БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/980/21
Провадження № 2/730/32/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2022 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Луговця О.А.

з участю секретарів судового засідання - Магомедової О.В., Чорнухи Н.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Лук`яненко Р.В.

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Семенка В.І.

відповідача - приватного нотаріуса Лиман Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Лиман Тетяни Олександрівни, про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лиман Т.О. Свої вимоги обгрунтовує тим, що останні три роки вона доглядала за ОСОБА_3 , яка 21 вересня 2017 року склала на її користь заповіт. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але коли вона звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, то нотаріус їй вказав на недійсність вказаного заповіту, так як 26 лютого 2021 року ОСОБА_3 було складено інший заповіт на користь ОСОБА_2 , про що вона дізналась від сусідів. ОСОБА_3 мала проблеми з зором і слухом, в зв`язку з чим не могла самостійно прочитати та підписати заповіт; останній час в ОСОБА_3 були певні психічні розлади, а тому деякі свої дії та вислови вона не усвідомлювала, що ставить під сумнів її цивільно-правову дієздатність.

Позивачка, як і її представник, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснила, що з вересня 2017 року вона здійснювала догляд за своєю сусідкою ОСОБА_3 й та залишила на її користь заповіт, про зміну якого дізналась в день смерті ОСОБА_3 від ОСОБА_2 , на користь якої було складено новий заповіт. Зазначає, що ОСОБА_3 на психіатричному обліку не перебувала, проте її стан здоров`я з літа 2020 року погіршився (за непідтвердженою інформацією побив сусід ОСОБА_4 ), вона скаржилась на головні болі, не завжди пам`ятала окремі обставини, інколи вигадувала нереальні події, близько одного місяця не впускала до будинку свого соціального працівника, їй ввижалась чужа особа, вона не хотіла стаціонарно лікуватись та приймати всі призначені лікарем медпрепарати; з січня місяця 2021 року ці проблеми зі здоров`ям у ОСОБА_3 обтяжились, вона практично не ходила, погано бачила та чула, а після поміщення 07 березня 2021 року в зв`язку з переломом бедра до лікарні психічний стан здоров`я ОСОБА_3 став ще важчим, під час відвідування вона бувала агресивною, не впізнавала лікаря, хоча й задавала адекватні питання з приводу оплати комунальних послуг, користування присадибною земельною ділянкою, просила принести різну їжу. Стверджує, що при складанні та посвідченні в нотаріуса оспорюваного заповіту ОСОБА_3 за своїм психічним станом здоров`я не розуміла значення цих своїх дій, а також через проблеми із зором та слухом самостійно не могла прочитати зміст заповіту, що потребувало присутності свідків й чого нотаріусом не було забезпечено. Представник позивачки подала клопотання, підтримане позивачкою, про призначення в справі посмертної судово-психіатричної експертизи, доручивши її виконання фахівцям КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня».

Відповідач ОСОБА_2 надала відзив на позов. В судовому засіданні відповідачка, як її представник, позовні вимоги не визнала й пояснила, що ОСОБА_3 перебувала на її соціальному обслуговуванні з 2016 року, вона відвідувала ОСОБА_3 двічі на тиждень, а з січня місяця 2021 року щодня, оскільки її підопічна з ОСОБА_1 посварились й остання відмовилась здійснювати подальший догляд, віддала ключі від квартири та документи. Вона намагалась примирити ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , але це їй не вдалось і ОСОБА_3 порвала заповіт на ОСОБА_1 та запропонувала скласти на її користь новий заповіт. Вона спочатку не погоджувалась, але оскільки за ОСОБА_3 ніхто не хотів доглядати, то пристала на вказану пропозицію. 26 лютого 2021 року близько обіднього часу вона разом з чоловіком забрали ОСОБА_3 з дому та на автомобілі повезли до приватного нотаріуса Лиман Т.О.; вона допомогла ОСОБА_3 дійти до кабінету нотаріуса, а сама чекала ззовні, й після завершення нотаріальної дії повернулись назад додому. Вказаний заповіт ОСОБА_3 передала їй у березні 2021 року перед госпіталізацією до лікарні. Стверджує, що стан здоров`я та поведінка ОСОБА_3 як для її віку були адекватними, факт побиття її сусідом Купрієм влітку 2020 року не підтверджений, вона пересувалась сама, зокрема й з підтримкою палиць, була орієнтована і розуміла всі події, що відбуваються, мала задовільний зір і слух, виписувала газету й самостійно її читала в окулярах, а також інструкції до медичних призначень, вела свій щоденник; водночас ОСОБА_3 мала важкий характер, була вимогливою, страждала на серцеве захворювання, сама перевіряла чи підходять їй призначені ліки й не всі з них приймала, не хотіла лікуватись у стаціонарі. Зауважує, що лікар сімейної медицини ОСОБА_5 прибула за її викликом до ОСОБА_3 з приводу скарг на тиск та біль у серці не 05.02.2021р., а 12.02.2021р., й мова про неадекватність поведінки пацієнтки та необхідність її психіатричного огляду не йшла. Зазначає, що зі слів медичного персоналу стан здоров`я ОСОБА_3 погіршився вже після поміщення її 07 березня 2021 року та тривалого перебування в лікарні з переломом бедра, так як вона не хотіла їсти, спілкуватись з лікарем, хоча передавала записки, що необхідно їй принести. Запевняє, що при складанні та посвідченні приватним нотаріусом Лиман Т.О. 26 лютого 2021 року на її користь ОСОБА_3 заповіту та сама добровільно прагнула до цього й повністю усвідомлювала значення даної дії. Заперечує проти клопотання представника позивачки про проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, вважаючи його безпідставним.

Відповідач Приватний нотаріус Ніжинського (колишнього Борзнянського) районного нотаріального округу Чернігівської області Лиман Т.О. відзиву на позов не подала, надала письмове пояснення, в якому зазначає, що позов не визнає, так як посвідчений нею заповіт повністю відповідає вимогам чинного законодавства; при посвідченні нею 26 лютого 2021 року заповіту ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 підстав сумніватися в дієздатності ОСОБА_3 не було, оскільки та чітко назвала своє П.І.Б., дату народження, місце проживання, однозначно заявила що саме й на користь кого заповідає своє майно, вела себе спокійно й відповідала на всі поставлені питання, прочитала вголос зміст складеного заповіту.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 21 вересня 2017 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_1 , склала на користь ОСОБА_1 (позивачки по справі) заповіт на все належне їй майно, який посвідчено державним нотаріусом Борзнянської районної державної нотаріальної контори Артеменком О.О. та зареєстровано в реєстрі за №1351.

В подальшому, 26 лютого 2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_1 , склала на користь ОСОБА_2 (відповідачки по справі) заповіт на все належне їй майно та майнові права, який посвідчено приватним нотаріусом Борзнянського (після проведення адміністративно-територіальної реформи Ніжинського) районного нотаріального округу Лиман Т.О. та зареєстровано в реєстрі за №80.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла й після її смерті Борзнянською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №162/2021, в якій із заявами про прийняття спадщини за заповітом у встановлений законом строк звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , інші спадкоємці відсутні.

Зазначені обставини підтверджуються копіями заповітів та матеріалів спадкової справи №162/2021 до майна померлої ОСОБА_3 й не оспорюються сторонами.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що згідно укладеної декларації вона була сімейним лікарем ОСОБА_3 ; остання перебувала в неї на диспансерному обліку з приводу ішемічної хвороби серця та гіпертонічної хвороби. Вона неодноразово в телефонному режимі спілкувалась з доглядальницею ОСОБА_3 та надавала медикаментозні призначення. 05 лютого 2021 року за викликом вона виїздила додому до ОСОБА_3 , яка впала й втратила свідомість. При спілкуванні з пацієнткою та вела себе агресивно, кричала на доглядальницю, відмовлялась від стаціонарного лікування, говорила, що здорова, проте самостійно важко пересувалась і не все пам`ятала, з нею був ускладнений контакт, але якихось неадекватностей побутового мислення не спостерігалось. Вона запідозрила в ОСОБА_3 порушення мозкового кровообігу й рекомендувала консультації лікарів невролога та психіатра. До цього випадку на протязі року вона також відвідувала ОСОБА_3 вдома з приводу гіпертонічного кризу, але тоді пацієнтка не була такою агресивною.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що 07 березня 2021 року в хірургічне відділення з переломом стегнової кістки була направлена ОСОБА_3 , яка перебувала на стаціонарному лікуванні понад місяць. За час перебування ОСОБА_3 на лікуванні її поведінка була не зовсім і не завжди адекватною: спочатку пацієнтка могла нормально відповідати на поставлені запитання, а через декілька хвилин забувала й не внятно говорила; була дезорієнтована в місці, не завжди розуміла де знаходиться (думала що вдома), когось кликала по імені; намагалася витягнути вставлену для укріплення зламаної кістки медичну спицю. Водночас, пацієнтка не була агресивною, швидко заспокоювалась, пам`ятала про свою минулу роботу медсестрою в місцевій поліклініці. В зв`язку з такою поведінкою ОСОБА_3 їй було призначено консультацію лікаря-психіатра.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що 26 березня 2021 року вона проводила психіатричний огляд ОСОБА_3 , коли та з переломом бедра перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Борзнянська міська лікарня». В ОСОБА_3 спостерігались порушення поведінки, сну, дезорієнтація в місці та часі, тоді як вона добре орієнтувалась в своїй особі, в зв`язку з чим їй було призначене відповідне медикаментозне лікування. ОСОБА_3 на психіатричному обліку в неї не перебувала, до цього не спостерігалась, такий стан психічного здоров`я в ОСОБА_3 міг бути як і раніше, так і виникнути раптово. Порушення мозкового кровообігу може носити різну тяжкість перебігу й не завжди впливати на психічний стан здоров`я особи. Дезорієнтація людини в просторі та часі, порушення сну, роздратованість також абсолютно не вказує на розлад психіки, оскільки це може бути викликано отриманою травмою, похилим віком, різкою та суттєвою зміною умов життєдіяльності, тривалим перебуванням у медичній установі. В зв`язку з цим, вона у відповідності до МКХ-10 діагностувала в ОСОБА_3 розлади особистості і поведінки внаслідок органічного враження ЦНС.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона проживала по сусідству з ОСОБА_3 , періодично спілкувались, остання хворіла на тиск та серце. З осені 2020 року в поведінці ОСОБА_3 почали проявлятися дивні риси, які носили періодичний характер, хоча можливо цим вона грала якусь свою роль: повернула подарунки на іменини, а потім забрала назад; інколи вигадувала нереальні події; їй ввижались якісь сторонні особи; соціальний працівник ОСОБА_2 говорила, що не може підступитися до підопічної; деякі призначені лікарські препарати ховала й не приймала їх; просила говорити голосніше, прочитати інструкцію до ліків, так як сама не може цього зробити, хоча мала окуляри. ОСОБА_3 мала складний характер, що виражалось у постійних скаргах на здоров`я, егоїстичності, вимогливості, віковому порозі, говорила, що нікому не потрібна.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона доводилась сусідкою померлій ОСОБА_3 , понад 40 років поряд проживали, спілкувались, вона певний час доглядала за нею в обмін на складений на її дочку заповіт, який близько п`яти років тому із-за погіршення стосунків ОСОБА_3 був змінений. Стверджує, що в минулому між її чоловіком та ОСОБА_3 на побутовому грунті був лише словесний конфлікт, він не бив сусідку й та від його дій ніяких тілесних ушкоджень не отримувала, до судмедексперта не зверталась. В лютому 2021 року ОСОБА_2 знову попросила її доглядати за ОСОБА_3 , так як ОСОБА_1 відмовилась від цієї опіки, однак вона не погодилась, хоча ОСОБА_3 самостійно без сторонньої допомоги приходила до неї просити вибачення. Якихось психічних розладів здоров`я в ОСОБА_3 вона не помічала, хоча та мала проблеми з пересуванням, страждала на тиск та серце, була імпульсивною жінкою в зв`язку з чим іноді ставала агресивною, сварилась, виписувала періодику, брала в неї книжки й сама в окулярах їх читала, слух був трохи послаблений, будучи раніше медичним працівником перед вживанням приписаних їй ліків завжди цікавилась інструкцією про їх застосування, не бажала влаштовуватись на стаціонарне лікування. В лютому 2021 року в обідній час була очевидцем того, як сім`я ОСОБА_10 на автомобілі забирали з дому ОСОБА_3 та кудись возили, при цьому, ОСОБА_3 самостійно пересувалась з допомогою палиць (поряд з нею перебувала ОСОБА_2 ), добровільно сідала до машини та вела себе нормально.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що після того, як його дружина ОСОБА_2 стала обслуговувати ОСОБА_3 , він декілька разів підвозив дружину та був у будинку ОСОБА_3 ; остання була розумною жінкою, проте імпульсивною, з характером. В лютому 2021 року ОСОБА_3 спілкувалась нормально, поводила себе адекватно, пересувалась з палицею, слух був трохи послаблений, в неї були окуляри й вона сама читала та писала. ОСОБА_3 повідомила, що хоче скласти в нотаріуса на ОСОБА_2 новий заповіт, так як посварилась з ОСОБА_1 і її, окрім дружини, ніхто не доглядає, в зв`язку з чим він на автомобілі відвіз дружину та ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Лиман Т.О., а потім близько однієї години повернулись додому.

За довідками КНП «Борзнянська міська лікарня» №226 від 18.05.2022р., КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» №945, №01-03/310 від 24.05.2022р. ОСОБА_3 на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебувала й за відповідною допомогою до цих лікарів не зверталась.

Згідно характеристики Борзнянської міської ради на ОСОБА_3 дана особа проявила себе з позитивного боку, скарг на неї надходило, підтримувала добросусідські відносини, в конфліктних ситуаціях не помічена, була жінкою з характером.

Відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №187 від 28.06.2022р. в ОСОБА_3 на момент укладення правочину заповіту 26 лютого 2021 року, мали місце ознаки розладів особистості та поведінки органічної етіології, обумовлені судинним захворюванням головного мозку з астенічним синдромом (F07.82 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), які не позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У ст.1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю ; право на заповіт здійснюється особисто; вчинення заповіту через представника не допускається.

За змістом положень ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Згідно з ч.1, 2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Приписами ст.1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, а саме: заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Виходячи зі змістуст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність з підстав, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст.215 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним за ст.225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину громадянин не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити передусім на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи саме в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Вищенаведений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року в справі №311/3823/15-ц за схожих обставин.

Відтак, оскільки ОСОБА_3 на психіатричному чи наркологічному обліку в закладах охорони здоров`я не перебувала, за медичною допомогою до лікарів даної спеціалізації не зверталась, з записів медичних карток, показань допитаних у судовому засіданні свідків та висновку посмертної судово-психіатричної експертизи не вбачається її абсолютна неспроможність в момент вчинення оспорюваного заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, то відсутні підстави стверджувати, що волевиявлення заповідачки не було вільним чи не відповіло її внутрішній волі.

В зв`язку з цим, посилання позивачки на недійсність складеного ОСОБА_3 заповіту від 26.02.2021р. з окресленої підстави є необгрунтованим.

Також всупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України не було доведено стороною позивача й наявність у ОСОБА_3 фізичних вад такого ступеня тяжкості, які б у відповідності до ч.2 ст.1253 ЦК України вимагали обов`язкової присутності свідків, тоді як сама заповідачка цього бажання не виявляла. Більше того, оспорюваний заповіт містить власноручний запис ОСОБА_3 щодо прочитання нею тексту документа. Скасування чи зміна заповіту, складання нового заповіту є правом самої особи, передбаченим ст.1254 ЦК України, й не може бути обмежене.

Таким чином, враховуючи викладене, в судовому засіданні не було встановлено обставин, які б у відповідності до ст.1257 ЦК України давали підстави для визнання недійсним заповіту, складеного 26 лютого 2021 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , в зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 слід відмовити через їх необгрунтованість.

Водночас вимоги ОСОБА_1 за даним позовом до приватного нотаріуса Лиман Т.О. не підлягають задоволенню, оскільки звернуті до неналежного відповідача.

Так, відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду; право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - сторін нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Тому, нотаріус не є відповідачем у справах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією.

Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб`єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір (в даному випадку до ОСОБА_2 , на користь якої ОСОБА_3 було складено оспорюваний заповіт).

Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 24 жовтня 2018 року по справі №201/15152/16-ц за схожих обставин.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц).

Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню в повному обсязі з вищенаведених підстав.

Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє повністю, то у відповідності до ст.141 ЦПК України понесені ОСОБА_1 по справі судові витрати залишаються за позивачкою й стягненню з відповідачів не підлягають.

Водночас представником відповідачки перед судовими дебатами було зроблено заяву про намір у встановлений законом строк подати документи для відшкодування понесених по справі витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.15, 16, 203, 215, 225, 1248, 1252-1257 ЦК України, ст.2-5, 12, 13, 19, 23, 76-89, 137, 141, 258-268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Лиман Тетяни Олександрівни, про визнання заповіту недійсним відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 22 серпня 2022 року.

Суддя Борзнянського районного суду О.А.Луговець