Справа № 755/3001/21
Провадження № 2/755/2801/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Кошель К.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім», третя особа - Державна фіскальна служба України, про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, у якому просила стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» (далі - ТОВ «ФК «Контрактовий дім»), на свою користь майнову шкоду у розмірі 1 032,72 грн, моральну шкоду у розмірі 56 000 грн, інфляційній втрати у розмірі 38,84 грн та 3% річних у розмірі 35,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 2019 році вона уклала договір про визнання електронних документів з Головним управлінням Державної податкової служби України (далі - ГУ ДПС у м. Києві). За допомогою власного електронно-цифрового підпису, який оформлено на неї як на фізичну особу, вона має доступ до власного електронного кабінету на сайті ДФС України.

В електронному кабінеті платника податків позивачем з моменту її реєстрації в даній системі і протягом часу дії обставин, інтегрований платіжний пристрій з логотипом (знаком товарів і послуг) «EasyPay», власником якого є ТОВ «ІЗІ СОФТ», що підтверджується відомостями з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

08 січня 2020 року позивач в електронному кабінеті скористалась платіжним пристроєм «EasyPay», який ідентифікований відповідачем як «Термінал № 1051» та здійснила платіж на суму

2 805,18 грн, з яких: 2 750,18 грн - сума єдиного податку за четвертий квартал 2019 року; 50,00 грн - комісія за послуги ТОВ «ФК «Контрактовий дім» з переказу коштів.

У цей день позивач не здійснювала заповнення платіжних реквізитів у квитанції - це здійснив відповідач у якості послуги, яку позивач оплатила.

10 січня 2020 року позивач в електронному кабінеті скористалась платіжним пристроєм «EasyPay» та здійснила платіж на суму 2 809,08 грн, з яких: 2 754,08 грн - сума єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за четвертий квартал 2019 року;

55,08 грн - комісія за послуги відповідача з переказу коштів. Квитанція на оплату податку і комісії була сформована відповідачем самостійно.

Однак платіжні реквізити у квитанціях виявились неправильними, адже з 01 січня 2020 року були змінені згідно Плану рахунків бухгалтерського обліку в державному секторі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2013 року № 1203. Платежі позивача від 08 січня

2020 року та 10 січня 2020 року не були скеровані відповідачем до бюджету, про що позивач дізналась лише 25 лютого 2020 року, тобто майже через два місяці після їх здійснення, шляхом отримання

SMS-повідомлення від служби відповідача.

25 лютого 2020 року відповідач надіслав на номер засобу зв`язку позивача SMS-повідомлення про повернення платежів 2 754,00 грн та 2 750,18 грн до їх системи.

Фактично грошові кошти були повернуті відповідачем на банківський (картковий) рахунок позивача 27 березня 2020 року. Тобто грошові кошти позивача у сумі 2 754,00 грн - з 11 січня

2020 року та 2 750,18 грн - з 09 січня 2020 року до 27 березня 2020 року, перебували у відповідача без належних на те правових підстав.

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача з усними та письмовими претензіями про невиконання умов щодо якості послуг, а 03 квітня 2020 року направила на єдину адресу електронної пошти на сайті відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 повноцінно оформлену претензію з додатками, але вона до даного часу залишена відповідачем без відповіді.

Вказує, що в результаті таких дій (бездіяльності) відповідача ГУ ДПС у м. Києві прийнято рішення від 03 березня 2020 року № про застосування до неї штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску (ЄСВ), у зв`язку з чим вона зобов`язана була сплатити 02 квітня 2020 року штраф у сумі 552,00 грн, 13,04 грн комісії ТОВ «Портмоне», 125,63 грн - пені, 10,51 грн комісія ТОВ «Портмоне».

Крім того, ГУ ДПС у м. Києві Державної податкової служби України за несвоєчасне перерахування єдиного податку нарахувало штрафну санкцію, у зв`язку з чим вона зобов`язана була сплатити 02 квітня 2020 року штраф 340,00 грн та 10,80 грн комісія ТОВ «Портмоне».

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

У встановлений судом строк відповідач ТОВ ФК «Контрактовий дім» відзив на позов не подав. Ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками доставлена на електронну адресу відповідача 12 квітня 2022 року, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, що міститься в матеріалах справи.

Третя особа - Державна фіскальна служба України, також ухвалу про відкриття провадження у справі отримала на електронну адресу 12 квітня 2022 року, однак жодних пояснень до суду не направила.

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі договору про визнання електронних документів позивач за допомогою власного електронно-цифрового підпису, який оформлено на неї як на фізичну особу, має доступ до власного електронного кабінету на сайті ДФС України.

В електронному кабінеті платника податків позивач, з моменту її реєстрації в даній системі і протягом часу дії обставин, інтегрований платіжний пристрій з логотипом (знаком товарів і послуг) «EasyPay», власником якого є ТОВ «ІЗІ СОФТ», що підтверджується відомостями з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

Відповідно до підпункту 20.1.7 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право отримувати від платників податків, платників єдиного внеску та надавати у межах, передбачених законом, документи в електронному вигляді.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу. Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.

Основні організаційно-правові засади обміну електронними документами між суб`єктами електронного документообігу. визначає Порядок обміну електронними документами з контролюючими органами, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 06 червня 2017 року № 557 (далі - Порядок) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до зазначеного Порядку:

- договір про визнання електронних документів (далі - Договір) - Договір, який визначає права та обов`язки сторін в процесі електронного документообігу та укладається шляхом приєднання автора до договору в цілому шляхом надсилання будь-якого електронного документа, який надійшов у встановленому форматі (стандарті) з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронних довірчих послуг і прийнятий вперше контролюючим органом;

- електронні документи - документи (у тому числі податкова звітність, звітність зі сплати єдиного внеску, фінансова та статистична звітність, податкові та акцизні накладні, розрахунки коригування до податкових та акцизних накладних, заяви, довідки, сервісні запити, витяги, договори, повідомлення, рішення, інші документи), які створені в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронних довірчих послуг, складення, та/або подання, та/або надіслання яких передбачається Податковим кодексом України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі та на виконання цього Кодексу, та/або пов`язане з реалізацією прав та обов`язків платника та/або контролюючих органів згідно із нормами цього Кодексу, та подаються у форматі (стандарті), затвердженому в установленому законодавством порядку;

- обов`язковий реквізит електронного документа - обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути ідентифікований та/або прийнятий до обробки і не матиме юридичної сили.

Відповідно до Розділу ІІІ Порядку юридичні особи, самозайняті особи, податкові агенти, контролюючі органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування набувають статусу СЕД з дати приєднання до Договору.

Приєднання до Договору здійснюється шляхом надсилання до контролюючого органу першого будь-якого електронного документа у встановленому форматі (стандарті) з дотриманням вимог законодавства. Підтвердженням про приєднання автора до Договору є отримання автором відповідної квитанції про прийняття контролюючим органом такого документа.

Фізичні особи, які не є самозайнятими особами, автоматично вважаються СЕД та мають право подавати електронні документи до контролюючих органів виключно з використанням кваліфікованого електронного підпису.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 січня 2020 року позивач в електронному кабінеті скористалась платіжним пристроєм «EasyPay», який ідентифікований відповідачем як «Термінал

№ 1051» та здійснила платіж на суму 2 805,18 грн, з яких: 2 750,18 грн - сума єдиного податку за четвертий квартал 2019 року; 50,00 грн - комісія за послуги відповідача з переказу коштів.

За твердженнями позивача вона у цей день не здійснювала заповнення платіжних реквізитів у квитанції - це здійснив відповідач у якості послуги, яку позивач сплатила.

10 січня 2020 року позивач в електронному кабінеті скористалась платіжним пристроєм «EasyPay» та здійснила платіж на суму 2 809,08 грн, з яких: 2 754,08 грн - сума єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за четвертий квартал 2019 року;

55,08 грн - комісія за послуги відповідача з переказу коштів. Квитанція на оплату податку і комісії була сформована відповідачем самостійно.

За твердженнями позивача платіжні реквізити у квитанціях виявились неправильними, адже

з 01 січня 2020 року були змінені згідно Плану рахунків бухгалтерського обліку в державному секторі, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2013 року № 1203. Платежі позивача від 08 січня 2020 року та 10 січня 2020 року не були скеровані відповідачем до бюджету, про що позивач дізналась лише 25 лютого 2020 року, тобто майже через два місяці після їх здійснення, шляхом отримання SMS-повідомлення від служби відповідача.

25 лютого 2020 року відповідач надіслав на номер засобу зв`язку позивача SMS-повідомлення про повернення платежів 2 754,00 грн, 2 750,18 грн до їх системи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 11 липня 2019 року перебуває на обліку ДПІ Дніпровського району ГУ ДПС у м. Києві і по теперішній час застосовує спрощену систему оподаткування - 3 група, 5 % до доходу.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня

2010 року № 2464-ІV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон

№ 2464).

Платниками єдиного внеску, зокрема, є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) (абзац 2 пункт 1 частина перша статті 4 Закону

№ 2464).

Згідно із частиною першою статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску має право : безоплатно отримувати від органів доходів і зборів та Пенсійного фонду в межах їх компетенції інформацію, необхідну для виконання обов`язків, покладених на платника згідно з цим Законом, а також для підтвердження надходження до Пенсійного фонду сплачених платником сум єдиного внеску; безоплатно отримувати від органів доходів і зборів та Пенсійного фонду у межах їх компетенції консультації та роз`яснення щодо прав та обов`язків платника єдиного внеску, порядку сплати єдиного внеску; оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

Частиною другою статті 6 Закону № 2464 визначено обов`язок платника подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

В силу положень частин п`ятої-сьомої статті 9 Закону № 2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування. Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

У результаті сплати єдиного внеску на невідповідний рахунок виникає недоїмка, яка стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів відповідно до Закону № 2464.

Звертаючись до суду за захистом порушеного права, позивач посилалася на норми Закону України «Про захист прав споживачів», яким регулюються відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статі 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

З огляду на викладене, обґрунтування позивачем неправомірності дій відповідача щодо формування квитанцій на оплату податку, ухвалення рішення від 03 березня 2020 року № про застосування до неї штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску (ЄСВ) та необхідність відшкодування, у зв`язку з цим, майнової та моральної шкоди з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів», є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до статей 76-81, 265 ЦПК України вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 81, 89, 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім», третя особа - Державна фіскальна служба України, про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 23 серпня 2022 року.

Суддя О.О. Хромова