Провадження № 2/344/250/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Герлан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

04/03/2020 позовну заяву позивача залишено без розгляду за заявою представника позивача.

В зустрічному позові вказано, що 30 серпня 2007 року відповідачем із гр. ОСОБА_1 був укладений шлюб (зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції за №1457), що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_1 . Під час перебування у шлюбі, а саме у 2013-2014 роках, було придбано житло - квартира, розташована в АДРЕСА_1 , яка згідно з наведеним вище чинним законодавством України, являється спільною сумісною власністю, хоча правовстановлюючий документ (свідоцтво про право власності від 03.03.2015, серії НОМЕР_2 ) оформлене на дружину, що не спростовує дійсного, реального правового статусу цього майна. При цьому, основні кошти у придбання даної квартири затрачені особисто відповідачем, за рахунок власних депозитних вкладів, що знаходились, в період з вересня 2013 року до березня 2014 року у Івано-Франківському відділенні АТ КБ «Приватбанк», розташованому за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 14 та Івано-Франківському відділенні АТ «Ощадбанк», розташованому за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Гетьмана Мазепи, 14 загальна сума становила понад 45 000 доларів США, дані кошти накопичувались поступово, з грудня 1998 року до серпня 2007 року протягом проходження служби в органах військової прокуратури. Крім цього, у 2013-2014 роках через Івано-Франківське відділення АТ «МЕГАБАНК» (знаходиться у м. Івано-Франківську, по вул. Січових стрільців, 70) отримана грошова компенсація у сумі понад 110 000,00 гривень, яка виплачена Міністерством оборони України. Протягом лише 2007-2012 років відповідачем, під час проходження служби в органах військової прокуратури, отримане грошове забезпечення на загальну суму понад 300 000,00 гривень. Названих коштів виявилось цілком достатньо для придбання названого житла, проведення необхідних ремонтних робіт, купівлі меблів, побутової техніки. Водночас, гр. ОСОБА_1 до свої позовної заяви не долучено належних, достатніх і допустимих доказів щодо її власного вкладу у придбання названого житла, проведення необхідних ремонтних робіт, купівлі побутової техніки, т.д., джерел походження цих коштів, обсягу і джерел входження коштів, начебто наданих матір`ю останньої. З грудня 2017 року гр. ОСОБА_1 не проживає з відповідачем у вказаній квартирі, через особисті неприязні відносини, викликані відмовою переоформити на неї свою частку у цій же квартирі, тобто керуючись корисливими мотивами і метою власного збагачення. Протягом періоду спільного проживання та від моменту окремого проживання (грудня 2017 року) і по теперішній час виключно лише відповідач одноособово вирішує питання утримання згаданого житла, його обслуговування, оплати комунальних послуг, проведення у ньому необхідних робіт. Квартира, розташована в АДРЕСА_2 , набута до шлюбу - у 2003-2004 роках, службове житло (необхідний ордер виданий на 1 особу виконавчим комітетом Івано-Франківської міської Ради) та, як наслідок, приватизована за час шлюбу теж лише відповідачем, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому являється особистою приватною власністю, згідно ст.57 Сімейного кодексу України (свідоцтво про право власності видане у виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради в 2014-2016 роках). Зустрічний позов доповнюється тими обставинами, що його ціна в сумі 163 000,00 гривень визначена за погодженням з ОСОБА_1 , як 1/2 від загальної вартості спірної квартири, яка становить 326 000,00 грн. (що підтверджується позовною заявою останньої від 26.12.2018 - а.с.1-8), виходячи з договору купівлі-продажу від 21.11.2013 (за котрим ціна названого нерухомого майна складає 318 730,50 грн. - 2 а.с. 124-127), та враховуючи доплату за різницю між фактичною і проектною площею згаданої квартири (65,1 м2 - 64,39 м2 = 0,71 м2). Наведені обставини щодо вартості спірного житла встановлені рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.10.2021 по справі №344/5498/19, яке набрало законної сили (а.с.233-238), та ніким не оспорюються у справі №344/21304/18, що доводиться письмовою заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Дяківа Д.І. від 24.05.2022 (з якої слідує, що перелічені особи проти задоволення мого зустрічного позову взагалі не заперечують, чим фактично визнають його повністю). У пункті 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" регламентовано, що вартість майна, яке підлягає поділу, визначається, зокрема, за погодженням між подружжям. Також, у матеріалах справи №344/21304/18 немає жодних доказів, як б вказували на спростування відповідачем або її представником будь-яких обставин по суті цього зустрічного позову, його предмету чи підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про право власності квартира, розташована в АДРЕСА_2 зареєстрована на відповідача.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Представник позивача подав суду заяву, в якій не заперечив проти зустрічного позову.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (по цивільній справі №344/21304/18) задовольнити;

визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Сокальським РВ УМВС України у Львівській області 20 серпня 1998 року) право на 1/2 (одну другу) частку в праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.