ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2546/18 Номер провадження 22-ц/814/948/22Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бехтер Лілії Валеріївни

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 13 березня 2019 року, ухвалене суддею Тимчуком Р.І., повний текст рішення складено 08 жовтня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, 3% річних в еквіваленті 900 доларів США.

Позовна заява мотивована тим, що 01.01.2009 року ОСОБА_2 дав у борг ОСОБА_1 5 000 доларів США. Договір позики був укладений ними у простій письмовій формі шляхом написання відповідачем боргової розписки, що відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України. ОСОБА_1 зобов`язався повернути борг до 01 січня 2012 року, що підтверджується власноруч написаною ним розпискою, але на день звернення до суду ОСОБА_1 борг не повернув, ухиляється від зустрічей, змінив номер телефону, за місцем реєстрації постійно не проживає.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13 березня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в розмірі еквіваленту 5 000 доларів США, 3% річних в еквіваленті 900 доларів США, а всього 5900 доларів США, що станом на 13.03.20019 року, враховуючи офіційний курс НБУ становить 155 521,05 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в розмірі 1555,21 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 умов договору позики належним чином не виконав, тому позов обґрунтований та є таким, що підлягає задоволенню. Оскільки відповідач отримав позику у доларовому еквіваленті, то ст. 625 ЦК України застосовується до вказаних правовідносин тільки в частині стягнення 3% річних, які нараховуються боржнику за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. 3% річних від суми боргу становить 150 доларів на рік, отже сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 900 доларів США, а всього 5 900 доларів США, що станом на 13.03.2019 року, враховуючи офіційний курс НБУ, становить 155 521 грн. 05 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 31 січня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 13 березня 2019 року у справі №553/2546/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Бехтер Л.В. просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не був обізнаний про судові засідання у справі, відтак об`єктивно був позбавлений можливості з`явитися до суду та подати заперечення проти позову і докази на їх підтвердження, а обставини на які посилається в обґрунтування заперечень мають істотне значення для правильного вирішення справи, підлягають перевірці та відповідній правовій оцінці. При цьому, зазначає, що позивач мав право звернутись до суду до ОСОБА_1 до 01.01.2015 року, натомість позовна заява подана до суду 19 листопада 2018 року, тобто після закінчення трьох років з вказаної дати. Проте, у матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про поновлення строку для звернення до суду і судом не розглядалося таке питання. Відповідач вважає дану обставину істотною при розгляді судом справи і ухвалення рішення по суті позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики грошових коштів у сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, який оформлений у вигляді письмової розписки (а.с. 35).

У розписці відповідач зобов`язався повернути борг у сумі 5 000 доларів СШАдо 01 січня 2012 року. Однак борг до цього часу не було повернуто, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст.625 цього Кодексу.

Оскільки відповідач отримав позику у доларовому еквіваленті, ст.625 ЦК України застосовується до вказаних правовідносин тільки в частині стягнення 3% річних, які нараховуються боржнику за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. 3% річних від суми боргу становить 150 доларів на рік, отже сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 900 доларів США.

Всього відповідач повинен сплатити позивачу 5 000 доларів США основного боргу та 3% річних в сумі 900 доларів США, а всього 5900 доларів США, що станом на 13.03.2019 року, враховуючи офіційний курс НБУ становить 155 521 грн. 05 коп.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача боргу за договором позики.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, розписка підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання відповідачем від позивача обумовленої у розписці грошової суми.

Оригінал боргової розписки був поданий позивачем до суду першої інстанції та долучений до матеріалів справи (а.с. 35).

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане і позика не повернута. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 02 вересня 2020 року (справа № 569/24347/18), від 26 вересня 2018 року (справа № 483/1953/16-ц), від 31 жовтня 2018 року (справа № 707/2606/16-ц).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач ОСОБА_1 та його представник в апеляційній скарзі не спростовують факт укладення договору позики та наявність зобов`язання щодо повернення боргу, також відсутні заперечення щодо його розміру.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином про розгляд справи, а тому його позбавили права на судовий захист, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 вказав єдину відому адресу місця проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_1 .

Відповідно довідки від 30.11.2018 р. №16.1-08/4876 Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, за наявними обліками реєстру територіальної громади виконавчого комітету Полтавської міської ради відомості щодо реєстрації ОСОБА_1 - відсутні.

За таких обставин, судові повідомлення та виклики, копії судових рішень надсилалися відповідачу ОСОБА_1 за єдиною відомою адресою: АДРЕСА_1 .

Поштове відправлення з копією позовної заяви та копією ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2018 року повернуто до суду без вручення з відміткою «адресат не знайдений» (а.с. 21), що відповідно ч. 6 ст. 272 ЦПК України є належним повідомленням та врученням з дотриманням вимог чинного законодавства України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у заяві про перегляд заочного рішення та у апеляційній скарзі представником ОСОБА_3 адвокатом Бехтер Л.М. зазначено адресу реєстрації та листування ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до оголошення про виклик особи у судове засідання від 30 січня 2019 року, яке розміщене судом на офіційному сайті Судової влади України, на підставі частини одинадцятої статті 128 ЦПК України ОСОБА_1 повідомлено про розгляд справи в Ленінському районному суді м. Полтава 13 березня 2019 року о 10.00 год. (а. с. 26).

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 особисто отримав судову повістку про виклик до суду в судове засідання, призначене на 10.00 год. 13.03.2019 року (а.с. 29)

З урахуванням наведеного безпідставними є доводи представника ОСОБА_3 адвоката Бехтер Л.М. про те, що ОСОБА_3 не був повідомлений належним чином про розгляд справи у суді першої інстанцій, оскільки за нормами ЦПК України відповідач ОСОБА_1 вважається таким, що повідомлений про час та місце розгляду справи.

Крім цього, доводи щодо не повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи були підставою для перегляду за його заявою заочного рішення суду, судом першої інстанції дана відповідна правова оцінка цим обставинам, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення судом відмовлено.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у суді першої інстанцій не заявляв про застосування наслідків спливу позовної давності, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення коштів за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами позики.

З огляду на те, що заочне рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бехтер Лілії Валеріївни - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 13 березня 2019 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов