Справа № 369/2965/21
Провадження № 2/369/966/22
23.08.2022 року м. Київ
Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Янченка А.В.,
за участі секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення винагороди, -
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до ОСОБА_2 (далі відповідач) з позовом про стягнення 11 585 дол. США винагороди. Також позивач просив суд справу вирішити без позивача, у випадку відсутності відповідача винести заочне рішення.
Винагорода позикодавцю розраховується за період з 01 квітня 2021 року по 30 червня 2021 року.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.07.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні.
Позивач у судове засідання 23.08.2022 року не з`явився, просив суд розглянути справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання 23.08.2022 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії розписки власноруч написаної відповідачем, 23 жовтня 2019 року за договором позики ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг кошти в сумі 35 000 дол. США строком на 5 місяців, які зобов`язався повернути 25 березня 2019 року, а також повернення боргу можливе і 25 січня 2020 року (а.с.7).
У позовній заяві позивач вказує, що сторонами було погоджено дату повернення коштів - 25 березня 2020 року.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (статті 1047 ЦК України).
Факт передачі коштів підтверджується наданою відповідачем позивачу розпискою від 23 жовтня 2019 року.
Згідно цієї розписки відповідач зобов`язався повернути позивачу зазначену суму позики через п`ять місяців, зазначивши дату повернення грошових коштів 25 березня 2019 року.
Суд вважає, що відповідно до розписки від 23 жовтня 2019 року відповідач позичив у позивача грошові кошти строком на п`ять місяців, та що повернення боргу можливе і 25.01.2020 року, а відтак в розписці допущена описка в написанні дати повернення грошових коштів - «25 березня 2019 року».
Як вбачається з матеріалів справи, сторони домовились, що згідно частини 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України винагороду для позикодавця сторонами встановлено у розмірі 10 % від усієї суми позики щомісячно до дня повного фактичного повернення кредитору ОСОБА_1 всіх грошових коштів.
Підставою позовних вимог ОСОБА_1 є невиконання відповідачем зобов`язань щодо сплати йому процентів за договором позики в обумовленому розмірі, які він позиціонує як винагороду позикодавця за мінусом основної суми боргу за період з 01 квітня 2021 року по 30 червня 2021 року у розмірі 11 585 дол. США.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України також дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 випливає, що на підставі положень статей 534, 1046, 1048 ЦК України він просить стягнути з ОСОБА_2 винагороду позикодавця (проценти) за період 01 квітня 2021 року по 30 червня 2021 року у розмірі 11 585 дол. США., яка встановлена у розписці від 23 жовтня 2019 року у формі 10 % від всієї суми позики щомісячно, оскільки позичальник до цього часу не повернув йому всю суму позики та не сплатив відсотки за весь час користування грошима.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Таким чином, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування позиченими грошовими коштами.
Згідно із вимогами статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, зі спливом строку, на який була надана позика, припиняється право позикодавця нараховувати проценти за договором.
За умовами договору позики (боргової розписки) від 23 жовтня 2019 року сторони погодили, що позику в розмірі 35 000 дол. США. з урахуванням сплати 10 % від цієї суми щомісячно ОСОБА_2 зобов`язався повернути позивачу до 25 березня 2020 року.
Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих ним 10 % за умовами договору позики у розмірі 11 585 дол. США. за період з 01 квітня 2021 року по 30 червня 2021 року є необґрунтованими, адже за договором позики грошові кошти у борг надавалися строком до 25 березня 2020 року, а нараховувати передбачені договором проценти за позикою після спливу визначеного договором строку законом не передбачено.
Тобто, зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, а відтак після 25 березня 2020 року позивач не мав правових підстав для їх нарахування та примусового стягнення з відповідача.
За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 4, 259, 263, 264, 265, 280, 281 ЦПК України, суд-
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про стягнення винагороди відмовити повністю.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня винесення заочного рішення суду.
Повне рішення складено: 23.08.2022 року.
Суддя А.В. Янченко