Справа № 308/2883/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 серпня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача - Кожух О.А.,

суддів - Кондора Р.Ю., Куштана Б.П.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 березня 2022 року (головуючий суддя Хамник М.М.) у справі №308/2883/21 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

В березні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.05.2019 між ним та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею анкета-заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

Як зазначає Банк, заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі, що також підтверджується копією Паспорту споживчого кредиту.

Відповідно до виявленого бажання відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову.

У подальшому відповідачка, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 29.10.2019, отримала картку типу преміальна картка «World Black Edition» (кредитний ліміт до 200000 грн.).

Як зазначає позивач, Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 15.02.2021 має заборгованість 103748, 18 грн., яка складається з наступного: 80300, 13 грн. заборгованість за кредитом, в т.ч.: 50520, 42 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 29779, 71 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3693, 80 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 19754, 25 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 0, 00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, 0, 00 грн. нарахованої пені, 0, 00 грн. нарахованої комісії.

Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість на загальну суму 103748,18 грн. та судові витрати в розмірі 2270,00 грн.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 березня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за поточним та простроченим тілом кредиту в розмірі 74805 (сімдесят чотири тисячі вісімсот п`ять) гривень 63 копійки, та витрати із сплати судового збору в сумі 1636 (одна тисяча шістсот тридцять шість) гривень 67 копійок. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Банк подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводиться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками. Апелянт звертає увагу на те, що крім анкети-заяви ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту (доданий до позовної заяви та наявний в матеріалах справи), в якому особистим підписом підтвердила ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, зокрема, щодо процентної ставки в межах та поза межами пільгового періоду, розміру штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою, процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту. Таким чином, відповідачка при укладенні кредитного договору була належним чином повідомлена про умови кредитування, у тому числі, щодо сплати відсотків.

Крім того, суд першої інстанції зменшив суму заборгованості за тілом кредиту, вважаючи, що усі кошти, що вносилися на погашення заборгованості, слід спрямувати на погашення боргу за тіло кредиту. З цим висновком Банк не погоджується, оскільки вважає, що відповідачка не лише отримала кредитну картку але й визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинила дії спрямовані на виконання укладеного договору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Враховуючи викладене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, стягнув з відповідача заборгованість за поточним та простроченим тілом кредиту в розмірі 74805,63 грн. фактично отриманої та використаної суми кредитних коштів. Суд вважав, що Паспорт споживчого кредиту, Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети заяви, а отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також будь-які інші платежі за користування кредитними коштами.

Оскільки ОСОБА_1 рішення суду не оскаржила, апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги у частині відмови в задоволенні позовних вимог, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 19-20).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір банківського обслуговування, примірник якого вона отримала шляхом самостійного роздрукування.

У позовній заяві Банк стверджував, що згідно вказаної анкети-заяви від 15.05.2019 ОСОБА_1 отримала кредитну картку «World Black Edition» із встановленим кредитним лімітом до 200000 грн. (а.с. 2). Проте будь-якого підтвердження тому, що відповідач отримала саме таку кредитну картку саме з таким встановленим лімітом матеріали справи не містять.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування, старт карткового рахунку 14.06.2018 (анкета-заява підписана ОСОБА_1 15.05.2019). У подальшому, а саме 11.03.2020, відповідачці було зменшено розмір кредитного ліміту до 75000 грн,; 17.04.2020 до 74900 грн.; 23.04.2022 до 74392,53 грн., а 08.12.2020 до 0,00 грн. (а.с. 17).

Також Банком надано довідку про видані кредитні картки одну видано 14.06.2018, іншу 04.06.2019 (а.с.18).

Як вбачається з наданої Банком виписки за договором, перша операція мала місце 17.06.2018.

Колегія вчергове зазначає, що анкета-заява підписана відповідачем 15 травня 2019 року. Анкета-заява не містить відомостей, які б вказували на: прохання відповідача отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку; домовленість сторін про розмір кредитного ліміту та розмір відсотків за користування кредитом, підтвердження видачі позивачем та одержання відповідачем певної кредитної картки, порядок нарахування відсотків, домовленості сторін про розмір відсотків.

До позовної заяви Банком додано копію Паспорту споживчого кредиту щодо семи продуктів - "Універсальна", "Універсальна GOLD", Platinum, MC World BlackEdition, Visa Signature, MC WorldElite, Visa Infinite, що містить різні відсоткові ставки для таких карт (а.с. 21-24); Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт щодо п`яти продуктів Platinum, MC World BlackEdition, Visa Signature, MC WorldElite, Visa Infinite (а.с. 25-29); додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

У той же час позивачем не доведено, яку саме картку отримала відповідачка ОСОБА_1 із даного переліку можливих; підписана ОСОБА_1 . Анкета-заява не містить умов про те, що Паспорт споживчого кредиту є складовою договору про надання банківських послуг.

Відповідно до наданого Банком розрахунку станом на 15.02.2022 Банк нарахував відповідачці заборгованість у розмірі 103748, 18 грн., яка складається з наступного: 80300, 13 грн. заборгованість за кредитом, в т.ч.: 50520, 42 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 29779, 71 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3693, 80 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 19754, 25 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 0, 00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, 0, 00 грн. нарахованої пені, 0, 00 грн. нарахованої комісії.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднаннядругої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановлено, що в анкеті-заяві позичальниці від 15.05.2019 процентна ставка не зазначена.

Апелянт, обґрунтовуючи вимогу про стягнення відсотків, посилався на те, що в підписаному відповідачем паспорті споживчого кредиту чітко вказано умови кредитування для картки «World Black Edition» яку оформила відповідачка - процентна ставка 32,2 %; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов?язання щодо повернення кредиту подвійна процентна ставка, тобто 74,4 %.

Однак, як зазначалось вище, позивачем не доведено, яку саме картку отримано ОСОБА_1 із переліку у паспорті споживчого кредиту, який стосується семи видів карток; також у анкеті-заяві від 15.05.2019 не вказано, який саме вид карти мала намір оформити ОСОБА_1 .

Підписана ОСОБА_1 анкета-заява від 15.05.2019, попри те, що не містить умов стосовно процентної ставки, також не містить умов про підвищення відсоткової ставки.

Матеріали справи не містять підтверджень, який саме Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та які Тарифи розуміла відповідачка та ознайомилося і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи, на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати відсотків саме у розмірах і з порядком нарахування, зазначеному в документах, що додані Банком до позовної заяви.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (15.05.2019) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (березень 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Аналогічні висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін щодо розміру відсотків, наданий банком Витяг з Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи) доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві від 15.05.2019, яка безпосередньо підписана ОСОБА_1 .

Відтак позивач не довів факту прийняття ОСОБА_1 запропонованих їй умов щодо нарахованого банком розміру відсотків.

Таким чином, Банк не довів належними й допустимими доказами тієї обставини, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків за користування кредитом, а також умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та їх розміру.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення відсотків, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві.

Сам по собі факт користування карткою та зняття коштів не може свідчити про досягнення домовленості щодо розміру кредиту, терміну користування, розміру відсотків, порядку їх нарахування, збільшення відсоткової ставки, порядку нарахування неустойки (штрафів та пені).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі N 342/180/17 з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави вважати, що при підписанні анкети-заяви ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» N 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Оскільки анкета-заява від 15.05.2019 не містить умов про строк повернення кредиту (користування ним), не містить відомостей про отримання конкретної картки (серед семи зазначених на а.с. 21-24), не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), тому сам по собі розрахунок заборгованості (у якому вказано про нарахування відсотків та неустойки) не свідчить про те, що з відповідачем досягнуто домовленості про розмір і порядок нарахування відсотків та неустойки.

Крім цього, анкета-заява не містить умов про те, що Паспорт споживчого кредиту є складовою договору про надання банківських послуг.

Зі змісту даного паспорту вбачається, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише в період з 15.05.2019 по 30.05.2019.

Більш того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачкою паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.

Як зазначалось вище, в Анкеті-заяві відповідачки ОСОБА_1 не містить домовленості сторін про сплату відсотків та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору; анкета-заява була підписана відповідачем 15.05.2019, у ній не вказано, що ОСОБА_1 отримала кредитну картку «World Black Edition» із встановленим кредитним лімітом до 200000 грн.; згідно з довідкою про зміну умов кредитування, старт карткового рахунку 14.06.2018; дані у довідці про зміну умов кредитування про розмір кредитного ліміту зазначені з 11.03.2020 - до 75000 грн,; 17.04.2020 до 74900 грн.; 23.04.2022 до 74392,53 грн., а 08.12.2020 до 0,00 грн.; згідно довідки про видані кредитні картки одну видано 14.06.2018, іншу 04.06.2019; згідно наданої Банком виписки за договором, перша операція мала місце 17.06.2018; інформація зазначена у паспорті споживчого кредиту, підписаному відповідачкою, зберігає чинність та є актуальною лише в період з 15.05.2019 по 30.05.2019; також з виписки за договором вбачається, що Банком здійснювалось списання відсотків, за використання кредитного ліміту.

Таким чином, Банк не довів належними й допустимими доказами тієї обставини, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору кредиту та розмір відсотків за користування кредитом.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення відсотків, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині.

Також, зважаючи на встановлені обставини та наявні у справі докази, Банком не доведено, що відповідачем отримано більше коштів, ніж стягнуті судовим рішенням.

Виходячи з наведеного та враховуючи межі доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення відсотків та частини тіла кредиту, відповідно до ст 375 ЦПК України, слід залишити без змін.

Керуючись ст.368, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст.374, ст. ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 березня 2022 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: