ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4517/22 Справа № 202/5767/20 Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який неодноразово уточнювала, пред`явленим до ОСОБА_1 , на предмет поділу спільного майна подружжя, в якому просить визнати їх спільною сумісною власністю з відповідачем гараж № НОМЕР_1 , площею 18,4 кв.м. з підвалом 15,1 кв.м., який розташований у гаражно - будівельному кооперативі Калина по АДРЕСА_1 , та автомобіль «RENAULT KANGOO» 2007 року випуску, об`єм двигуна 1461 кв.м., білого кольору, державний номер НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину гаража № НОМЕР_1 , площею 18,4 кв.м. з підвалом 15,1 кв.м., який розташований у гаражно-будівельному кооперативі Калина по АДРЕСА_1 , залишивши у власності відповідача 1/2 частину вказана гаража, а також стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 61 387 грн., а також судові витрати, які складаються з судового збору, витрат на отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витрат на проведення оцінки транспортного засобу, витрат на правничу допомогу, обґрунтовуючи вимоги тим, що, перебуваючи з 27 квітня 2002 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який розірвано за рішення суду від 07 лютого 2019 року, за час шлюбу подружжям набуто у власність гараж № НОМЕР_1 , площею 18,4 кв.м. з підвалом 15,1 кв.м., який розташований у гаражно -будівельному кооперативі Калина по АДРЕСА_1 , та автомобіль «RENAULT KANGOO» 2007 року випуску, об`єм двигуна 1461 кв.м., білого кольору, державний номер НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 , які вважає, в силу ст. 60 Сімейного кодексу України, спільною власністю подружжя, а в силу ст. 70 Сімейного кодексу України, їй належить на праві власності 1/2 частина спірної квартири та 1/2 частина автомобіля, бо іншої домовленості між подружжям не існує, однак зазначений автомобіль, який фактично знаходився у відповідача, є річчю неподільною в натурі, тому, з підстав ст.ст.364,365 ЦК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі 61387 грн., виходячи з середньої ринкової вартості зазначеного автомобіля у 122 774 грн., у відповідності до Звіту про незалежну оцінку транспортного засобу, складеного субєктом оціночної діяльності ТОВ Тоскор станом на дату оцінки 26 жовтня 2020 року, проведеного за заявою її представника, та враховуючи той факт, що автомобіль відповідачем було відчужено.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину гаража № НОМЕР_1 , площею 18,4 кв.м. з підвалом 15,1 кв.м., а всього загальною площею 33,5 кв.м., який розташований у гаражно - будівельному кооперативі Калина по АДРЕСА_1 , за кожним.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію половини вартості автомобіля «RENAULT KANGOO» 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , в розмірі 61 387 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 362 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 600 грн.

В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інших сум, пов`язаних із розглядом справи, відмовлено (а.с.9-14 Том ІІ).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а саме зазначив про продаж автомобіля саме за 5 000 грн., що судом не враховано при присудженні розміру компенсації частки позивача у праві спільної власності подружжя, яким є автомобіль, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

ОСОБА_2 через свого представника 15 липня 2022 року, скористувавшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила про відсутність будь-яких доказів того, що спірний автомобіль ОСОБА_1 було продано за 5000 грн., чому вірно судом надано оцінку та суд прийшов до правильних висновків про недоведеність відповідачем цього факту, тому судом вірно застосовано половину від середньої ринкової вартості, визначено суб`єктом оціночної діяльності станом на 26 жовтня 2021 року, як грошову компенсацію 1/2 частки автомобіля, з огляду на що вважає відсутніми правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.

Апелянт оскаржує рішення Індустріального районного суду від 14 лютого 2022 року лише в частині вартості компенсації частки автомобіля, належної позивачеві на праві спільної сумісної власності подружжя, який проданий відповідачем, та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5600 грн., тому в іншій частині рішення суду не переглядається в апеляційному порядку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2002 року, у якому мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 07 лютого 2019 року шлюб між сторонами розірваний /т.1 а.с. 10/.

Згідно свідоцтва про зміну імені, ОСОБА_4 28 травня 2019 року змінила ім`я на ОСОБА_2 , про що Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено актовий запис № 28 /т.1 а.с. 11/.

Згідно відомостей, зазначених у листі Територіального сервісного центру МВС № 1249 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області, 30 листопада 2012 року за ОСОБА_1 зареєстрований автомобіль «RENAULT KANGOO» державний номер НОМЕР_2 , який відчужений відповідачем 03 червня 2021 року за 5000 грн. /т.1 а.с. 154/.

Разом із тим, згідно з наданим позивачем звітом про незалежну оцінку транспортного засобу «RENAULT KANGOO», 2007 року випуску, складеним ТОВ «ТОСКОР», середньо-ринкова вартість автомобіля «RENAULT KANGOO» державний номер НОМЕР_2 складає 122 774 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд першої інстанції, застосовуючи норми ст.ст.60,61,63,65,66,69,70 Сімейного кодексу України, норми ст.ст.364,365,368,372 ЦК України, прийшов до вірного висновку про те, що позивач надала суду звіт про незалежну оцінку транспортного засобу, згідно з яким середньо-ринкова вартість автомобіля «RENAULT KANGOO», 2007 року випуску складає 122 774 грн., а відповідач, у свою чергу, не надав належних та допустимих доказів реальної вартості проданого ним спірного автомобіля за 5000 грн., тому суд першої інстанції не погодився з такою вартістю автомобіля при визначення грошової компенсації, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки сума в розмірі 5000 грн. є договірною, та явно не відповідає дійсним цінам на це майно на час розгляду справи, та відповідачем не було надано належних доказів, що договірна ціна у сумі 5000 грн., за яку ним був відчужений 03 червня 2021 року спірний автомобіль, відповідає його реальній вартості на час його продажу, як і не надав належних та допустимих доказів на підтвердження незадовільного технічного стану автомобіля, в силу ст.ст.78-81 ЦПК України, а пояснення свідка ОСОБА_5 про те, що автомобіль був у поганому технічному стані є голослівними та відповідачем об`єктивно не підтверджені.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що автомобіль «RENAULT KANGOO» державний номер НОМЕР_2 є спільною сумісною власністю сторін, оскільки вони були набуті під час шлюбу і відповідачем не надано доказів на спростування презумпції права спільної сумісної власності подружжя на це майно, що є наслідком поділу зазначеного нерухомого майна між сторонами, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину цього майна, а, враховуючи, продаж спірного автомобіля відповідачем 03 червня 2021 року під час розгляду справи судом першої інстанції та без згоди позивача, остання має право на отримання компенсації половини вартості цього майна, що відповідає розміру її частки у справі спільної сумісної власності подружжя.

З`ясовуючи розмір частки у спільному майні, яким є автомобіль «RENAULT KANGOO», державний номер НОМЕР_2 , суд першої інстанції, враховуючи пункт 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», виходив з того, що позивачем, на підтвердження вартості свої частки у спільному майні, надано звіт про незалежну оцінку транспортного засобу, згідно з яким середньо-ринкова вартість автомобіля «RENAULT KANGOO», 2007 року випуску складає 122 774 грн., а відповідач у свою чергу, не надав належних та допустимих доказів реальної вартості проданого ним спірного автомобіля ані до суду першої інстанції, ані при розгляду апеляційної скарги, тому 1/2 частина такої компенсації на користь позивача становить 61 387 грн., що ОСОБА_1 не спростовано як у суді першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги.

Зазначене відповідає викладеному висновку у постанові від 25 травня 2020 року Верховного Суду у справі № 347/955/16, який сформував позицію щодо можливості присудження компенсації за частину неподільного рухомого майна одному із подружжя, без його реального поділу і залишення майна у спільній частковій власності. Іншими словами це означає, що один із подружжя, який користується транспортним засобом або має більш нагальну необхідність у користуванні ним в подальшому для використання в роботі, тощо, може отримати за рішенням суду такий транспортний засіб у свою власність та відповідно зобов`язаний сплатити іншому із подружжя грошову компенсацію за його частку у спільному майні, що також узгоджується і з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 09 червня 2021 року у справі №760/789/19.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції правильно визнав право позивача на отримання грошової компенсації 1/2 частини спірного автомобіля у розмірі 61 387 грн., з чим повністю погоджується і колегія суддів, а інші доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Переглядаючи рішення суду від 14 лютого 2022 року в частині витрат на правничу допомогу у розмірі 5600 грн., яку стягнуто з відповідача на користь позивача, колегія суддів приходить до висновку про вірне з`ясування судом першої інстанції обставин розміру такої допомоги, фактично понесені витрати позивачем, із застосуванням норм 133,134,137,141 ЦПК України, з чим погоджується і колегія суддів, а зворотнього апелянтом не доведено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка, таким чином вони не спростовують висновків місцевого суду, не доводять факту продажу спірного автомобіля за 5000 грн. та понесення позивачем витрат на правничу допомогу у меншому розмірі та зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні в оскаржуваній його частині.

Отже, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 263-265 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О. Макаров