Ухвала

17 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 577/1881/21

провадження № 61-6697 ск 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В., розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 14 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Сумигаз» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

1. У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив визнати протиправними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (далі - АТ «Сумигаз»), що полягають у відмові встановити у його квартирі індивідуальний лічильник газу за рахунок коштів, передбачених частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; зобов`язати АТ «Сумигаз» встановити у його квартирі індивідуальний лічильник газу за рахунок коштів, передбачених частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; з 01 січня 2021 року і до встановлення лічильника газу здійснювати облік спожитого ним газу за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України, та здійснити відповідний перерахунок призначених з цієї дати платежів.

2. Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_1 заначив, що він проживає та є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до Договору про надання послуг з газопостачання від 26 серпня 2014 року № 213786 з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» є споживачем послуг з постачання газу для приготування їжі. Його квартира не обладнана індивідуальним лічильником газу, а тому згідно з Договором до квітня 2017 року за газ сплачував за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України, а в 2017 році будинок на АДРЕСА_2 , без згоди власників квартир, обладнано загальнобудинковим лічильником газу. З квітня 2017 року частині мешканців будинку, квартири яких обладнані індивідуальними лічильниками, об`єм спожитого газу нараховується за показами лічильників, розподіл решти спожитого газу здійснюється тільки пропорційно кількості зареєстрованих осіб, без урахування дійсного обсягу спожитого газу, тому позивач вважав, що загальнобудинковий лічильник не відображає реального (дійсного) обсягу спожитого його сім`єю природного газу. Вважав, що такі умови одержання послуги ставлять споживачів у нерівне становище, що призводить до порушення Закону України «Про захист прав споживачів».

2.1 Вказував, що згідно з вимогами Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції, чинній на час звернення позивача до АТ «Сумигаз», суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку.

2.2 Лічильники встановлюються за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; інших джерел, не заборонених законодавством.

2.3 Встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, передбачається у строк до 1 січня 2021 року.

2.4 У разі невстановлення населенню лічильників газу у зазначені строки з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

2.5 До моменту звернення до суду індивідуального лічильника газу в його квартирі не встановлено. Тому вважав, що починаючи з 1 січня 2021 року і до встановлення лічильника, об`єм спожитого мешканцями його квартири газу повинен здійснюватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

3. Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 14 червня 2022 року, позов задоволено. Зобов`язано АТ «Сумигаз» встановити у квартирі, належній ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , індивідуальний лічильник газу за рахунок коштів, передбачених частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; починаючи з 01 січня 2021 року і до часу встановлення індивідуального лічильника газу, здійснювати облік спожитого ОСОБА_1 газу за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного газу» до затвердження Кабінетом Міністрів України нових норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, а також провести відповідний перерахунок вже сплачених коштів за використаний газ. Вирішено питання розподілу судових витрат.

4. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій, зокрема, мотивовані тим, що суд встановив, що при обладнанні у 2017 році загальнобудинковим лічильником газу будинку АДРЕСА_2 , немає згоди власників будинку, яка мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Крім того, відсутні дані про те, що позивачі відмовилися від встановлення їм індивідуальних лічильників природного газу і чинили перешкоди представникам АТ «Сумигаз» у доступі до будинку для встановлення лічильника природного газу, а навпаки у січні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив встановити йому індивідуальний лічильник обліку споживання природного газу.

4.1 Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу за відсутності договірних відносин та без згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку слід однозначно кваліфікувати як протиправні незалежно від того, вчинені вони до 20 січня 2018 року чи після цієї дати.

4.2 Статтею 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» встановлено, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.

4.3 Тобто після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників.

4.4 Частиною першою статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

4.5 Із викладеного вбачається, що АТ «Сумигаз», як суб`єкт господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язаний в термін до 01 січня 2018 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних, так і загальнобудинкових, щоб забезпечити 100 % облік спожитого природного газу населенням.

4.6 При цьому у разі невстановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

4.7 Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

4.8 Відповідачем не доведено належними доказами правомірності своїх дій щодо відмови встановити у належній позивачу квартирі індивідуальний лічильник газу за рахунок власних коштів та відмови здійснення перерахунку обліку спожитого газу з 01 січня 2021 року і до встановлення лічильника за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

5. Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, АТ «Сумигаз» у липні 2022 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2021 року і постанову Сумського апеляційного суду від 14 червня 2022 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

6. Як на підставу для скасування судових рішень заявник, зокрема, вказує на те, що наявність правових підстав у АТ «Сумигаз» для встановлення вузла обліку природного газу на вхідному газопроводі будинку АДРЕСА_2 повинно було розглядатися судами на підставі тих норм права, що регулювали спірні правовідносини на момент їх виникнення. Так АТ «Сумигаз» стверджує, що зазначений будинок був забезпечений обліком природного газу відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції, що існувала на момент виникнення спірних правовідносин. Крім цього, вказує на те, що згідно з вимогами Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» у АТ «Сумигаз» виникло право, а не обов`язок виконувати роботи з оснащення лічильниками.

6.1 Також заявник вказує на порушення позивачем строку позовної давності оскільки загальнобудинковий лічильник газу за адресою: АДРЕСА_2 встановлений та опломбований 18 листопада 2016 року. В період з 18 листопада 2016 року до 28 січня 2021 року від позивача не надходило жодних заяв про відмову чи незгоду із забезпеченням будинку загальним лічильником, здійснення перерахунку обсягів спожитого газу чи бажання встановити індивідуальний лічильник в квартирі. Отже, строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про забезпечення позивача лічильником газу закінчився 18 листопада 2019 року.

7. Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

7.1 Відповідно до пункту 33 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG (зріджений природний газ).

7.2 Ця система правовідносин може бути представлена як сукупність договорів різного виду, які укладаються суб`єктами ринку природного газу. Права та обов`язки суб`єктів ринку природного газу як сторін відповідних договорів визначаються безпосередньо зазначеним Законом.

7.3 Серед споживачів окреме місце займають побутові споживачі - фізичні особи, які придбавають природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

7.4 З метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (частина перша статті 18 Закону України «Про ринок природного газу»).

7.5 За частиною четвертою статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» держава заохочує впровадження новітніх систем, у тому числі апаратних засобів, обліку природного газу, зокрема тих, що забезпечують можливість споживача активно управляти власним споживанням.

7.6 Таким чином, приладовий облік споживання природного газу розглядається з позицій забезпечення державних гарантій прав споживачів, у тому числі побутових споживачів природного газу.

7.7 Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

7.8 Стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 10 жовтня 2015 року визначає, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

7.9 Тобто після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників.

7.10 Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

7.11 До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами.

7.12 Приписами абзаців третього-п`ятого пункту 4 Тимчасового положення (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46) передбачено, що:

- ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи;

- встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку;

- власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощота оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

7.13 Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора газорозподільної системи та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких у повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Бадансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору газорозподільної системи в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

7.14 З наведених положень вбачається, що до 20 січня 2018 року оператор газорозподільної системи мав право встановити загальнобудинковий лічильник природного газу, врегулювавши з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а також забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку.

7.15 Отже, для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку.

7.16 Також відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку.

7.17 У свою чергу, таке майно є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку (частина друга статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

7.18 Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності.

7.19 Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності.

7.20 Разом з тим відповідно до однозначних приписів частини сьомої статті 319 та частини другої статті 321 ЦК України обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом.

7.21 Тобто з урахуванням положень абзацу другого частини другої статті 4 ЦК України такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України. Зазначене кореспондується із приписами пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України, відповідно до яких правовий режим власності визначається виключно законами України.

7.22 Отже, до та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника.

7.23 Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати діяв з порушенням вимог законодавства.

7.24 Положеннями Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» встановлено систему стимулів та гарантій запровадження повного комерційного (приладового) обліку та здійснення контролю за використанням ресурсів природного газу.

7.25 З прийняттям цього Закону внесено зміни до Закону України від 08 липня 2010 року № 2467-VI «Про засади функціонування ринку природного газу» (який втратив чинність 01 жовтня 2015 року з прийняттям Закону «Про ринок природного газу»), відповідно до яких відпуск природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. При цьому населення у разі відсутності приладів обліку природного газу споживає газ за нормами, встановленими законодавством, до строків, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

7.26 Однак як норми Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», так і норми Закону України «Про ринок природного газу» не ставлять у залежність визначення обсягу споживання населенням природного газу від наявності чи відсутності загальнобудинкового лічильника газу.

7.27 Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» змінив строк постачання природного газу, яке здійснюється за умови його комерційного обліку в частині населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, - з 1 січня 2021 року. Ці зміни набули чинності 20 січня 2018 року.

7.28 Отже, з 1 січня 2018 року почало діяти правило про облік до моменту встановлення лічильників газу за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. Це положення не пов`язується з наявністю загальнобудинкового лічильника газу.

7.29 Таким чином, законодавчими актами передбачено лише два механізми обчислення обсягу спожитого газу:

- за даними лічильників газу;

- за встановленими Кабінетом Міністрів України нормами споживання.

7.30 Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.

7.31 Тому для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора ГРМ.

7.32 Таким чином, у разі невстановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України.

8. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 212/5836/17, який під час розгляду справи застосований як судом першої так і апеляційної інстанцій.

9. Враховуючи викладене, також варто погодитися із висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості посилання відповідача про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду із цим позовом.

10. За цих обставин доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті справи та зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального та процесуального права.

11. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

12. З огляду на зазначене касаційна скарга АТ «Сумигаз» є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень чи їх невідповідності висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушених в касаційній скарзі, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 14 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Сумигаз» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

А. І. Грушицький

Є. В. Петров