Ухвала

18 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 757/24460/21-ц

провадження № 61-6100ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Лучко Мариною Олександрівною, на постанову Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_2 , про захист права споживачів, визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення суми коштів,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), третя особа - ОСОБА_2 , про захист права споживачів, визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення суми коштів задоволено.

Визнано договір фінансового лізингу автомобіля № К3VPA100000654, укладений 20 березня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» недійсним.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 772 380 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У липні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Лучко М. О., на постанову Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 липня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Лучко М. О., залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику уточнити касаційну скаргу, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк ОСОБА_1 направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 липня 2022 року, вважаючи, що вимоги ухвали виконано.

Однак, вимоги ухвали Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду від 14 липня 2022 року виконано ОСОБА_1 не у повному обсязі, оскільки у касаційній скарзі на порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України не зазначено підстав (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав).

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

В уточненій редакції касаційної скарги, поданої на виконання ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 липня 2022 року, ОСОБА_1 , посилаючись на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, повторно зазначає постанови Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, від 11 травня 2016 року у справі № 6-65цс16, від 10 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16, в яких, на його думку, викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваній постанові апеляційного суду.

Проте, суд касаційної інстанції повторно звертає увагу заявника на те, що посилання у касаційній скарзі виключно на постанови Верховного Суду України, у яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах (а не Верховного Суду), не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведені в уточненій касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки постанови Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, від 11 травня 2016 року у справі № 6-65цс16, від 10 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16, на які заявник посилається як на підставу касаційного оскарження, не є постановами Верховного Суду, в яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, а тому посилання виключно на постанови Верховного Суду України не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення.

Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Оскільки у відведений судом строк, станом на 18 серпня 2022 року, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 липня 2022 року заявником не виконано, що перешкоджає Касаційному цивільному суду у складі Верховного Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Лучко М. О., на постанову Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року потрібно вважати неподаною та повернути.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (частина сьома статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Лучко Мариною Олександрівною, на постанову Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_2 , про захист права споживачів, визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення суми коштів вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець