справа № 372/690/18 головуючий у суді І інстанції Тиханський О.Б.
провадження № 22-ц/824/3648/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Жванко О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 05 листопада 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про заміну сторони виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача Акціонерне товариство «Кредобанк» на нового кредитора Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», в обґрунтування якої представник заявника зазначив, що 17.05.2018 року Обухівський районний суд Київської області ухвалив рішення по справі № 372/690/18 про стягнення з боржника (відповідача), яким є ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №8402-ОWNCASH у розмірі 28590,93 грн., та судовий збір у розмірі 1762 грн. В подальшому, 25.06.2021 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуло право заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №8402-ОWNCASH.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 05 листопада 2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача задоволено. Замінено вибулого стягувача Акціонерне товариство «Кредобанк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» () у виконавчих листах №372/690/18, які видані на примусове виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 17.05.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №8402-ОWNCASH у розмірі 28 590,93 грн., та судовий збір у розмірі 1 762 грн.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

При цьому, апелянт зазначає, що отримана ним від суду першої інстанції повістка не відповідає вимогам ст. 129 ЦПК України, копію заяви про заміну сторони виконавчого провадження не надано. Вважає, що заява ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про заміну сторони виконавчого провадження повинна була повернута заявнику без розгляду. Крім того, вказує, що судом не було розглянуто заяву ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до не надходило.

Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Апелянт подав заяву про розгляду справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що17.05.2018 року Обухівський районний суд Київської області ухвалив рішення по справі № 372/690/18 про стягнення з боржника (відповідача), яким є ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №8402-ОWNCASH у розмірі 28 590,93 грн., та судового збору в розмірі 1 762 грн.

25.06.2021 року між АТ «Кредобанк» та від ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуло право вимоги щодо заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №8402-ОWNCASH.

Задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що сторона виконавчого провадження - стягувач АТ «Кредобанк» вибув з виконавчого провадження в зв`язку передачею ним права вимоги за кредитним договором правонаступнику на підставі відповідних правочинів.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.52 ЦК України підставою заміни кредитора є передання ним своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору.

Згідно із ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 закону «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Зазначене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 05 грудня 2018 року у справі №643/4902/14.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України саме позивача.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником були подані до суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження того, що у спірних правовідносинах відбулася заміна стягувача, а саме, належним чином засвідчені: копія договору факторингу від 25 червня 2021 року, копія додатку №1 до договору факторингу, копія платіжного доручення від 25 червня 2021 року про перерахування грошових коштів - оплати згідно з умовами договору факторингу, копія повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні (а.с.156-176 т.1).

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстації про необхідність задоволення заяви та заміни стягувача його правонаступником.

Колегія суддів не ставить під сумнів дійсність договору факторингу, оскільки боржником дійсність договору не оскаржувалась та відсутнє судове рішення, яке б свідчило про те, що вказаний договір є недійсним.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта про те, що отримана ним повістка не відповідає вимогам ст. 129 ЦПК України, оскільки вказана обставина не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Крім того, ОСОБА_1 у апеляційній скарзі зазначає, що подавав заяву про відкладення розгляду справи, тому вказане свідчить, що апелянт був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Посилання апелянта на невідкладення розгляду справи за його клопотання є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 05 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова