичу на підставі договору про надання правової допомоги №122/21 від 06.07.2021 року. (а.с.12).

Як убачається з долученого до матеріалів справи ордеру Серії КС №869214 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 , ордер виданий адвокатським бюро «Іванова» адвокату Паляничко Павлу Олексійовичу на підставі договору про надання правової допомоги №б/н та без дати. (а.с.33).

Як убачається з долученого до матеріалів справи ордеру Серії АІ №1244206 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 , ордер виданий адвокатським бюро «Іванова» адвокату Іванову Роману Миколайовичу на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 30.06.2021 року. (а.с.57).

Аналіз наведених положень законодавства та досліджених ордерів дає підстави для висновку про те, що, хоча повноваження представників позивача, якими є адвокати, і підтверджені оригіналами ордерів, виданих на ведення справи в суді, проте самі ордери не містять посилання на конкретний договір про надання правової допомоги, його номер та дату цього документа.

Водночас, суд вважає, що свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю підтверджує правовий статус адвоката, однак не надає йому безумовного права підпису в інтересах та від імені позивача, а ордер не вказує на обсяг повноважень, наданих адвокату.

Залишення позовної без розгляду це форма вирішення справи без ухвалення остаточного рішення у зв`язку з виникненням обставин, які перешкоджають її розгляду; але можуть бути усунуті в майбутньому. Позовна заява залишається без розгляду за наявності встановлених в судовому засіданні обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права позивача на звернення до суду за захистом, але застосування яких можливе в подальшому.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, оскільки вищенаведені обставини свідчать про втрату позивачем заінтересованості у вирішенні даного спору, в той же час з урахуванням предмету спору та суб`єктивного складу сторін проведення судового розгляду справи у відсутності позивача суперечить нормам цивільного процесуального законодавства.

Як передбачено п. 4 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Враховуючи викладене та керуючись статтями 131, 223, 257, 258, 260, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформацію по справі можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернетhttp://dn.ki.court.gov.ua.

С у д д я :