Постанова

Іменем України

18 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 1618/620/2012

провадження № 61-20919св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Бієвецька сільська рада Лубенського району Полтавської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша Лубенська державна нотаріальна контора,

особа, яка подала апеляційну і касаційну скарги, - ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Павличенко Володимир Григорович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Павличенко Володимир Григорович, на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Бутенко С. Б., Гальонкіна С. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Бієвецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша Лубенська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Бієвецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша Лубенська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовну заяву мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який є рідним братом ОСОБА_1 . Для прийняття спадщини вона не звернулася до нотаріальної контори в установлений законом строк, оскільки не знала, що такий термін установлено чиним законодавством України, вважала, що спадкове майно повинно перейти їй, як законному набувачу, тому що вона піклувалася про брата в останні роки життя, доглядала за його майном та користувалася ним.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 , посилаючись на положення статей 1270, 1272 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просила суд визначити, що строк для звернення із заявою про прийняття спадщини пропущено нею з поважних причин, та визначити їй додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 лютого 2012 року у складі судді Матвієнка В. М. позов ОСОБА_1 задоволено.

Надано ОСОБА_1 додатковий строк - три місяці для подання заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 (рідного брата), померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня набрання рішенням чинності.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 . Вона має намір прийняти цю спадщину, проте з поважних причин не оформила спадщину на себе в установлений законом термін. Враховуючи інтереси позивачки, відсутність спору, наявність доказів, які підтверджують поважність причин пропуску нею звернення до нотаріальної контори в установлений законом строк, суд вважав можливим задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 лютого 2012 року.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 лютого 2012 року не порушуються права та законні інтереси ОСОБА_2 , оскільки предметом позову ОСОБА_1 є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , натомість ОСОБА_2 не скористалася своїм правом на прийняття спадщинипісля смерті її брата ОСОБА_3 і тому у неї відповідно до положень статті 1216, частини другої статті 1220 ЦК України не виникли права як спадкоємця. З огляду на це суд дійшов висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Павличенка В. Г. в інтересах ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Павличенко В. Г., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року та передати справу на новий розгляд до Полтавського апеляційного суду.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки. Указує, що апеляційний суд позбавив ОСОБА_2 гарантованого їй законом права на спадкування, оскільки не перевірив, що Лубенський міськрайонний суд Полтавської області 16 лютого 2012 року прийняв рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки заявника, яка не була залучена до участі у справі.

Крім того, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року представнику ОСОБА_2 - адвокату Павличенку В. Г. відмовлено у задоволенні заяви про розгляд справи у режимі відеоконференції, чим порушено його право на участь у судовому засіданні.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Павличенко В. Г., на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року залишено без руху для усунення недоліків.

У лютому 2022 року заявником у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги усунуто.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Павличенко В. Г., на постанову Полтавського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року і витребувано із Лубенського міськрайонного суду Полтавської області цивільну справу № 1618/620/2012.

Фактичні обставини, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який на час смерті був зареєстрований та проживав один за адресою: с. Біївці Лубенськогорайону Полтавської області. Спадкова справапісля його смерті не відкривалась.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними сестрами ОСОБА_3 .

У 2012 році ОСОБА_1 звернулася до Першої Лубенської держаної нотаріальної контори із заявою про намір прийняти спадщину після смерті брата ОСОБА_3 , однак їй було роз`яснено право на звернення до суду із позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (а. с. 4).

19 серпня 2021 року ОСОБА_2 , яка мешкає у м. Лубни Полтавської області, звернулася до Першої Лубенської держаної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_3 (а. с. 27).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Павличенко В. Г., не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги, колегія суддів вважає, що постанова Полтавського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень цивільного процесуального закону.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися -

закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 62/12 та від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16, а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13 (провадження № 61-41547сво18). Тобто зазначена правова позиція є незмінною тривалий час.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17, від 03 червня 2019 року у справі № 910/6767/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 910/16430/14, від 05 травня 2020 року у справі № 910/9254/18 та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Предметом позовних вимог ОСОБА_1 є визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до Бієвецької сільської ради після того, як 01 лютого 2012 року нотаріусом Першої Лубенської державної нотаріальної контори Юрченко М. А. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що належало ОСОБА_3 , у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини.

Також нотаріус зазначив, що при перевірці по обліку Першої Лубенської державної нотаріальної контори встановлено, що спадкова справа по ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Біївці Лубенського району Полтавської області, не відкривалась (а.с.4).

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження №61-28938св18) зроблено висновок про те, що позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938 св 18); від 15 січня 2020 року по справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977 св 19); від 25 березня 2020 року по справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046 св 18).

Крім того, у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7«Про судову практику у справах про спадкування» міститься правова позиція, відповідно до якої особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які б могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Оскаржуючи рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 лютого 2012 року, ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Павличенко В. Г., вказувала на те, що вона не була залучена до участі у справі і це призвело до порушення її прав, як спадкоємця померлого брата ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Згідно із частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено та не спростовано ОСОБА_2 , що ОСОБА_2 після смерті брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в шестимісячний строк заяву до нотаріальної контори про бажання прийняти спадщину не подавала. Крім того, оскільки ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав на час смерті за адресою: село Біївці Лубенського району Полтавської області, а місцем проживання ОСОБА_2 є м. Лубни Полтавської області, то відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Заяву до Першої Лубенської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 подала лише через 12 років, а саме 19 серпня 2021 року (а. с. 27).

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_2 на час ухвалення оскаржуваного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 лютого 2012 року не вчинила жодних дій, які б вказували на її намір та вжиті заходи щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , заявлені ОСОБА_1 вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не є такими, що стосуються її прав та обов`язків.

Отже, висновок апеляційного суду про те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Павличенка В. Г. в інтересах ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, та правильно застосованих нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Також колегія суддів Верховного Суду відхиляє довід касаційної скарги про безпідставну відмову апеляційного в задоволенні заяви адвоката Павличенка В. Г. про розгляд справи у режимі відеоконференції, з огляду на таке.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року задоволено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 лютого 2012 року, як пропущений з поважних причин, відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою адвоката Павличенко В. Г. в інтересах ОСОБА_4 .

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі за апеляційною скаргою адвоката Павличенко В. Г. в інтересах ОСОБА_2 , справу призначено до розгляду в приміщенні апеляційного суду з повідомленням учасників справи на 10 год. 00 хв. 20 жовтня 2021 року.

16 вересня 2021 року адвокат ОСОБА_2 - Павличенко В. Г. отримав судову повістку про призначення справи до розгляду на 20 жовтня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 48).

19 жовтня 2021 року на адресу Полтавського апеляційного суду надійшла заява адвоката Павличенка В. Г. про проведення судового засідання, призначеного на 20 жовтня 2021 року, в режимі відеоконференції, виконання якої доручити Лубенському міськрайонному суду Полтавської області.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року у задоволенні заяви Павличенка В. Г. в інтересах ОСОБА_4 про розгляд справи у режимі відеоконференції відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Вирішення питання про задоволення клопотання про участь у судовому засіданні шляхом використання систем відеоконференцзв`язку пов`язано з сукупністю як фактичних дій організаційного характеру, так і процесуальних дій, які оформлюються судовими актами.

Ухвала Полтавського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року про відмову у призначенні відеоконференції, на виконання вимог статті 260 ЦПК України, містить мотиви (причини) відмови у задоволенні клопотання. Так, в ухвалі зазначено, що на підставі рішення зборів суддів Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 жовтня 2021 року № 20 з метою запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання COVID-19, спричиненого коронавірусом SARS-CoV-2, серед співробітників суду та відвідувачів суду змінено запроваджені раніше рішеннями зборів суддів тимчасові заходи та припинено до поліпшення епідеміологічної ситуації проведення судових засідань в режимі відеоконференції за дорученням інших судів, окрім судових справ, які потребують термінового судового розгляду.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року було надіслано судом адвокату Павличенку В. Г. безпосередньо у день її постановлення - 19 жовтня 2021 року, на його електронну адресу, вказану ним у заяві про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (а. с. 61).

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Павличенко Володимир Григорович, залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець