Номер провадження: 22-ц/813/6284/22
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2022 року у складі судді Чернявської Л.М.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання договору дарування недійсним та поділ спільного майна.

05 січня 2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, яка належить ОСОБА_3 .

Клопотання обґрунтоване тим, що відповідач має можливість відчужити належну їй квартиру та такі дії призведуть до того, що виконання ухваленого на користь позивача рішення суду в частині визнання правочину дарування недійсним та визначення ідеальної частки в спільному майні буде взагалі неможливим. Заявник вважає, що існує реальна загроза невиконання судового рішення у разі задоволенні позовних вимог, тому забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що виступає предметом позову, пов`язано з предметом позову, а його невжиття може зробити неможливим виконання рішення суду, а відтак й порушить права заявника на судовий захист та право власності на зазначені об`єкти нерухомого майна.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2022 року заяву задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, яка належить ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви позивача та покласти на позивача судові витрати, які апелянт ОСОБА_3 понесе у зв`язку з розглядом справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в заяві про забезпечення позову від 05.01.2022 не зазначено в чому саме існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не наведено жодного обґрунтування цієї обставини. Крім цього, представником позивача до заяви про забезпечення позову не додано жодного доказу, який би обґрунтовував необхідність застосування заходів забезпечення позову по відношенню до майна ОСОБА_3 . Також, у заяві про забезпечення позову відсутня пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення. Крім того, ухвала про забезпечення позову не відповідає критеріям достовірності.

29.07.2022 року від представника позивача надійшло клопотання про закриття провадження у справі з підстав того, що 26.07.2022 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.01.2022 року.

01.08.2022 року від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що вона перебуває за межами країни на даний час не має можливості прийняти участь в режимі відеоконференції, крім того відповідач ОСОБА_2 також знаходиться за межам країни, що унеможливлює укласти договір про надання правової допомоги з іншим адвокатом.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Враховуючи, що справа тривалий час перебуває на розгляді у суді, матеріали містять необхідні докази для її вирішення, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 15.08.2022.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позовних вимог з поміж іншого є вимога про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 27.02.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнання спільного права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частинах на вказану квартиру, а тому наявні підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру.

З вказаним висновком апеляційний суд погоджується, оскільки він зроблений з дотриманням норм процесуального права та відповідає обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (постанова Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22 грудня 2006 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N381/4019/18 (провадження N 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі N753/22860/17 (провадження N14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

Зміст позовних вимог свідчить про те, що між сторонами існує спір за яким позивач просить встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 за період якого чоловік придбав квартиру та приховав від неї даний факт та в наступному за договором дарування відчужив спірну квартиру на користь відповідача ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач у позовній заяві посилається на те, що вищезазначене спірне майно придбано сторонами під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, за їх спільні кошти, а тому є спільною власністю подружжя.

За таких обставин, враховуючи, що предметом даного позову є вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного між відповідачами та поділ спільного сумісного майна між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , яке може бути відчужене до вирішення справи по суті, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, тому судом зроблено обґрунтований висновок про необхідність накладення арешту на квартиру.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 , як титульний власник спірної квартири, що є предметом даного спору, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть в подальшому утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, апеляційний суд вважає обґрунтованим припущення позивача, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування щодо застосування заходів зустрічного забезпечення позову відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК, апеляційний суд також відхиляє, оскільки обраний спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлювальної шкоди апелянту, а також відсутні обставини, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, а тому немає підстав для зустрічного забезпечення позову.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що апеляційний суд переглядає оскаржувану ухвалу станом на час її постановлення, в задоволенні клопотання позивача про закриття провадження у справі з підстав того, що оскаржувана ухвала наразі скасована судом першої інстанції, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 15.08.2022.

Головуючий:

Судді: