У Х В А Л А

Іменем України

10 серпня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

судді Саламон О.Б.

з участю секретаря судового засідання Вознюка Ю.А.

заявника та його представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2

державного виконавця Савенкової О.В.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у справі за поданням старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 , встановленого на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 02.08.2019 до виконання зобов`язань, покладених на ОСОБА_1 виконавчими листами №753/13705/13 від 05.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 2 201 238, 02 грн. та №753/13705/13 від 05.11.2018 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 3 441 грн.

Ухвалу винесено на підставі звернення державного виконавця Шавель О.В. до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні в Деснянському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження №57607270 з примусового виконання виконавчих листів, виданих Дарницьким районним судом м. Києва №753/13705/13 від 05.11.2018 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 2 201 238, 02 грн. та №753/13705/13 від 05.11.2018 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 3 441 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 24.09.2019 ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02.08.2019 залишено без змін.

В подальшому, ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.08.2019.

Однак, 14.04.2020, 25.03.2021, 29.11.2021 ухвалами Деснянського районного суду м. Києва у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у справі відмовлено.

Відповідно, 07.07.2020, 25.05.2021, 16.02.2022 постановами Київського апеляційного суду ухвали Деснянського районного суду м. Києва залишалися без змін.

Вимоги заяви обґрунтовано тим, що в провадженні старшого державного виконавця Деснянському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ) Савенкової (Шавель) О.В. перебуває зведене виконавче провадження з виконання виконавчих листів, виданих Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів. В межах вказаного виконавчого провадження ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.08.2019 задоволено подання старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Заявник зазначає, що протягом всього часу виконавчого провадження він по мірі можливостей виконував рішення суду, влаштувався в ТОВ «ЛАТЕРАСА», по мірі можливості постійно сплачував кошти на рахунок виконавчої служби. Окрім зазначеного, надано державному виконавцю правовстановлюючі документи на ліфт пасажирський, в результаті реалізації якого частково погашено борг, при цьому вказаний ліфт переданий у власність боржника в рахунок заборгованості. Заявником з метою виконання рішення постійно направляються на адресу державного виконавця запити та заяви, оскільки заявник не має у власності іншого рухомого або нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення. У зв`язку з тим, що посаду в ТОВ «ЛАТЕРАСА» скорочено, його звільнено з роботи, на час подання заяви заробітну плату не отримує, про що проінформовано виконавчу службу, при цьому у звязку з росыйською агресыэю, займаэться волонтерством. У зв`язку з тим, що рахунки заявника як фізичної особи-підприємця заблоковано, вын не має можливості здійснювати підприємницьку діяльність та належним чином забезпечувати сім`ю, дружину та вже трьох дітей, одне з яких народилося за межами України, оскільки змушені були виїхати через війну. У зв`язку з тим, що 24.02.2022 росія вторглась в Україну, економічна ситуація в країні погіршилась, а відтак заробити кошти для виконання судового рішення заявнику стало майже неможливо. Крім цього, ОСОБА_1 посилається на той факт, що його дружина ОСОБА_4 , котра була змушена змушена покинути країну, перебуваючи в США народила дитину та перебуває в непрацездатному стані разом з ще одним малолітнім сином і потребує турботи і піклування, оскільки фізично позбавлена можливості сама піклуватись про себе та двох малолітніх дітей, один з яких є новонародженим. Вказані обставини зумовлюють необхідність заявнику виїхати за кордон, щоб забрати звідти родину, оскільки дружина самостійно позбавлена такої фізично можливості і опинилась в скрутному становищі. Окрім зазначеного, заявник вимушений сплачувати аліменти колишній дружині для утримання доньки ОСОБА_5 . Зважаючи викладене, заявник опинився в скрутному становищі та позбавлений можливості виконувати рішення суду, зокрема отримує із-за кордону запрошення на роботу, що дає можливість за кордоном отримувати гідну заробітну плату, а відтак просить скасувати застосовані обмеження.

Заявник та його представник в судовому засіданні заяву підтримали. Неодноразово повідомляв державного виконавця про наявність об`єктивних причин невиконання судового рішення, зокрема те, що зважаючи на незадовільний фінансовий стан, відсутні реальні можливості виконати судове рішення у повному обсязі.

Стягувач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду надіслав клопотання про розгляд заяви за його відсутності, просить відмовити в задоволенні заяви.

Державний виконавець в судовому засіданні заперечувала щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, посилаючись на ухилення заявником щодо виконання рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що 06.11.2018 старшим державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 57607270 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 05.11.2018 №753/13705/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 2 201 238, 02 грн.

06.11.2018 відкрито виконавче провадження.

В подальшому, державним виконавцем накладено арешт на майно та на грошові кошти, які містяться на рахунках ОСОБА_1 .

Постановою від 07.02.2019 об`єднано виконавчі провадження №57607270, № 57607449 у зведене виконавче провадження №58322761.

Здійснені неодноразові виклики боржника, направлені вимоги та запити до банківських установ, з метою встановлення наявності рахунків у боржника, та інших установ, з метою перевірки його майнового стану.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем направлялися запити до Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, Державної служби з питань геодезії, картографії та кадаструз метою встановлення майна, що зареєстроване за боржником, також виконавцем направлено вимоги до 82-х банківських установ з метою встановлення інформації, щодо відкритих боржником рахунків. Згідно відповідей боржник мав відкриті рахунки в ПАТ «ПУМБ» та АТ «ПРИВАТ БАНК» та направлялися вимоги щодо встановлення залишку і руху коштів по рахункам боржника.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, передбачена можливість звернення виконавця до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості. Відповідно, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи (ч. 3 ст. 441 ЦПК України)

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є не тільки наявність невиконаних зобов`язань, але і ухилення від їх виконання. Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Виходячи з аналізу вказаних норм, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника судом можливе лише при встановленні умислу боржника на злісне ухилення від виконання ним свого обов`язку. Тобто, законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тобто за будь-які свідомі діяння боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

02 серпня 2019 року ухвалою Деснянського районного суду м.Києва тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчими листами №753/13705/13 від 05.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 2 201 238, 02 грн. та №753/13705/13 від 05.11.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 3 441 грн.

В подальшому, неодноразово, як 14 квітня 2020 року, 25 березня 2021 року, так і 29 листопада 2021 року ухвалою Деснянського районного суду м.Києва відмовлялося у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Тобто, тимчасове обмеження у праві виїзду триває з 02 серпня 2019 року по даний час (три роки).

Так, у справі Гочев проти Болгарії ( Gochevv.Bulgaria від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому у п.49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою Луордо проти Італії (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою Рінер проти Болгарії , § 121).

Тобто, для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу між правами боржника щодо його вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі дії боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо). Таким чином, продовження тимчасового обмеження боржника в праві виїзду за межі України виникає лише у випадку доведення обґрунтування державним виконавцем факту умисного злісного ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

В матеріалах справи відсутні докази наявності у боржника майна, коштів чи транспортних засобів за рахунок яких і можливо виконати рішення суду. Також не надано доказів вчинення боржником дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Зокрема, в судовому засіданні зазначено, про що не заперечувалося державним виконавцем, щодо передачі боржником ліфта в якості погашення заборгованості.

На адресу відділу від суб`єкта оціночної діяльності надійшов експертний висновок вартості описаного майна, а саме: ліфта, що складає 330 441 грн. В подальшому, отримане майно, а саме ліфт пасажирський в/п 630 кг на 6 зупинок, передано на реалізацію через систему електронних торгів та після третіх електронних торгів ліфт не реалізовано.

Відповідно до постанови та Акту про передачу майна стягувачу, в рахунок погашення боргу ліфт пасажирський передано стягувачу, оскільки останній виявив бажання за собою залишити нереалізоване майно. Зокрема, державним виконавцем суду не надано чіткого розрахунку заборгованості з урахуванням передачі ліфта стягувачу та, відповідно, не зазначено сум залишку заборгованості.

Державний виконавець мав в судовому засіданні навести аргументи, в чому полягає факт ухилення боржника від виконання рішення, так як сам по собі факт наявності виконавчого провадження та вчинення певних виконавчих дій не можуть бути належною підставою продовження обмеження права боржника у виїзді за межі України.

Крім того, доведення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань покладено саме на державного виконавця.

Також слід зауважити, що в судовому засіданні державним виконавцем не обґрунтована відсутність можливості виконання рішення суду без застосування до боржника заходів обмеження у праві виїзду за межі України.

Обмеження права виїзду боржника за межі України є крайнім заходом, який застосовано і яке триває три роки, проте державним виконавцем в судовому засіданні не надано належного обґрунтування, а також доказів стосовно того, що такий захід, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України є єдиним винятковим дієвим заходом за рахунок якого можливо виконати рішення суду з необхідністю продовження судом обмеження у праві виїзду яке буде тривати більш як три роки. Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи.

Достатні та беззаперечні підстави для продовження застосування судом саме такого виключного заходу в даному конкретному випадку відсутні.

Відповідно до положень ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, при вирішенні питання про тимчасове обмеження конституційного права, державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження факт ухилення боржника від виконання зобов`язань та необхідність обмеження його конституційного права.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до положень ч.2 якої кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Разом з тим, ч.3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав уважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 331/8536/17.

Суд враховує, що відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Водночас, суд враховує, що Указом Президента України № 64/2022, що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 введено воєнний стан.

Верховною Радою України прийнято Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", за яким воєнний стан в Україні продовжено до 23 серпня 2022 року.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Суд бере до уваги зазначені обставини, а також положення Конституції України та зауважує, що виїзд за межі України в умовах воєнного стану може бути також необхідним з метою евакуації та/або виїзду на лікування, а також неможливості обмеження свободи пересування у військовий час з метою забезпечення безпеки, тобто таким, що спрямований на збереження життя і здоров`я людини.

З поміж іншого, ОСОБА_1 зазначає про те, що отримав запрошення на роботу за кордоном, де має можливість отримувати гідну заробітну плату та в подальшому виконати рішення суду. В якості доказу наведеному твердженню, долучив до матеріалів справи лист запрошення та про співпрацю від недержавної організації «Українська взаємодопомога в Іспанії» за підписом Давіда Ліаховіча. З тексту вказаного листа вбачається, що така пропозиція про початок співпраці діє з 01.08.2022 до 30.06.2023. (т.4 а.с.20)

Крім того, заявник надає лист за підписом Голови правління фонду SAVE UKRAINE Дулепіна А., у якому благодійний фонд «SAVE UKRAINE» повідомляє, що ОСОБА_1 є волонтером організації та здійснює заходи щодо збору коштів, допомоги та інших заходів, спрямованих на захист обороноздатності та територіальної цілісності України від збройної агресії з боку російської федерації. Завдяки своїм здібностям та авторитету сприяв у організації функціонування благодійної організації на території США, Польщі, України та в багатьох країнах світу, де зареєстровані представництва. Робота організації сприяє забезпеченню оборонного комплексу України значним необхідним постачанням. Окремим напрямком діяльності є формування бази даних загиблих у ромійсько-українській війні та їхніх родичів з метою гуманітарного забезпечення та підтримки. Для повноцінного виконання завдань та функцій організації ОСОБА_1 необхідно здійснювати поїздки до країн світу, де здійснює свою діяльність благодійна організація. (т.4 а.с.18)

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для скасування тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України боржника.

Враховуючи викладене, суд вважає клопотання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Суд зазначає також про те, що за умови існування обґрунтованих ризиків істотного ускладення чи унеможливлення виконання рішення суду в подальшому, державний виконавець не позбавлений права звернутись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду в порядку ст.441 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням зазначеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» , ст.ст. 260, 441 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у справі за поданням старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , встановлене ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року у справі № 757/11076/19 за поданням старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шавель О.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 15.08.2022.

Суддя Саламон О.Б.