_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/309/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2022 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» (філія ІНФОКСВОДОКАНАЛ»), ОСОБА_4 про визнання договору (правочину) недійсним, зобов`язання укласти договір,

ВСТАНОВИВ :

19 жовтня 2021 року позивач звернулась з позовом до Приморського районного суду м.Одеси, в якому просить: визнати недійсним договір за особовим рахунком № НОМЕР_1 (НОМЕР_2), укладеним ТОВ «Інфокс» (в особі філії «Інфоксводоканал») із споживачем ОСОБА_4 , та застосувати наслідки його недійсності. Зобов`язати ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» укласти договір на водопостачання на ім`я ОСОБА_3 . Судові витрати у розмірі судового збору покласти на відповідачів.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є співвласником приватного будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, її частка у спільному майні складає 52/1000. Право власності на 948/1000 частин цього житлового будинку з надвірними спорудами зареєстровано за матір`ю позивача ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказує, що за адресою АДРЕСА_1 , вона зареєстрована та проживає постійно. За цією адресою також зареєстрована але не проживає на протязі трьох років ОСОБА_4 . Останню частину домоволодіння, а також все своє майно, з чого б воно не складалося, згідно із заповітом, складеним 07 липня 2006 року і посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., мати заповіла ОСОБА_3 .

Також позивач вказує, що після смерті матері, вона намагалася переоформити особовий рахунок на себе на підставі договору дарування, у якому за позивачкою зареєстровано право власності на 52/1000 часток у будинку, але в абонентському відділі роботи з приватним сектором №2 позивачу усно відмовили у цьому і сказали звернутися тоді, коли вона успадкує основну частку будинку, яка належала матері. Таким чином, споживачем за особовим рахунком залишалася мати, ОСОБА_5 , а позивач оплачувала комунальні послуги.

Приблизно 2 чи 3 місяці тому, у цьому році, оплачуючи через платіжний термінал рахунок за водопостачання від «Інфоксодоканалу», позивач помітила, що з незрозумілих підстав споживач ОСОБА_5 була замінена на споживача ОСОБА_4 - відповідача.

Позивач стверджує, що жодних підстав для переоформлення особового рахунку на відповідача ОСОБА_4 не існує, особовий рахунок переоформлений на неї протиправно, філія «Інфокс» незаконно уклала договір, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Павлик І.А. яка ухвалою від 10 листопада 2021 року матеріали цивільної справи направила до Київського районного суду м. Одеси для розгляду в порядку територіальної підсудності.

Матеріали цивільної справи надійшли до Київського районного суду м. Одеси 03 грудня 2021 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Куриленко О.М.

Ухвалою судді від 06.12.2021 року позовну заяву будо залишено без руху у зв`язку з неповною сплатою судового збору.

Одночасно з подачею позву, ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою, в якій просила застосувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення заборони відповідачу ТОВ «Інфокс» вчиняти дії з припинення централізованого водопостачання та водовідведення об`єкта нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 (НОМЕР_2), на час до набрання законної сили судовим рішенням у справі про визнання недійсним договору.

Ухвалою суду від 13.12.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову було відмовлено в повному обсязі.

На виконання вимог ухвали суду від 06.12.2021 року про залишення позовної заяви без руху, 10 грудня 2021 року позивачем на адресу суду було надано квитанцію № 899 від 10.12.2021 року про сплату судового збору у розмірі 908,00 гривень.

Ухвалою судді від 13.12.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

12.01.2022 року відповідачем ТОВ «Інфокс» філія ІНФОКСВОДОКАНАЛ» було надано відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

24.01.2022 року позивач ОСОБА_3 надала відповідь на відзив, в якому вона просрила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» - Масіна Вікторія Петрівна у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, надала заяву про перенесення судового засідання у зв`язку з неможливістю приймати участь у судових засіданнях до закінчення воєнного стану в Україні, так як вона вагітна, та знаходиться із малолітньою дитиною двох років за межами м. Одеси. Власного траспорту не має, та усі види транспорту до м. Одеси відмінені. Однак, доказів вищевикладеного суду не надала.

Вирішуючи питання відкладення судового розгляду, суд бере до уваги, що відповідач ОСОБА_4 правом на надання відзиву не скористалась, водночас як сторона у справі відповідач зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утримуючись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи.

З огляду на поточну ситуацію, яка склалася у м. Одесі та Одеській області, на цій території немає бойових дій, небезпека для життя та здоров`я жителів м. Одеси наразі відсутня. Київський районний суд м. Одеси здійснює свою діяльність у штатному режимі, що свідчить про відсутність перешкод для явки відповідача до суду з посиланням на введення воєнного стану.

З клопотаннями про проведення судових засідань по даній справі в режимі відеоконференції ОСОБА_4 до суду не зверталась.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, серед іншого, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи , з`являтися в судове засідання за викликом суду. Згідно ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання правами не допускається.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, а також те, що її неявка не перешкоджає розгляду справи і доказів, які наявні у матеріалах справи, достатньо для прийняття рішення, та у зв`язку з відсутністю підстав для відкладення розгляду справи, суд продовжує розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_4 .

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу № 859344 від 29.06.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 7740, ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_5 купила житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 під номером «СІМ», та складається в цілому з одного житлового кам`яного будинку під літерою «А», житловою площею 76,1 кв.м., та надвірних споруд: Г - вбиральна, Е - душова, И - гараж, № 1-4 - огородження, І - мощення, розташованих на земельній ділянці площею 529 кв.м.

Відповідно до договору дарування ВАВ № 515681 від 11 грудня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 19122, ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар 52/1000 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 під номером «СІМ», та складається в цілому з одного житлового кам`яного будинку під літерою «А», житловою площею 76,1 кв.м., та надвірних споруд: Г - вбиральна, Е - душова, И - гараж, № 1-4 - огородження, І - мощення, розташованих на земельній ділянці площею 529 кв.м. У власність обдарованої переходить із зазначеного на технічному плані: 1-13 - житлова кімната, житловою площею 16,0 кв.м., 1-14 - кладова.

Все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, згідно із заповітом, складеним 07 липня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., ОСОБА_5 заповіла своїй дочці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зроблено відповідний актовий запис № 11635.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що 25.07.2021 року при проведенні платежу за водопостачання її стало відомо, що особовий рахунок було переоформлено з ОСОБА_5 на ОСОБА_4 , особовий рахунок переоформлений на неї протиправно, так само з нею незаконно уклала договір філія «Інфокс».

З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2021 року ОСОБА_4 звернулась до ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" із заявою про переукладення договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Як зазначила представник відповідача ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал", до заяви про переукладання договору ОСОБА_4 було додано свідоцтво про смерть ОСОБА_5 та довідку від нотаріуса, на підставі чого філією було укладено договір з ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки № 326/02-14 від 20.11.2020 року, приватний нотаріус Калінюк Г.О. повідомляє, що спадкоємцем ОСОБА_5 , станом на 20.11.2020 року, є її дочка - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьком померлої - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 подана заява за № 8 про відмову від спадщини на користь дочки померлої - ОСОБА_9 .

Також повідомлено, що в матеріалах спадкової справи знаходиться заява дочки померлої - ОСОБА_3 , про прийняття спадщини від 10.04.2019 року за № 9. Факт прийняття спадщини ОСОБА_3 не доведено, справа про встановлення факту постійного мешкання її із ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини знаходиться на розгляді в судових органах.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» від 10 січня 2002 року № 2918-ІІІ встановлено, що послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" на підставі договору з: власниками будинків, що перебувають у приватній власності; індивідуальними і колективними споживачами житлово-комунальних послуг, визначеними Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

У свою чергу, статтею 1 «Визначення термінів» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

На сайті з назвою «ТОВ ІНФОКС ВОДОКАНАЛ» в мережі Інтернет за адресою https://infoxvod.com.ua/ у розділі «Послуги» і підрозділі «Укладення договорів для населення» зазначено, що для укладення договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення необхідно надати документ, що підтверджує право власності (користування) на об`єкт нерухомого майна.

Згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право користування є речовим правом, похідним від права власності, зокрема: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини); право довірчої власності (крім права довірчої власності як способу забезпечення виконання зобов`язань); інші речові права відповідно до закону.

Вирішуючи спір по сут,і суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 ніколи не була власником або співвласником об`єкта нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , і не володіла будь-якими речовими правами щодо нього, що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 08.10.2021 року.

ТОВ «ІНФОКС» фактично визнає, що уклав оспорюваний договір з ОСОБА_4 лише на підставі поданих нею свідоцтва про смерть матері та довідки від нотаріуса, а не тих документів, які визначені законодавством у якості підстави для укладення договору.

Разом з тим, посилання відповідачів на те, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувають справи № 947/38819/20 за заявою ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_3 недієздатною особою, та цивільної справи № 947/8435/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним не є доказами на підтвердження правомірності дій ТОВ «Інфокс» та ОСОБА_4 під час укладення ними договору і так само не є підставою для відмови ОСОБА_3 в укладенні договору з ТОВ «Інфокс», а також зазначенні справи, що розглядаються судами, ніякого відношення до укладення договору на водопостачання не мають та не входять до повноважень ТОВ «Інфокс».

З наданої відповідачем ТОВ «Інфокс» копії заяви ОСОБА_4 від 21.07.2021 року про переукладення договору на централізоване надання послуг водопостачання та водовідведення випливає, що вона не надала ТОВ «Інфокс» жодного з визначених законодавством як правова підстава документів, і укладення договору з переоформленням рахунку відбулося на підставі письмової обіцянки ОСОБА_4 надати правові документи після оформлення права власності на майно. Проте, законодавство не передбачає таких «гарантій» у якості підстави для укладення чи переукладення договору.

Більше того, у наданій відповідачем «Інфокс» копії договору від 21.07.2021 року № НОМЕР_2/20210721/46 за кодом особового рахунку № НОМЕР_2 наведено інформацію, що договір укладається з ОСОБА_4 , яка «є власником (співвласником, користувачем) нерухомого майна - індивідуальним споживачем», яким вона ніколи не була.

Також судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.10.2021 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

ТОВ «Інфокс», повідомляючи у відзиві на позовну заяву від 10.01.2022 року про те, що у провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває вищезазначена цивільна справа, повинен був перевірити, що рішення суду, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено, було ухвалено ще 13.10.2021 року, тобто в провадженні суду не перебуває.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається встатті 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Таким чином суд вважає обґрунтованими та доведеними вимоги позивача в частині визнання недійсним договору за особовим рахунком № НОМЕР_1 (НОМЕР_2), укладеним ТОВ «Інфокс» (в особі філії «Інфоксводоканал») із споживачем ОСОБА_4 , та застосування наслідків його недійсності, так як він не відповідає вимогам ч.2 ст.203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання ТОВ «Інфокс» (в особі філії «Інфоксводоканал» укласти договір на водопостачання на ім`я ОСОБА_3 , суд зазначає, що в даному випадку обставиною, яка перешкоджала укласти договір на ім`я ОСОБА_3 була наявність договору з ОСОБА_4 .

Наразі вказана перешкода усунена судом шляхом визнання недійсним договору за особовим рахунком № НОМЕР_1 (НОМЕР_2), укладеним ТОВ «Інфокс» (в особі філії «Інфоксводоканал») із споживачем ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язавння ТОВ «Інфокс» укласти договір на водопостачання на ім`я ОСОБА_3 відсутні. Одночасно, слід зазначити, що після визнання недійсним договору, позивач не позбавлена права на звернення до ТОВ «Інфокс» із заявою про переукладення договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання договору (правочину) недійсним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн., за вимогу немайнового характеру.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 215-217 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про питну воду і питне водопостачання», ст.ст. 4, 13, 19,81, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» (філія ІНФОКСВОДОКАНАЛ», ОСОБА_4 про визнання договору (правочину) недійсним, зобов`язання укласти договір - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір за особовим рахунком № НОМЕР_1 (НОМЕР_2), укладений ТОВ «Інфокс» (в особі філії «Інфоксводоканал») із споживачем ОСОБА_4 , та застосувати наслідки його недійсності.

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.

У зв`язку з перебуванням судді у щорічної основній відпустці з 27.06.2022 року по 01.07.2022 року повний текст рішення складено 05.07.2022 року.