Провадження № 22-ц/802/781/22 Категорія: 64 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Кіт А.Д.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області до ОСОБА_3 про втрату права користування службовою квартирою, виселення та зняття з реєстрації, за апеляційною скаргою Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області (коротка назва - АРЗ СП ГУ ДСНС України у Волинській області, далі аварійно-рятувальний загін) в липні 2021 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про втрату права користування службовою квартирою, виселення та зняття з реєстрації місця проживання.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_3 проходив службу цивільного захисту в підрозділах Управління ДСНС України у Волинській області з 18 червня 2013 року по 17 червня 2019 року. Згідно з наказом Управління ДСНС у Волинській області від 11 червня 2019 року №123 «Про кадрові питання» капітана служби цивільного захисту ОСОБА_3 , провідного фахівця відділу персоналу Управління ДСНС у Волинській області було звільнено зі служби цивільного захисту у запас Збройних сил України (з постановкою на військовий облік) за пунктом 176 підпунктом 1 Положення про про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу (у зв`язку із закінченням контракту) з 17 червня 2019 року, виключивши з кадрів ДСНС України.

Під час проходження служби ОСОБА_3 отримав службове житло 07 листопада 2017 року було видано ордер на проживання в службовій однокімнатній квартирі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Балансоутримувачем усіх службових квартир, які знаходяться за вищезазначеною адресою є Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України у Волинській області. У зв`язку із тим, що відповідач припинив правовідносини із роботодавцем, то зобов`язаний звільнити надане йому житлове приміщення. При перевірці службової квартири комісією встановлено, що ОСОБА_3 , який зареєстрований у ній, в період з 12 січня 2021 року по 20 травня 2021 року в даній квартирі не проживає, про що складено відповідні акти. Інших осіб у даному житлі не зареєстровано. Після припинення трудових правовідносин службове приміщення має бути повернуте роботодавцю для того, щоб у ньому могли проживати інші працівники. Просив визнати ОСОБА_3 таким що втратив право користування службовою кварторою №6 за адресою: АДРЕСА_1 , виселити його зі службової квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення та зняти його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає рішення незаконним, не обгрунтованим та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що має достатню процесуальну правосуб`єктність для звернення до суду з позовом до ОСОБА_3 про втрату останнім права користування службовою квартирою, виселення та зняття з реєстрації місця проживання, оскільки АРЗ СП ГУ ДСНС України у Волинській області є титульним володільцем, суб`єктом господарювання (бюджетною установою) за яким закріплено спірне службове житлове приміщення державної форми власності, яким він володіє і розпоряджається на праві оперативного управління. Він є юридичною особою, бюджетною установою. Вважає позовні вимоги законними, а себе належним позивачем. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Ковальов С.В. подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає апеляційну скаргу на рішення суду безпідставною та необґрунтованою. Зазначив, що трудовий стаж ОСОБА_3 за період роботи у ДСНС України у Волинській області зараховано роботодавцем як вислугу років на службі, що в сукупності складає 10 років 10 місяців 02 дні, а тому відповідно до вимог ст.ст.124,125 ЖК Української РСР ОСОБА_3 не може бути виселений зі службового житла без надання іншого житлового приміщення.

Позивач АРЗ СП ГУ ДСНС України у Волинській області подав до суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній заперечив , що саме загальний трудовий стаж повинен враховуватись при визначенні права на надання йому іншого житлового приміщення при виселенні зі службової квартири. Період навчання відповідача дав йому можливість отримати покращене грошове забезпечення та додаткове пільгове обчислення вислуги років при виході на пенсію, однак при застосуванні положень ст.ст. 124,125 ЖК Української РСР слід враховувати виключно період проходження служби (роботи) у ДСНС України у Волинській області, який є меншим ніж 10 років.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала, просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з позовом до ОСОБА_3 про втрату останнім права користування службовою квартирою, виселення та зняття з реєстрації місця проживання звернувся неналежний позивач - АРЗ СП ГУ ДСНС України у Волинській області, який є лише балансоутримувачем спірної службової квартири та не наділений достатнім обсягом процесуальної правосуб`єктності.

З такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується.

Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради № 796-5 від 02 грудня 2010 року вирішено оформити за державою Україна в особі Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи /Аварійно рятувальний загін спеціального призначення Головного управління МНС України у Волинській області/ право державної власності на пожежне депо /літер А-4/ загальною площею 1 149,9 кв.м. на АДРЕСА_3 , що стверджується свідоцтвом про право власності від 07 грудня 2010 року, витягом про державну реєстрацію прав №28753941 від 22 січня 2011 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №151633845 від 29 грудня 2018 року.

Згідно довідок №03/229 від 30 червня 2021 року та №03/265 від 11 липня 2022 року на балансі АРЗ СП ГУ ДСНС України у Волинській області рахується Пожежне депо, яке знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул. Чернишевського, 114а, балансова вартість якого складає 1 872 390,12 грн.

Відповідно до п.1.2-1.4 Статуту АРЗ СП ГУ ДСНС України у Волинській області, останній є юридичною особою () заснованою Державною службою України з надзвичайних ситуацій. Загін належить до сфери управління ДСНС та підпорядковується Головному управлінню Державної служби з надзвичайних ситуацій у Волинській області у порядку, визначеному законом. Загін має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в установах Державної казначейської служби України, рахунки в установах банків України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, іншу власну атрибутику й символіку, що реєструється відповідно до чинного законодавства; є бюджетною установою, утримується за рахунок коштів Державного бюджету (загального та спеціального фондів), має право укладати договори та угоди, набувати майнові і особисті немайнові права та обов`язки, бути позивачем і відповідачем у суді відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктами 5.1-5.3 вказаного статуту передбачено, що майно Загону становлять закріплені за ним матеріальні цінності, одержані в установленому порядку. Майно, отримане загоном від ДСНС, територіального органу або придбане за рахунок коштів загального та спеціального фондів державного бюджету, є державною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Загін використовує закріплене за ним майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Розпорядження майном та його відчуження здійснюється відповідно до чинного законодавства. Джерелами формування майна загону є, зокрема, майно передане від ДСНС та територіального органу.

Загін має право, серед іншого, отримувати від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян і благодійних фондів та використовувати у встановленому законодавством порядку кошти, подарунки, пожертви, благодійні внески, матеріальні цінності (будинки, споруди, обладнання, транспортні засоби тощо), що закріплено у п.3.1 Статуту.

Відповідно до ст.137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визначається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженими ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених законами, а також власником майном (уповноваженим ним органом).

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» передбачено, що Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом.

Уповноважені органи управління ведуть облік об`єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів, що передбачено п.5 ч.1 ст.6 вказаного Закону.

АРЗ СП ГУ ДСНС України у Волинській області є самостійною юридичною особою (суб`єктом господарювання) за якою закріплено нерухоме майно, що перебуває у власності Держави Україна, та яка здійснює управління таким майном на праві оперативного управління, а тому наділений такими речовими правами як право володіння, користування та розпорядження щодо цього майна, у зв`язку із чим має рівнозначну з власником правосуб`єктність при зверненні до суду з позовами про відновлення його порушених прав, що виникають з приводу користування таким майном.

Судом встановлено, що лейтенант служби цивільного захисту ОСОБА_3 зарахований у розпорядження начальника Управління ДСНС України у Волинській області з 18 червня 2013 року, що стверджується витягом з наказу (по особовому складу №65 від 18 червня 2013 року.

Відповідно до витягу з протоколу комісії з житлової роботи УДСНС України у Волинській області від 29 вересня 2017 року №11 провідному фахівцю відділу персоналу УДСНС України у Волинській області, капітану служби цивільного захисту ОСОБА_3 вирішено надати вільну службову квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 19,8 кв.м.

Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради №654-1 від 01 листопада 2017 року «Про надання житла» затверджено вищевказане рішення комісії з житлової роботи УДСНС України у Волинській області. На підставі зазначеного рішення Виконавчим комітетом Луцької міської ради 07 листопада 2017 року ОСОБА_3 видано спеціальний ордер №40 (для службових квартир) на право зайняття жилого приміщення жилою площею 19,8 кв.м., яке складається з однієї кімнати за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з наказу (по особовому складу) начальника Управління ДСНС України у Волинській області №6123 від 11 червня 2019 року провідного фахівця відділу персоналу УДСНС України у Волинській області, капітана служби цивільного захисту ОСОБА_3 звільнено зі служби цивільного захисту у запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку контракту, знято з усіх видів забезпечення та виключено з кадрів ДСНС з 17 червня 2019 року.

Відповідач продовжує користуватись спірною квартирою.

Стаття 118 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної міської, районної в м. місті Ради народних депутатів.

Згідно з ч.1 ст. 122 Житлового кодексу Української РСР, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Відповідно до ст. 123 Житлового кодексу Української РСР порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79-83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103-106 цього Кодексу.

Відповідно ст. 124 Житлового кодексу України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

У ст. 125 ЖК Української РСР міститься вичерпний перелік осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.

Відповідач не входить до зазначеного переліку осіб, яких не може бути виселено без надання іншого житла, оскільки він не пропрацював на посадах в Управлінні ДСНС України у Волинській області більше десяти років, та не отримав за час служби в його підпорядкованих підрозділах будь-яких пільг, про які зазначено вище.

Не заслуховує на увагу твердження відповідача про те, що його трудовий стаж ОСОБА_3 за період роботи у ДСНС України у Волинській області, який зараховано роботодавцем як вислугу років на службі, що в сукупності складає 10 років 10 місяців 02 дні, є обставиною, що перешкоджає виселенню зі службового житла без надання іншого житлового приміщення.

Аналіз положень статті 125 ЖК Української РСР свідчить про те, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Тобто до періоду, який враховується роботодавцем для застосування даної норми, зараховується виключно період роботи на тому підприємстві, в установі, організації, що надано таке службове приміщення.

Службове приміщення надано ОСОБА_3 Управлінням ДСНС у Волинській області. Період служби (роботи) ОСОБА_3 в Управлінні ДСНС у Волинській області становить з 18 червня 2013 року по 17 червня 2019 року шість років, що є недостатнім для застосування норми п.2 ч.1 ст.125 ЖК Української РСР до вказаних правовідносин.

З моменту припинення трудових відносин із позивачем, який є власником службового житла, для відповідача перестають існувати правові підстави користування ним, що, по суті, робить подальше користування незаконним і призводить до виникнення в позивача, який надав службове житлове приміщення для проживання, права на звернення до суду з позовом про виселення в будь-який час, поки триває це правопорушення. Особа, яка користується службовим житлом, знає, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобов`язана звільнити надане ним житлове приміщення.

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, викладеної пунктах 49, 63 постанови від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення. Отже, позов про виселення є негаторним. Звернуто увагу на те, що ЄСПЛ, розглянувши справу за заявою військовослужбовця, який разом з іншими членами сім`ї був виселений із кімнати в гуртожитку після припинення служби у Міністерстві оборони України, дійшов висновку про відсутність порушення статті 8 Конвенції. ЄСПЛ вказав, що втручання, на яке скаржився заявник, переслідувало легітимну мету - захист інтересів економічного добробуту країни та прав інших осіб, а саме курсантів і працівників Національної академії оборони України й інших військовослужбовців, які потребували житло у зв`язку зі службою (рішення від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України» («Karakutsya v. Ukraine»), заява № 18986/06, § 71).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

В основу тимчасовості проживання в службовому житловому приміщенні покладено право власності на нього як на нерухоме майно, що належить державі в особі уповноважених підприємства чи установи або громадській чи кооперативній організації. Відповідно до положень ст. 124 ЖК, робітники і службовці, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню зі службового житлового приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого житлового приміщення. Тим самим єдиною підставою для виселення зі службового житла законодавство України визначає припинення трудових (службових) відносин наймача з власником службового житлового приміщення.

Попри те, що в Україні виселення зі службового житла закон чітко пов`язує з припиненням трудових або службових відносин наймача з власником цього житла, ст. 8 Конвенції визнає правомірним втручання органів державної влади у право особи на повагу до свого приватного й сімейного життя та свого житла, якщо воно не лише здійснюється у зв`язку із законом, але є необхідним в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Аналізуючи легітимну (у розумінні ст. 8 Конвенції) мету виселення особи зі службового житла, після припинення її трудових відносин із роботодавцем, який надав це житло, вона повинна повернути службове приміщення, щоб у ньому мали можливість проживати інші працівники. Звідси мета виселення полягає саме в забезпеченні прав інших громадян і прав державних і громадських організацій, які є власниками службових житлових приміщень або за якими останні закріплені на праві оперативного управління.

Наявність конкретних працівників, характер трудових чи службових відносин із роботодавцем яких потребує проживання в зазначеному службовому приміщенні, та їх важливість і необхідність для інтересів підприємства, установи, організації, яким належить службове житло, є вагомим аргументом на підтвердження вказаної суспільної потреби.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові у справі № 653/1096/16-ц від 04 липня 2018 року, службове житло надається особі тимчасово, допоки не припиняться з роботодавцем, який надав це житло, її пов`язують трудові правовідносини. Після їх припинення службове житло має бути повернене роботодавцю для того, щоб у ньому мали можливість проживати інші працівники.

Позивач вказує на те, що незаконне утримання відповідачем вказаної службової квартири позбавляє можливості державу забезпечити житловою площею інших працівників (осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту) Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області, які потребують поліпшення житлових умов, чим спричиняється шкода їх законним інтересам та правам, а також інтересам держави в частині можливості забезпечення останніх службовими житловими приміщеннями.

Колегія суддів, дійшла висновку, що відповідач ОСОБА_3 втратив право на користування службовою квартирою та підлягає виселенню з службової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Одночасно з цим, враховуючи положення п. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який передбачає підстави для зняття реєстрації місця проживання особи, відповідно до якого рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, виселення особи, є підставою для зняття реєстрації особи з місця проживання, колегія суддів вважає передчасним звернення позивача до суду з позовною вимогою про вирішення в судовому порядку питання про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим відмовляє в задоволенні такої позовної вимоги.

Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, оскаржуване судове рішення у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Згідно ч. 1, 7, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення,закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат,судові витрати понесені відповідачем,компенсуються за рахунок держави у порядку,встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні позову позивачем сплачено 2 379 грн. за вимогу немайнового характеру, яка задоволена судом апеляційної інстанції, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 379 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування службовою квартирою АДРЕСА_2 .

Виселити ОСОБА_3 зі службової квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України 2 379 (дві тисячі триста сімдесят дев`ять) гривень судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді