Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.08.2022 Справа №607/17366/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванко О. М.

за участю секретаря судового засідання Медвідь О. А.

учасників справи

представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачу (3/4) та відповідачу (1/4). Частка відповідача є незначною порівняно з часткою позивача, окрім того вона має власне житло в місті Потсдам у східній Німеччині і вже давно проживає там, раніше зі своїм чоловіком, а на даний час, після його смерті, повністю успадкувала житло. Незважаючи на кровну спорідненість, відповідач є чужою і ворожою людиною для позивача та його сім`ї, проживати разом вони не можуть так як між ними складні і напружені відносини. Позивач неодноразово, в тому числі і письмово, звертався до відповідача із проханням оплачувати житлово-комунальні послуги, натомість, відповідач жодних сплат не здійснює, не утримує своє майно та тягар утримання своєї частки у цій квартирі переклала на позивача. На прохання позивача продати свою частку у квартирі за ринковою ціною, відповідач не погоджується, як і не погоджується здійснювати догляд за цією квартирою та здійснювати її ремонт. У зв`язку із цим, виникла необхідність вирішення подальшої долі квартири, співвласниками якої є сторони по справі, задля забезпечення її співвласникам можливості роздільного проживання. На думку позивача, припинення власності на частку у спільному майні, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки вона давно проживає в місті Потсдам у східній Німеччині, а також, там володіє іншим нерухомим майном.

У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , компенсувавши їй вартість 1/4 частки в квартирі в сумі 156 638,00 грн, що буде внесено позивачем на депозитний рахунок суду, визнати за позивачем право власності на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , а також, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав та обґрунтувань, викладених у ньому, не заперечують проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явилася із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки у судове засідання суду не повідомила та не подала клопотання про розгляд справи у її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Приймаючи до уваги вимоги ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлена належним чином і повторно не з`явилася у судове засідання, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

У зв`язку з тим, суд вважає, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, не подала відзиву на позовну заяву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, постановив, справу вирішувати на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити заочне рішення.

При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду від 04.10.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 27.10.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 17.02.2022 доручено компетентному суду Федеративної Республіки Німеччина вручити копію позовної заяви та додані до неї матеріали відповідачу.

Ухвалою суду від 14.04.2022 поновлено провадження у справі та призначено розгляд судового засідання.

Ухвалою суду від 21.04.2022 допущено до участі у справі перекладача німецької мови для здійснення письмового перекладу судового доручення та доданих до нього документів у справі.

Ухвалою суду від 01.07.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимогами ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожногоз них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Положеннями ч. 1ст. 346 ЦК Українинаведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено уст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Так, пунктами 1-3 частини першоїстатті 365 ЦК Українипередбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу ОСОБА_2 (3/4 частки) на підставі договору дарування ВЕС 292072, посвідченого 10.11.2006 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С. за реєстром № 6832 та свідоцтва про право власності від 04.10.1993, видане Міським бюро технічної інвентаризації м. Тернополя, розпорядження органу приватизації № 4047 від 13.08.1993, а також, відповідачу ОСОБА_3 (1/4 частки) на підставі свідоцтва про право власності від 04.10.1993, видане Міським бюро технічної інвентаризації м. Тернополя, розпорядження органу приватизації № 4047 від 13.08.1993, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 270884212 від 17.08.2021.

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», зокрема, із технічної характеристики житлових і допоміжних приміщень квартири вбачається, що дана квартира складається з: 1-а кімнати, житловою площею 17,3 кв. м.; 2-а кімнати, житловою площею 8,6 кв. м.; 3-а кімнати, житловою площею 8,5 кв. м.; кухні, площею 10,8 кв. м.; ванної, площею 2,6 кв. м.; вбиральні, площею 1,5 кв. м.; коридору, площею 8,2 кв. м; вбудованої шафи, площею 1,5 кв. м.; лоджії, площею 5,8 кв. м. Загальна площа квартири 64,8 кв. м., а житлова площа 34,4 кв. м.

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного 08.09.2021 суб`єктом оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_4 , вбачається, що ринкова вартість всієї квартири становить 626 552,00 грн, в тому числі вартість 1/4 частки спірної квартири становить 156 638,00 грн.

Позивачем ОСОБА_2 внесено на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області 156 638,00 гривень вартості 1/4 частки спірного нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 , що стверджується квитанцією АТ «Ощадбанк» від 03.12.2021.

При внесенні даних грошових коштів на депозитний рахунок, позивач враховував ринкову вартість зазначеної вище квартири, визначену у Звіті про оцінку майна від 08.09.2021, виходячи з якої 1/4 частка цього нерухомого майна становить 156 638,00 грн.

З довідки ДП «Східний масив Плюс» ПП «Східний масив» від 20.09.2021 № б/н встановлено, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 14.02.1989 по 27.02.2001.

Як вбачається із паспортних даних позивача, останній зареєстрований у спірній квартирі з 30.10.1991.

Позивач, вказуючи на неможливість спільно володіти та користуватись майном, неможливість виділу у натурі частки відповідача у праві спільної часткової власності, а також на те, що припинення права власності відповідача на частку в майні не завдасть шкоди її інтересам, звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення - позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію у постанові від 15.05.2013, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію у постанові від 02.07.2014, де роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.07.2019 по справі №210/2236/15-ц (провадження № 61-33924св18), у якій Верховний Суд вказав, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Відповідно до ст.ст. 12, 76, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведені вище положення закону, суд дійшов беззаперечного висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 , як предмет спору та об`єкт цивільних відносин, є неподільною річчю, при цьому у незначній частці, а саме 1/4, належить відповідачу.

Таким чином, ключовим для постановлення рішення про припинення відповідачки права на частку у спільному майні у цій частині, а саме, що стосується спірної квартири, є умова про необхідність попереднього внесення позивачем вартості відповідної частки на депозитний рахунок суду.

При визначенні грошової компенсації, суд повинен виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.

Враховуючи оцінку спірної квартири, вартість 1/4 частки такого, яка б мала бути внесена на депозитних рахунок суду, становить 156 638,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи звертаючись з позовною заявою позивач надав суду докази внесення ним 156 638,00 грн. на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації у Тернопільській області з вказівкою щодо призначення такого - за припинення права власності на частку квартири.

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, суд приходить переконання про доведеність сукупності, визначених ст. 365 ЦК України, умов припинення права особи на частку у спільному майні та наявність, передбачених законом, підстав для припинення права відповідача на частку у нерухомому майні (квартири).

При цьому, суд враховує аргументи сторони позивача, наведені на підтвердження обставин, на які посилається, як на підставу своїх вимог, оскільки такі не заперечувалися відповідачем.

Суд вважає встановленою ту обставину, що 1/4 частка відповідача ОСОБА_3 у спільному нерухомому майні, що є предметом спору, в порівнянні з часткою позивача 3/4, є незначною. Крім цього, спірне майно є неподільним, виділення частки відповідача в натурі є неможливим.

Водночас, встановлені судом обставини вказують на те, що спільне володіння і користування спірним майном є неможливим.

А тому, беручи до уваги, що згоди між сторонами про спільне користування спірним нерухомим майном не досягнуто, суд прийшов до висновку, що припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам останньої.

Іншою необхідною умовою постановлення рішення про припинення права особи на частку у спільному майні згідно приписів ч. 2 ст. 365 ЦК України є попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року, викладені в абз. 3,4 п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до яких, розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

В даному випадку, грошову суму такої вартості для відповідача внесено позивачем на депозитний рахунок суду Територіального управління Державної судової адміністрації України у Тернопільській області, згідно квитанції АТ «Ощадбанк» від 03.12.2021.

Враховуючи вище наведене у сукупності, зокрема те, що частка відповідача у спірному майні є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, те, що припинення права останньої на частку у майні не завдасть істотної шкоди її інтересам, а також те, що відповідний розмір компенсації за таку частку внесений позивачем на депозитний рахунок суду, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення права спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , з виплатою їй грошової компенсації вартості її частки в сумі 156 638,00 гривень та визнання права власності позивача на її частку у названому майні, а тому, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За таких обставин, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258-268, 273, 283, 284, 352-355 ЦПК України, ст. ст. 316, 319, 358 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Компенсувати ОСОБА_3 з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації у Тернопільській області суму 156 638 (сто п`ятдесят шість тисяч шістсот тридцять вісім) гривень 00 копійок, внесених ОСОБА_2 як частину вартості 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 2 474,38 грн (дві тисячі чотириста сімдесят чотири гривні 38 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: невідомий, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 09 серпня 2022 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко