Справа № 587/966/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 рокуСумський районний суд Сумської області під головуванням судді Гончаренко Л. М., за участю секретаря судового засідання Макошенець С.І., представника зацікавленої особи ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за заявою ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , заінтересована особа: Сумський відділ №1 Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3 , оскільки згідно рішення суду від 22.09.2015 року справа №587/1698/145-ц є її офіційним опікуном. В своїй заяві ОСОБА_2 просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_3 , оскільки на момент оголошення України незалежною державою вона постійно проживала в АДРЕСА_1 , вказав, що вона народилася в с. Ворожба Лебединського району, Сумської області, однак, ще з дитинства, 1976 року, вона перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Враховуючи хворобливий стан ОСОБА_3 вона не оформила паспорт громадянина України. На даний час рішення суду про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідне для отримання паспорту громадянина України.

В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Сумській області не заперечував проти задоволення даної заяви.

Заслухавши заявника, представника заінтересованої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з реалізацією права власності.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України«Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Тобто, особи, які визначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, а зазначені у п. 2 з 13 листопада 1991 року.

Відповідно до абз. 6 п.п. «в» п. 10 Положення та відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону для встановлення належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (або одним із них) або законним представником, подає один із таких документів: судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

В силу ст. 17 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно пп. а, б п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту, які проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ворожба, Лебединського району Сумської області, з 02.12.1985 року зареєстрована в АДРЕСА_1 .(а.с.3,4).

Відповідно до довідки КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» СМР №114, ОСОБА_3 з 1976 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра. (а.с.6).

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 22.09.2015 року №587/1698/15-ц, ОСОБА_3 визнано недієздатною та призначено опікуна - ОСОБА_2 (а.с. 9).

ОСОБА_3 є непрацездатною особою та є інвалідом дитинства, згідно довідки серії СУМ-р-82 №003558 від 19.10.1983 року. (а.с.8)

В письмових поясненнях, представник заінтересованої особи Сумський відділ №1 Управління Державної міграційної служби України в Сумській області наголосив, що дійсно мається підтвердження факту реєстрації та проживання ОСОБА_3 в с. Постольне Сумського району, зокрема і станом на 24 серпня 1991 року, однак відсутні документи які б могли ідентифікувати особу ОСОБА_3 , передбачені підпунктом 10 пункту 35 Порядку -302, зокрема виданих компетентними органами документів з фотозабраженням особи, отже є необхідність у встановленні факту що має юридичне значення для отримання ОСОБА_3 паспорта громадянина України (а.с.17-20)

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_3 . Вони проживає разом з дочкою постійно в АДРЕСА_1 , нікуди не виїзджали, живуть там з першого дня народження. Крім того зазначила, що ОСОБА_3 страждає на психічне захворювання, самостійно про себе потурбуватися не може, визнана недієздатною та має опікуном брата, який про неї турбується. Донька має лише свідоцтво про народження, необхідність в отриманні паспорта громадянина України виникла в зв`язку з неможливістю офіційного оформлення в сімейного лікаря та інших установах.

Підстав сумніватись у показах свідка у суду немає, так як вона не є суперечливими між собою і підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи в їх сукупності.

Встановлення факту постійного проживання на території України станом на час оголошення незалежності України від 24 серпня 1991 року заявнику необхідно для отримання його підопічною паспорта громадянина України.

Таким чином, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного безперервного проживання ОСОБА_3 на території України, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про захист прав заявника і вважає, що без встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_3 не може отримати паспорт громадянина України, заявник у повному обсязі обґрунтував свої вимоги та підтвердив їх письмовими доказами та показами свідка, а отже є всі підстави для задоволення його заяви та встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_3 станом на 24 серпня 1991 року.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст. 10, 81, 258, 265, 273, 293, 315 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, ст. ст. 1, 3, 9 Закону України «Про громадянство України», суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , заінтересована особа: Сумський відділ №1 Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с.Ворожба Лебединського району, Сумської області, мешканка АДРЕСА_1 , постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.М. Гончаренко