Справа № 162/368/22
Провадження № 2/162/149/2022
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судового засідання Будько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Фінансова компанія управління активами", треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, головний державний виконавець Любешівського відділу Державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гриневич Алла Миколаївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача 26.07.2022 року звернулася до Любешівського районного суду Волинської області із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.12.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинила виконавчий напис №29655 про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», після відступлення права вимоги, грошових коштів за кредитним договором №SAMDN0815 від 20.12.2017 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . На підставі зазначеного виконавчого напису головний державний виконавець Любешівського ВДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гриневич А.М. 10.02.2022 року відкрила виконавче провадження №68611711. Постанову держвиконавця про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 отримала перед виїздом за кордон. Боячись, що її можуть не випустити за межі України як боржника, позивач добровільно сплатила частину суми заборгованості. Повернувшись в Україну, ОСОБА_1 звернулася до відділення «ПриватБанку», де їй видали довідку про те, що станом на 26.07.2022 року у неї немає заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, до моменту вчинення виконавчого напису нотаріусом її не було проінформовано про розмір заборгованості, вимоги від стягувача (відповідача) про погашення заборгованості вона не отримувала. Вважає, що вищевказаний виконавчий напис є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. Також просить стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме - 1488, 60 гривень судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, 2500 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Від представника відповідача 10.08.2022 року на електронну адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення 50% сплаченого судового збору. Крім цього, надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді, згідно з яким у разі сплати позивачем коштів у розмірі 2001,2 гривень у строк до 18 год 00 хв 10.09.2022 року частина заборгованості у розмірі 9116,57 гривень буде списана, а заборгованість за кредитним договором №SAMDN0815 від 20.12.2017 року та виконавчим написом №29655 вважатиметься погашеною в повному обсязі.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Від ОСОБА_2 15.08.2022 року надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та позивача, в якій також просить повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору.

Відповідач та треті особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов таких висновків.

Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п.24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

З постанови головного державного виконавця Любешівського ВДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гриневич А.М. від 10.02.2022 року про відкриття виконавчого провадження вбачається, що дане виконавче провадження відкрите на примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. №29655 від 22.12.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому АТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору факторингу №РВ-2021-26/10 від 26.10.2021 року відступлено право вимоги за кредитним договором №SAMDN0815 від 20.12.2017 року, заборгованості за період з 25.10.2021 року по 22.12.2021 року в сумі 11067,77 гривень. Стягувачем у виконавчому провадженні є ТОВ «Фінансова компанія управління активами».

Відповідно до ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Спірні правовідносини у цій справі регулюються ЦК України із застосуванням норм Закону України «Про нотаріат».

Згідно зі ст.18ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

За приписами ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, які встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» визначає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.3.1, п.3.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік).

Відповідно до п. 1 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Пункт 2 Переліку вказує, що для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

При цьому, зазначений п. 2 (розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин») Переліку було доповнено постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». В частині щодо доповнення Переліку розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в справі №826/20084/14, яка набула законної сили 22.02.2017 року, була визнана незаконною та нечинною.

У зв`язку із цим, вчинення 22.12.2021 року нотаріусом виконавчого напису на підставі вищевказаної норми Переліку, є неправомірним.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05.07.2017 року в справі за №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач будь-яких претензій чи заяв, а також вимог про наявність заборгованості та погашення боргу від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не отримувала.

Також позивач не була проінформована про існування заборгованості та її розмір, чим була позбавлена права оскаржити вимогу у судовому порядку або виставити письмове заперечення.

Крім цього, судом встановлено, що стягувачем у даному виконавчому провадженні є ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Разом з тим, у виконавчому написі та у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено, що на підставі договору факторингу №РВ-2021-26/10 від 26.10.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Однак, відповідних доказів, зокрема договору відступлення права вимоги за кредитними договорами, суду не надано та в матеріалах справи не міститься. При цьому, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження правомірності нарахування заборгованості позивачу за кредитним договором.

Разом з цим, із доданої до позовної заяви довідки АТ КБ «ПриватБанк» станом на 26.07.2022 року у ОСОБА_1 немає заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк»

З огляду на викладене, зважаючи на те, що до суду не подано доказів безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, відповідач позов визнав в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов переконання, що є всі підстави для задоволення позову.

Щодо клопотання про врегулювання спору за участю судді, суд зазначає наступне. Предметом спору за даним позовом є виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. від 22.12.2021 року №29655, встановлення обставин, які б свідчили про наявність або відсутність факту недотримання приватним нотаріусом законодавства України при вчиненні спірного виконавчого напису та порушення процедури вчинення виконавчих написів, що є підставою для його скасування.

Натомість, у поданій заяві про врегулювання спору за участю судді, відповідач пропонує спосіб вирішення питання про погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 , що ніяким чином не стосується предмету спору у дані справі.

Оскільки в даній справі не вирішується питання про встановлення розміру кредитної заборгованості та виконання кредитних зобов`язань, а вирішується питання про дотримання чи недотримання приватним виконавцем процедури вчинення виконавчих написів, що є підставою для відмови у позові чи його задоволення, суд не вбачає підстав для прийняття клопотання про врегулювання спору за участю в суді. Обставини, якими заявник мотивує таке клопотання, жодним чином не стосуються предмету спору у даній справі та не вирішують спір по суті.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

У позові заявлена вимога про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем було надано копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №11, додатку№1 (тарифи вартості послуг), додатку №2 (акт виконаних робіт та наданих послуг), та квитанцію №11 про отримання в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень від 26.07.2022 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними доказами наявність понесених витрат, тому вимога про стягнення цих витрат з відповідача підлягає до задоволення.

Доводи відповідача щодо залишення даної вимоги без задоволення не беруться судом до уваги, оскільки не передбачені законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У даному випадку позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 992,40 гривні, що підтверджується квитанцією №4069-0657-5054-7549 від 26.07.2022 року та заяви про забезпечення позову в розмірі 496,20 гривень, що підтверджується квитанцією №9131-9355-5349-9959 від 26.07.2022 року.

Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору, а саме - за подання позовної заяви в розмірі 496,20 гривень та заяви про забезпечення позову в розмірі 248,10 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 496,20 гривень та заяви про забезпечення позову в розмірі 248,10 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.12,13,81,141,142,263-265,280,288 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ "Фінансова компанія управління активами", треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, головний державний виконавець Любешівського відділу Державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гриневич Алла Миколаївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №29655, вчинений 22.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами", якому АТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору факторингу №РВ-2021-26/10 від 26.10.2021 року відступлено право вимоги за кредитним договором №SAMDN0815 від 20.12.2017 року, заборгованості за період з 25.10.2021 року по 22.12.2021 року в сумі 11067,77 гривень.

Повернути позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в розмірі 496,20 гривень та заяви про забезпечення позову в розмірі 248,10 гривень.

Стягнути з ТОВ "Фінансова компанія управління активами" на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання позовної заяви в розмірі 496,20 гривень та заяви про забезпечення позову в розмірі 248,10 гривень.

Стягнути з ТОВ "Фінансова компанія управління активами" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Представник позивача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ТОВ "Фінансова компанія управління активами" ( місцезнаходження: вул. Стельмаха Михайла, 9А, офіс 203, м. Ірпінь, Київська область; ).

Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна (місцезнаходження: АДРЕСА_3 );

головний державний виконавець Любешівського відділу Державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Гриневич Алла Миколаївна (місцезнаходження: вул. Свободи, 33, смт Любешів, Камінь-Каширський район, Волинська область).

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ