Справа № 755/381/21
Провадження № 2/144/123/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2022 р. смт. Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді - Довгалюк Л.В.,

з участю секретаря судового засідання - Грушовенко О.В., Ковтун Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач ОСОБА_2 , яка є матір`ю дитини, вивезла доньку з його квартири АДРЕСА_1 , де вона тимчасово проживала у 2020 році та приховує з того часу місце проживання доньки, завдаючи таким чином дитині та йому душевних страждань.

15.03.2021 дана цивільна справа надійшла до Теплицького районного суду Вінницької області з Дніпровського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю, відповідно до ухвали суду від 15.01.2021 та згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями, передана на розгляд судді Довгалюк Л.В.

На запит суду надійшла відповідь виконавчого комітету Соболівської сільської ради № 174 від 24.03.2021, де зазначено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але на території сільської ради не проживає.

Ухвалою судді від 23.03.2021 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження у справі.

Позивач та його представник, які жодного разу у судові засідання не з`являлися, направили до суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позов просили задовольнити.

У матеріалах справи наявна заява відповідача, яка також жодного разу у судові засідання не з`являлася, за час перебування даної цивільної справи на розгляді, декілька разів змінювала своє місце проживання, не повідомляючи про це суд, просила розгляд справи проводити у її відсутності та відмовити у задоволенні позову (а.с. 51).

07.06.2022 від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2021 видано обмежувальний припис стосовно позивача, яким йому заборонено наближатися до місць перебування відповідача та дитини, вести листування та телефонні розмови, контактувати через інші засоби зв`язку та третіх осіб (а.с. 50-62).

Представник 3-ї особи - органу опіки та піклування Дніпровської районної ради у м. Києві також у судові засідання не з`являвся, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 90).

24.06.2021 ухвалою суду задоволено клопотання позивача, зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 та документів, на підставі яких він зроблений.

04.05.2022 на адресу суду надійшов висновок Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про те, що на засіданні комісії встановлено, що мати з донькою мешкають у м. Києві за адресою: АДРЕСА_3 , що відноситься до Деснянського району. Дитина навчається у школі № 189 Деснянського району м. Києва, тому орган опіки та піклування не має правових підстав для надання висновку щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 02.02.2022 позивачу повернуто позовну заяву у новій редакції (станом на 14.01.2022), відмовлено відповідачу у залишенні позовної заяви без розгляду, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Наступні редакції позовної заяви, надіслані стороною позивача після закриття підготовчого провадження судом не прийнято, оскільки їх зміст дублює попередні заяви, у прийнятті яких судом відмовлено з підстав, зазначених в ухвалі суду від 02.02.2022 (а.с. 135-139).

Ухвалою суду від 17.05.2022 зобов`язано Деснянську районну у м. Києві державну адміністрацію подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 та документів, на підставі яких він зроблений.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

З огляду на те, що у матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у ній матеріалів.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які врегульовані нормами права, що їм відповідають та зважаючи на рівність прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, керуючись пріоритетом прав та інтересів дитини, дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закону) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону).

Згідно з положеннями статті 12 Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини першої ст. 18, частини першої ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

У частині першій ст. 9 вищевказаної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

За змістом статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 161 СК України передбачено, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 у справі № 377/128/18 надано тлумачення частини першої ст. 161 СК України, відповідно до якого під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Верховний Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів.

Практика Європейського суду з прав людини дає підстав для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. У першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис № 1312, батьками неповнолітньої є сторони у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 28).

04.05.2022 на адресу суду надійшов висновок Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про те, що на засіданні комісії встановлено, що мати з донькою мешкають у АДРЕСА_3 , що відноситься до Деснянського району. Дитина навчається у школі № 189 Деснянського району м. Києва. З огляду на наведене, орган опіки та піклування не має правових підстав для надання висновку щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 .

Із повідомлення Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, яке надійшло до суду 10.08.2022, вбачається, що ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_3 у АДРЕСА_3 не проживають, квартиру орендували, виїхали та їхнє місцезнаходження не відоме, зареєстрованими за вказаною адресою не значаться. За інформацією батька ОСОБА_1 , мати разом з донькою перебувають за межами України, у зв`язку з оголошенням у країні воєнного стану. Оскільки місцезнаходження / перебування дитини та її матері невідомо, Служба не має можливості підготувати та надати суду висновок про доцільність/недоцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 із позивачем.

Із долученого відповідачем до відзиву на позов рішення Шевченківського районного суду від 16.02.2021, яке набрало законної сили, заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк три місяці, яким визначено обмеження його прав, які, зокрема, стосуються заборони йому перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_4 та з дитиною ОСОБА_3 ; заборону наближатися на відстань 100 метрів до місця навчання дитини; заборону вести листування, телефонні розмови з постраждалими особами: ОСОБА_2 та дитиною ОСОБА_3 , наближатися або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, заборону особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 та дитиною ОСОБА_3 (а.с. 53).

За змістом довідок Дніпровського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 42/990 від 17.10.2019, № 42/1127 від 02.12.2019 родина ОСОБА_2 перебуває на обліку сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах та отримує послугу соціального супроводу з мінімізацією наслідків насильства шляхом соціальної-психологічної та юридичної підтримки матері та дитини (а.с. 54-55).

Згідно довідок Київського міського центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству від 23.10.2020 та 25.01.2021 ОСОБА_2 із дитиною ОСОБА_3 дійсно перебували у кімнаті кризового реагування для осіб, які постраждали від домашнього насильства за ознакою статі Київського міського центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству (а.с. 56-57).

За змістом довідки Благодійної організації «Фонд «Асперн» № 178 від 18.12.2019, ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 із 20.11.2019 тимчасово проживають в закладі БФ «Асперн» та включені до програми фонду Центру матері та дитини (а.с. 58).

У відповідності до п. 7 Інформації про результати роботи та психологічний стан малолітньої ОСОБА_3 № 34 від 28.11.2019 Дніпровського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, наразі немає особливих підстав змінювати стиль і спосіб життя дитини, а саме: проживання її із матір`ю ОСОБА_2 . Батькові ОСОБА_1 рекомендовано змінити стиль і тактику спілкування з дитиною та її мамою (а.с. 60).

Із повідомлення Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві від 03.03.2021 вбачається, що 04.07.2020 винесено терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_1 із заходами щодо заборони у будь-який спосіб контактувати із постраждалою особою строком на 10 діб та 16.09.2020 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП. Вказано, що з 16.09.2020 ОСОБА_1 у Дніпровському УП ГУНП у м. Києві перебуває на профілактичному обліку як кривдник (а.с. 62).

У відповідності до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловити свою думку під час розгляду справи, що стосується її. Право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються.

Згідно частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України права дитини бути почутою підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються, думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються.

Оскільки на час розгляду справи, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла віку 10 років ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), тому при вирішенні даного спору, у відповідності до положення ст. 160 СК України, судом має бути врахована думка самої дитини.

Однак, суду не представилося можливим з`ясувати думку малолітньої ОСОБА_3 з ким із батьків вона бажає проживати, оскільки місце знаходження (проживання, перебування) дитини та її матері невідомо та судом не встановлено.

Як вбачається з листа Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_3 виїхали з орендованої квартири за адресою: АДРЕСА_3 та їхнє місцезнаходження невідомо, зареєстрованими за вказаною адресою не значаться. За інформацією батька ОСОБА_1 мати разом із донькою перебувають за межами України, у зв`язку з оголошенням у країні воєнного стану. Отже, чи повернуться вони додому та коли саме це відбудеться наразі невідомо.

Разом з тим, оскільки місцезнаходження / перебування дитини та її матері невідомо, Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської , а також Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації не надано суду висновку про доцільність / недоцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 із батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Натомість, стороною позивача не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності обставин, передбачених вище вказаною нормою Сімейного кодексу, зокрема, щодо не перебування його на обліку у лікарів нарколога та психіатра, довідки про стан здоров`я, відомостей про наявність доходу або заробітку, характеристики з місця роботи або з місця проживання позивача.

Крім того, будь-яких доказів, які б давали суду підстави вважати, що визначення місця проживання дитини з батьком у даному випадку є доцільним та сприятиме забезпеченню нормального життя, здоров`я і морального виховання дитини, стороною позивача суду не надано.

Належні, допустимі та достатні докази, що матеріально - побутові умови за місцем проживання позивача відповідають вимогам житлового приміщення, містять все необхідне для проживання малолітньої дитини, стороною позивача також не надано суду.

Отже, позивач не надав суду достатніх доказів того, що за умовами його проживання, з урахуванням його доходів, особистих якостей, обставин його життя, особливостями відносин із дитиною, саме він має перевагу перед матір`ю дитини при визначенні місця її проживання.

Натомість, судом також не виявлено та не встановлено таких виключних обставин, які за змістом принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року давали б підстави дійти висновку про можливість та доцільність розлучення дитини з матір`ю, з якою дитина проживає тривалий час.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи наведене вище, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, зважаючи на відсутність письмового висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, приймаючи до уваги недоведеність стороною позивача факту наявності в нього належних матеріально-побутових умов та відсутність виключних обставин, що перешкоджали б передачі доньки для проживання з батьком, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 на даний час до задоволення не підлягають.

Суд звертає увагу, що визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє від виконання своїх батьківських обов`язків. Кожен із батьків має право піднімати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відсутність правових підстав для задоволення позову, судові витрати належить залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, 19, 141, 160-161, 171 СК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено та підписано 19.08.2022.

Суддя