Єдиний унікальний номер справи 368/546/21
Провадження №22-ц/824/2243/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Суханова Є.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Юнекс банк» на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства «Юнекс банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 23.315.0220.ФО_К від 10.02.2020 року у розмірі 80 042,06 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 10.02.2020 року акціонерне товариство «Юнекс Банк» та ОСОБА_1 уклали між собою кредитний договір № 23.315.0220.ФО_К, на умовах, що зазначені в ньому та відповідно до публічної пропозиції «Правила (договірні умови) надання споживчих кредитів АТ «Юнекс Банк», що оприлюднені на Офіційному сайті Банку за електронною адресою. Акцептування позичальником даної публічної пропозиції здійснюється шляхом укладання Кредитного договору на умовах та в порядку, передбаченому правилами, за адресами місцезнаходження підрозділів клієнтського обслуговування банку, перелік яких оприлюднений на офіційному сайті банку. Приймання позичальником цієї публічної пропозиції відбувається виключно в цілому, без можливості запропонувати банку свої умови кредитного договору, який є договором приєднання відповідно до статті 634 ЦК України. Преамбулою правил передбачено, що правила та всі додатки до них, кредитний договір та всі додатки до нього, вважаються його невід`ємною частиною та разом складають кредитний договір як єдиний документ. Таким чином, відповідно до підписаного кредитного договору відповідач, акцептував та приєднався до публічної пропозиції позивача на укладення даного договору на умовах та в порядку, передбаченому правилами, що оприлюднені на офіційній інтернет сторінці банку. Відповідно до пунктів 1.1, 1.3, 1.4 кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 50 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01 процента річних, та комісією за обслуговування кредиту - щомісячно, в розмірі з 1 по 12 місяць 7 процентів, з 13 по 24 місяць 5,5 процента, з 25 по 36 місяць 0,5 процента щомісячно. В порядку й на умовах відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.5, 2.6 кредитного договору та пунктів 3.3., 3.4., 3.5., 3.6., 3.8., 3.9. правил, позичальник зобов`язався повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитом, та комісію за обслуговування кредиту, щомісячно, шляхом сплати чергових платежів, зі строком погашення кредиту - не пізніше 11.02.2023 року. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується випискою за особовим рахунком позичальника. Пунктом 3.14 правил передбачено, що відповідач доручив позивачу самостійно здійснювати договірне списання грошових коштів з поточного рахунку на умовах, визначених Кредитним договором та правилами. Відповідно до п. 4.2.2 правил, відповідач взяв на себе зобов`язання щомісяця сплачувати платежі по кредиту, комісії за обслуговування та проценти за користування кредитом у строк не пізніше останнього робочого дня місяця та повернути кредитні кошти у строк визначений кредитним договором та правилами. Проте, відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, не сплачує що місячні платежі за кредитом, комісію за обслуговування та проценти за користування кредитом та інші платежі, тим самим допускаючи порушення умов кредитного договору та правил. Станом на 07 червня 2021 року загальна заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Юнекс Банк» за кредитним договором № 23.315.0220.ФО_ К від 10.02.2020 року складає: 80 042,06 грн., у тому числі: сума заборгованості за кредитом складає 45 618,57 грн.; сума заборгованості за процентами та комісіями складає 34 423,49 грн. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Юнекс банк» заборгованість за договором № 23.315.0220.ФО_К від 10.02.2020 року у розмірі 45 622, 05 грн., у тому числі: сума заборгованості за кредитом 45 618,57 грн.; сума заборгованості за процентами 3,48 грн. У задоволенні решти вимог Акціонерному товариству «Юнекс банк» відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Юнекс банк» судовий збір у розмірі 1 293, 90 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач направив апеляційну скаргу, в якій не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні комісії за обслуговування кредиту у розмірі 34 420, 01 грн. та посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в зазначеній частині, просить оскаржуване рішення в цій частині скасувати та ухвалити в указаній частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

05 січня 2022 року до Київського апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона не погоджуючись із доводами викладеними у апеляційній скарзі, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року не оскаржується в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом та суми заборгованості за процентами, предметом перегляду вказаного рішення судом апеляційної інстанції є відмова у стягнення з відповідача на користь позивача комісії за обслуговування кредиту.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав:

В ході розгляду справи судом встановлено, що 10.02.2020 року АТ «Юнекс Банк» та ОСОБА_1 уклали між собою кредитний договір № 23.315.0220. ФО-К, на умовах, що зазначені в ньому та відповідно до публічної пропозиції « Правила (договірні умови) надання споживчих кредитів АТ «Юнекс Банк», що оприлюднені на Офіційному сайті банку за електронною адресою.

Згідно умов кредитного договору встановлено, що банк на умовах строковості, повернення, платності та відповідно до умов цього договору надає позичальнику кредит у сумі 50 000,00 грн. із терміном (строком) користування до 11 лютого 2023 р. (день остаточного повернення кредиту), а позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених цим договором, а також виконати інші умови цього договору. Цільове призначення (мета) кредиту - споживчі потреби.

Термін користування кредитом обчислюється від моменту перерахування кредитних коштів надання кредиту відповідно до пункту 2.2. цього договору.

За користування кредитом позичальник сплачує:

- 1.4.1. проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 0.01% (Нуль цілих і один сотих процента) річних.

- 1.4 2. комісію за надання кредиту - одноразово, не пізніше дня отримання надання кредиту, в розмірі 0.0% (нуль процентів) від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору.

- 1.4.3. комісію за обслуговування кредиту - щомісячно, в розмірі з 1 по 12 місяць 7.0%, з 13 по 24 місяць 5.5%, з 25 по 36 місяць 0,5% від суми кредиту, зазначеної в п 1.1 цього договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії за користування кредитом, суд першої інстанції посилався на положення ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та правові висновки Верховного Суду України у постанові від 06.09.2017 року у справі №6-2071цс16, висновки Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі №686/25972/14-ц та на ту обставину, що умови кредитного договору про нарахування комісії банком за сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту є незаконним, та як наслідок нікчемним.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Кредитний договір № 23.315.0220. ФО-К між банком та позичальником було укладено 02.10.2020 року. Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 втратила чинність на підставі Постанови Національного банку України №49 від 08.06.2017 року. Згідно положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції станом на дату укладення кредитного договору, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ «Про споживче кредитування».

З огляду на вищевказане, висновки касаційних судів, на якій посилався суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення, були сформовані при розгляді справ, у яких оспорювалися кредитні договори, що були укладені до 2016 року, а тому на них розповсюджувалися вказані вище норми права. При цьому, до правовідносин, що виникли між банком та позичальником при укладенні 02.10.2020 року кредитного договору №23.315.0220. ФО-К вказані норми закону не можуть бути застосовані, а тому в даному випадку посилання суду першої інстанції на дані правові висновки при ухваленні рішення є безпідставними.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються:

- доходи кредитодавця у вигляді процентів;

- комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;

- інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Положеннями п. 4 ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що під час першої взаємодії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем, майновим поручителем або третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, у рамках врегулювання простроченої заборгованості кредитодавець, новий кредитор, колекторська компанія зобов`язані повідомити розмір простроченої заборгованості (розмір кредиту, проценти за користування кредитом, розмір комісії та інших платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту), розмір неустойки та інших платежів, що стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит або відповідно до закону.

Таким чином, зміст п. 1.4.3. кредитного договору № 23.315.0220. ФО-К від 02.10.2020 року, відповідно до якого була встановлена комісія за обслуговування кредиту, жодним чином не суперечив вищевказаним нормам ЗУ «Про споживче кредитування», а тому, у суду першої інстанції не було підстав визнавати умови вищевказаного кредитного договору про сплату комісії за обслуговування кредиту незаконною.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, з огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення було неправильно застосовано норми ЗУ «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим суд дійшов до помилкового висновку, що умови кредитного договору № 23.315.0220. ФО-К від 02.10.2020 року про сплату комісії за обслуговування кредиту, є незаконними та такими, що суперечать актом цивільного законодавста.

Як вже зазначалося вище, відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», в редакції станом на дату укладення вищевказаного кредитного договору, зазначений Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ «Про споживче кредитування». У свою чергу, ЗУ «Про споживче кредитування», не забороняє включати до загальних витрат за споживчим кредитом комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, з огляду на те, що апелянт довів свої позовні та апеляційні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії за обслуговування кредиту у розмірі 34 420, 01 грн., апеляційний суд вбачає наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача комісії за обслуговування кредиту та задоволення позову в цій частині.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Окрім того, згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, ОСОБА_1 на користь АТ «Юнекс Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 2 270, 00 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 774, 45 грн., а всього 3 044, 45 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Юнекс банк» задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Юнекс Банк» комісії за обслуговування кредиту та сплаченого судового збору скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «Юнекс Банк» ( 03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 14, ) 34 420 (тридцять чотири тисячі чотириста двадцять) гривень 01 коп. комісії за обслуговування кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «Юнекс Банк» ( 03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 14, ) судовий збір за подання позову у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 774 (сімсот сімдесят чотири) гривні 45 коп., а всього 3 044 (три тисячі сорок чотири) гривні 45 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

Є.М. Суханова