Справа № 177/595/22
Провадження № 2/177/503/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 серпня 2022 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Коваль Н.В.

за участі:

секретаря судового засідання: Зборівської І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем укладений 06.03.1997, актовий запис № 58.

В обґрунтування позову, вказував, що з 06.03.1997 сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не мають.

Шлюбні відносини не склалася через різні сімейні та життєві цінності, сторони мають різні погляди на життя та не розуміють один одного, не ведуть спільного господарства та разом не проживають.

Позивач в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав суду клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач також в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про визнання позовних вимог.

В зв`язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України.

Суд, вивчивши докази по справі, беручи до уваги визнання позову відповідачем, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 06.03.1997 на території району Ісан, міста Тбілісі, Грузія (а.с.19,20-21).

Позивач стверджує, що шлюбні відносини не склалася через різні сімейні та життєві цінності, сторони мають різні погляди на життя та не розуміють один одного, не ведуть спільного господарства та разом не проживають.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні.

Згідно ст. 63 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном.

Відповідно до наказу Мін`юсту №52/5 від 18.10.2000 "Про затвердження Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні", документи, видані компетентними органами іноземних держав, що свідчать акти цивільного стану, вчинені за межами України за законами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВР України.

Відповідно до міжнародного договору ст. 1 Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року, передбачено, що її умови поширюються на офіційні документи, які були видані на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Такими документами визнаються: 1) документи, що походять від прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; 2) адміністративні документи; 3) нотаріальні акти та інші.

Відповідно до ст.ст. 2, 3 Гаазької Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положенням вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці цієї Конвенції.

Як видно з матеріалів справи, свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.20), має гербову печатку Відділу реєстрації актів цивільного стану району Ісан міста Тбілісі.

Грузія входить до переліку країн-учасниць Конвенції, беручи до уваги вищезазначене, підстав недійсності шлюбу укладеного 06.03.1997 на території району Ісан, міста Тбілісі, Грузія - відсутні.

Частиною 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Суд не застосовує вимоги ст. 111 Сімейного кодексу України, так як відповідач в повному обсязі визнала позовні вимоги.

Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, примирення неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку із чим шлюб, зареєстрований між сторонами, повинен бути розірваний.

Відповідно до ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору, в розмірі 496,20 гривень, а інша частина в розмірі 496,20 гривень, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 142, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06.03.1997 Відділом реєстрації актів цивільного стану району Ісан, міста Тбілісі, Грузія, актовий запис № 58 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Суддя: