КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8039/2022
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року, ухвалене у складі судді Каліушка Ф.А. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, просила встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу з 20 листопада 2007 року до 07 січня 2011 року включно.

Позов мотивований тим, що з листопада 2007 року ОСОБА_1 проживала спільно з ОСОБА_2 , вели спільне господарство, загальний бюджет, разом робили сумісні покупки, мали взаємні права та обов`язки як сім`я, факт спільного проживання заявника з чоловіком до моменту реєстрації їх шлюбу за адресою АДРЕСА_1 можуть підтвердити свідки. 08 січня 2011 року позивач зареєструвала шлюбні відносини з ОСОБА_2 . Встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю необхідно для узаконення майнових інтересів подружжя до моменту реєстрації шлюбу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено, встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу з 20 листопада 2007 року до 07 січня 2011 року включно, стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір.

Особа, яка не брала участь при розгляді справи, ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що є правонаступником АТ «УкрСиббанк» за зобов`язаннями ОСОБА_2 за кредитним договором та іпотечним договором, укладеними 05 червня 2008 року АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , і рішення суду першої інстанції стосується його прав та інтересів як кредитора та впливає на його права та інтереси, зокрема на можливість задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. На даний час в провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходиться справа № 753/22626/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» за участю третіх осіб АТ «УкрСиббанк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В. про визнання договору іпотеки недійсним, в обґрунтування якого ОСОБА_1 наводить правові висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору.

Наголошувала, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд неповно з`ясував обставини справи щодо наявності факту спільного проживання сторін з 20 листопада 2007 року по 07 січня 2011 року. Зазначаючи про встановлення спільного проживання сторін однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, суд не послався на жодний доказ, який підтверджує ці обставини, і матеріали справи таких доказів не містять, крім власних пояснень позивача, заінтересованого у цьому спорі. Судом не з`ясовано наявність інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, зокрема наявності боргових зобов`язань, не досліджено добросовісність поведінки подружжя щодо звернення до суду із цим позовом. Суд за відсутності порушених, невизнаних або оспорюваних прав позивача, які визнані відповідачем, визнав їх публічно.

Вказувала, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року в справі № 753/20651/15-ц, зміненим в частині рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року, задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з відповідача на користь позивача 443034,36 доларів США та 1 665 418,16 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки зібраним в справі доказам: поясненням позивача, заінтересованої у задоволенні позову, копіям паспортів сторін та свідоцтву про шлюб, при цьому помилково зазначив, що подані позивачем докази та заява відповідача про визнання позову підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо.

Вказувала, що обставини, які існували на час розгляду справи, свідчать, що сторони за будь-яких обставин не проживали однією сім`єю щонайменше до 05 червня 2008 року, оскільки з долучених до апеляційної скарги доказів вбачається, що при укладенні ОСОБА_2 договору іпотеки останній засвідчив, що укладенням цього договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб і укладення договору не потребує узгодження з третіми особами. Також при укладенні договору купівлі-продажу нежитлових приміщень ОСОБА_2 як покупець підтвердив, що у зареєстрованому шлюбі не перебуває, фактичних шлюбних відносин ні з ким не підтримує.

Вважала, що абсолютно очевидною є недобросовісна поведінка дружини боржника та самого боржника з встановлення факту спільного їх проживання однією сім`єю в період, що охоплює укладення іпотечного договору та зловживання сторонами своїми правами стосовно кредитора, оскільки встановлення факту спільного їх проживання в період, що охоплює період укладення іпотечного договору, порушує майнові права кредитора і направлене на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Позивачем ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 16 листопада 2020 року подано відзив на апеляційну скаргу, в якій позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що жодних прав, обов`язків та інтересів апелянта рішенням суду першої інстанції не встановлено, а отже ТОВ «ФК «Морган Кепітал» не є тією особою, яка наділена правом на звернення до суду з апеляційною скаргою. При цьому доказів правонаступництва ТОВ «ФК «Морган Кепітал» відносно АТ «УкрСиббанк» у правовідносинах з ОСОБА_2 до апеляційної скарги не надано.

Вважала хибними доводи апелянта, що на підставі судового рішення припиняється іпотека, оскільки іпотека дійсна і ніким не скасована, а отже рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року не порушуються права та законні інтереси ТОВ «ФК «Морган Кепітал».

Вказувала, що судом першої інстанції в повній мірі дотримано вимоги процесуального законодавства, враховано пояснення позивача та відповідача, який не заперечував проти позову, та винесено рішення з повним дослідженням всіх обставин справи, що мають значення для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Зазначала, що посилання апелянта на те, що повідомлені ОСОБА_2 обставини щодо перебування в шлюбі та наявність шлюбних відносин перевірялись і їх достовірність встановлювалась приватним нотаріусом, не заслуговують на увагу, оскільки нотаріусом встановлено лише факт відсутності реєстрації шлюбу.

Заперечувала доводи апелянта щодо недобросовісності дій сторін в даній справі, оскільки жодним доказом факт обізнаності позивача щодо наявної у відповідача заборгованості перед банком, існування судового рішення щодо стягнення заборгованості з відповідача апелянтом до суду не було надано.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» задоволено частково, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року скасовано, провадження в справі закрито, вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 25 травня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, вказавши, що висновки апеляційного суду про закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю предмета спору є невірними та не відповідають правовій позиції, викладеній Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 20 вересня 2020 року в справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21).

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, в тому числі відповідач ОСОБА_2 - шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади. Від позивача ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, в зв`язку з чим апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності нез?явившихся осіб.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що на а. с. 3, 4 знаходяться копії паспортів сторін у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На а. с. 5 знаходиться копія свідоцтва про шлюб, виданого 08 січня 2011 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, про реєстрацію шлюбу, укладеного ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На а. с. 20 знаходиться заява ОСОБА_2 до Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року про визнання позову та розгляд справи у його відсутності.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги ТОВ «ФК «Морган Кепітал» надано нові докази: копію ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2020 року в справі № 753/22626/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «УкрСиббанк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В. про визнання договору іпотеки недійсним, якою замінено відповідача у даній справі, а саме АТ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «Морган Кепітал», враховуючи наявність договорів факторингу та відступлення прав вимоги від 27 липня 2020 року; копію договору від 05 червня 2008 року про надання споживчого кредиту № 0, укладеного АКІБ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 , копію договору іпотеки від 05 червня 2008 року № 14822, укладеного АКІБ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0, за умовами якого предметом іпотеки є нежилі приміщення з АДРЕСА_2 ; копію договору купівлі-продажу нежилих приміщень, укладеного 05 червня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , на підставі якого ОСОБА_2 придбане нежилі приміщення з АДРЕСА_2 ; копію позовної заяви АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 від 23 листопада 2013 року про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, копію рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року в справі № 753/20778/13-ц за позовом АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зміненого рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року, якими стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість в розмірі 443034,36 доларів США та 1 665 148,16 грн.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року ухвалене у відсутності ТОВ «ФК «Морган Кепітал», яке не було залучене до участі в справі, отже не могло подати вказані докази до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, відтак вони приймаються апеляційним судом.

Щодо права ТОВ «ФК «Морган Кепітал» на оскарження судового рішення, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення призводить до несприятливих для них наслідків.

З документів, доданих до апеляційної скарги, вбачається, що 05 червня 2008 року АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, в забезпечення виконання позичальником умов якого, між цими ж сторонами і цього ж дня укладено договір іпотеки № 14822, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В.

В листопаді 2013 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, і рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року, зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість в розмірі 443034,36 доларів США та 1 665 148,16 грн.

Також ОСОБА_1 було подано позов до ОСОБА_2 , ТОВ «ФК «Морган Кепітал», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В., АТ «УкрСиббанк» про визнання договору іпотеки недійсним, підставами даного позову в справі № 753/22626/19є відсутність її згоди на укладення договору іпотеки, предметом якого є об`єкт права спільної сумісної власності.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 серпня 2020 року в зазначеній справі замінено неналежного відповідача АТ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «Морган Кепітал», як правонаступника прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту № та договором іпотеки № 14822, укладеними АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .

З огляду на зазначені обставини апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги про те, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року безпосередньо впливає на права та законні інтереси ТОВ «ФК «Морган Кепітал» як іпотекодержателя за договором іпотеки № 14822 від 05 червня 2008 року, укладеного АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , відтак ТОВ «ФК «Морган Кепітал» має право апеляційного оскарження в даній справі

Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє взаємопов`язані з цими висновками доводи ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу про відсутність порушень прав апелянта оскаржуваним рішенням та доказів його правонаступництва у правовідносинах з ОСОБА_2 , як такі, що не знайшли свого підтвердження.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив із того, що з 20 листопада 2007 року позивач та відповідач почали проживати разом однією сім?єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, вести спільний побут, господарство та бюджет, робити спільні покупки; оскільки дії відповідача стосовно визнання позову не суперечать закону та не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення вимог про встановлення факту спільного проживання.

Апеляційний суд не може погодитися із такими висновками, виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (частина перша та друга статті 21 СК України).

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року в справі № 588/350/15.

Вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільно нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 554/8023/15-ц).

Аналогічні правові висновки викладені також в постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року в справі 280/1710/18 (провадження № 61-18514св20).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Разом із тим, встановлюючи обставини проживання сторін однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 20 листопада 2007 року, суд першої інстанції в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України (в редакції станом на момент ухвалення рішення) в мотивувальній частині не зазначив мотивів, з яких він вважав встановленою наявність таких фактів.

З огляду на документи, надані ОСОБА_1 до позову (копії паспортів позивача, відповідача і копія свідоцтва про шлюб, зареєстрований 08 січня 2011 року), матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт спільного проживання сторін однією сім?єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 20 листопада 2007 року, ведення спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, і фактично позов ґрунтується виключно на поясненнях позивача, заінтересованого в даному спорі.

За змістом норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Положеннями ч. 6 ст. 81 чинного ЦПК України прямо передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, і аналогічні вимоги встановлено ч. 4 ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.

Саме по собі твердження позивача у позові про спільне проживання у позовній заяві про спільне проживання з відповідачем з листопада 2007 року по 07 січня 2017 року без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного період часу усталені відносини, які притаманні подружжю.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки зібраним у справі доказам: поясненням позивача, заінтересованого у задоволенні позову, копіям паспортів сторін та свідоцтву про шлюб і дійшов передчасного та помилкового висновку, що надані позивачем докази та заява відповідача про визнання позову підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, спільних покупок.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Водночас згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

За змістом положень ст. 29 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, однак проведенням реєстрації свого місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання.

Отже, закон пов`язує місце проживання фізичної особи із фактом реєстрації у такому житлі.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції безпідставно не надано оцінки тій обставині, що в паспортних документах позивача і відповідача зареєстровані різні адреси місць проживання: ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 з 29 липня 1993 року, ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 з 31 травня 1990 року, із чого можна дійти висновку щодо проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за різними адресами в період часу, в який позивач просила встановити факт спільного проживання з відповідачем.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що згідно умов договору іпотеки, укладеного 05 червня 2008 року ОСОБА_2 з АКІБ «УкрСиббанк», відповідач засвідчив, що укладенням цього договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб і укладення цього договору не потребує узгодження з третіми особами.

Крім того, при укладенні 05 червня 2008 року договору купівлі-продажу нежитлових приміщень ОСОБА_2 як покупець підтвердив, що в зареєстрованому шлюбі не перебуває, фактичних шлюбних відносин ні з ким не підтримує.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року впливає на права та обов`язки ТОВ «ФК «Морган Кепітал», апеляційний суд також не може погодитися з помилковими висновками суду першої інстанції, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог про встановлення факту спільного проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу в період з листопада 2007 року по 07 січня 2011 року, а отже позов є необґрунтованим та задоволений судом першої інстанції безпідставно.

Також апеляційний суд враховує доводи апеляційної скарги про очевидну недобросовісність дій позивача щодо встановлення факту спільного проживання з відповідачем у період, що охоплює період укладення іпотечного договору через 4 роки після укладення шлюбу з відповідачем та через 8 років після нібито початку спільного проживання за наявності інформації про наявність заборгованості у чоловіка за кредитним договором, зловживання позивача своїми правами і спрямування їх на шкоду інтересам кредитора для уникнення сплати боргу боржником та виконання судового рішення про стягнення боргу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в цій частині в сукупності із запереченнями ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу, що жодним доказом факт її обізнаності на час звернення до суду з даним позовом щодо наявної у відповідача заборгованості перед банком не підтверджений, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 у позовній заяві в даній справі як на підставу позову посилалась на необхідність узаконення майнових інтересів подружжя до моменту реєстрації шлюбу, разом із тим, доказів будь-якого іншого використання рішення суду першої інстанції, аніж звернення з позовом про визнання договору іпотеки недійсним, нею надано не було.

Крім того, апеляційним судом встановлено з джерел Єдиного державного реєстру судових рішень, що у справі № 753/22626/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «ФК «Морган Кепітал», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В., АТ «УкрСиббанк» про визнання договору іпотеки недійсним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 січня 2021 року в позові відмовлено і дане рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 червня 2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98127225).

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд керувався ст. 3 ЦК України, якою встановлено, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність, дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними,тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення, а також ст.13 ЦК України, відповідно до якої при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині;не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Постанова Київського апеляційного суду від 30 червня 2021 року позивачем в касаційному порядку не оскаржувалась.

Доводи позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що судом першої інстанції було в повній мірі дотримано вимоги процесуального законодавства (враховано пояснення позивача та пояснення відповідача, який не заперечував проти позову) та ухвалено рішення з повним дослідженням всіх обставин справи, що мають значення для встановлення факту спільного проживання, є необґрунтованими, зводяться до згоди з помилковими висновками суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з позивача на користь ТОВ «ФК «Морган Кепітал» судові витрати в розмірі 730,80 грн., понесені ним за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал»(м. Київ вул. Набережно-Рибальська 3 прим. 139 ) судові витрати в розмірі 730,80грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.