Справа № 569/8563/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

справа №569/8563/22

учасники справи: позивач - ОСОБА_1

відповідач - Рівненська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до Рівненської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вона та ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 , виданим 30.05.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. До 30.05.2007 року, проживаючи спільно із ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу, вони набули у спільну часткову власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без визначення ідеальних часток кожного із співвласників (через помилку нотаріуса). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 , виданим 24.05.2021 Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Після смерті її чоловіка відкрилась спадщина на усе його спадкове майно, до складу якого відноситься, в тому числі, і належна йому на праві власності частина (частка) трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м, в якій проживає позивач. На її заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вказаної квартири приватний нотаріус Камінська Я.М. постановою від 17.01.2022 року №7/02-31 відмовила у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що із доданих документів, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно не можливо встановити розмір частки в праві спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна, що підлягає спадкуванню. Відтак оскільки частка у квартирі, яка належала її чоловіку на праві власності на даний час не визначена, вона не має можливості реалізувати своє право на спадкування належної йому частини вказаної квартири. Зазначає, що частка її чоловіка у квартирі може бути встановлена аналізом долучених до даного позову документів, незважаючи на набуття права власності на таку квартиру у спільну часткову власність. Так, 17.11.2004 вона, діючи в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 27.06.1991, уклала з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу належної йому на праві власності частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м. Іншу частину цієї квартири (без визначення її розміру чи частки) набув спадкодавець - ОСОБА_2 на підставі договору обміну від 17.11.2004, укладеного з ОСОБА_6 , передавиш їй взамін належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_3 . Вказує, що у власність її чоловіка перейшла Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 , оскільки попереднім власникам подружжю ОСОБА_7 до відчуження за цивільно-правовими угодами дана квартира належала відповідно до свідоцтва про право власності на житло на праві спільної сумісної власності, без визначення часток. Зважаючи на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_6 подружжя, докази, того, що їх частки не є рівними відсутні - вважається, що їх частки у праві власності на квартиру є рівними, а отже і ОСОБА_2 в результаті укладення договору міни із ОСОБА_6 перейшла у власність Ѕ частка квартири. Оскільки визначення судом частки співвласника у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, просить визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 .

Представником відповідача Рівненської міської ради А.Шпаком подано пояснення по суті позову у якому він зазначає, що частина квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, оскільки вона отримана ним в результаті договору обміну №261875 від 17.11.2004 року, згідно якого він придбав вищевказану частину квартири в обмін на квартиру за адресою АДРЕСА_4 , яка належала йому на праві приватної власності. Вказує, що при вирішенні питання щодо визнання права власності за законом на частину квартири за адресою АДРЕСА_5 із чітко визначеною часткою 1/2, необхідно з`ясувати чи є інші спадкоємці першої черги, зокрема діти чи батьки ОСОБА_2 , які б могли претендувати на відповідне спадкове майно. У випадку наявності інших спадкоємців першої черги, визнання права власності на вищевказану частину квартиру, може порушувати їхні права на прийняття та отримання спадщини.

Ухвалою суду від 29 червня 2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 10 серпня 2021 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень.

Ухвалою суду від 10 серпня 2022 року підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 15 серпня 2022 року в приміщенні Рівненського міського суду з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просить позов задоволити, судові витрати, що нею понесені по сплаті судового збору з відповідача не стягувати. Додатково зазначила, що дітей у ОСОБА_2 не було, його батьки померли, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть, які надала суду.

Представник відповідача Рівненської міської ради Шпак А.А. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що 30.05.2007 року ОСОБА_8 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 , що видане 30.05.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_9 .

Як вказує позивач, до реєстрації шлюбу, 17 листопада 2004 року, проживаючи спільно із ОСОБА_2 вони набули у спільну власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без визначення ідеальних часток кожного із співвласників.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , що видане 24.05.2021 Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Після його смерті відкрилась спадщина на усе його спадкове майно, до складу якого входить також і належна йому на праві власності частка трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м, в якій проживає позивач.

Як встановлено судом із копії договору купівлі-продажу від 17 листопада 2004 року, що укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , що діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 купили належну ОСОБА_6 частину квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору обміну від 17 листопада 2004 року, що посвідчений приватним нотаріусом Червук В.М. та зареєстрований в реєстрі за №3218, ОСОБА_2 передав належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_3 в обмін на частину квартири АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_6 .

Як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5672668 від 02.12.2004 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 на підставі договору міни (ВВМ №261875, р. №3218, 17.11.2004 року/приватний нотаріус Червук В.М. Рівненського міського нотаріального округу). Частка ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності не зазначена.

Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на житло від 22 січня 1999 року, що видане Департаментом міського господарства Рівненської міської ради квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.01.2022 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Камінською Я.М. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_2 . Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом був той факт, що відповідна ідеальна частка чоловіка позивача як спадкодавця у праві власності на квартиру не визначена конкретно у правовстановлюючих документах.

У відповідності до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 1216 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України унормовано, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті та згідно ч.2 ст.1268 цього Кодексу не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Крім того, частиною 1 ст, 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачою свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Так, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» від 02.12.2004 року №5672668 підтверджується право спільної часткової власності ОСОБА_2 на частку у вказаній квартирі. При цьому, дійсно, частка ОСОБА_2 у цій квартирі не визначена.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

При цьому, частка ОСОБА_2 у квартирі може бути встановлена аналізом долучених до даного позову документів, незважаючи на набуття права власності на таку квартиру у спільну часткову власність.

Так, 17.11.2004 року позивач ОСОБА_10 , діючи в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклала з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу належної йому на праві власності частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Іншу частину цієї квартири (без визначення її розміру чи частки) набув спадкодавець - ОСОБА_2 на підставі договору обміну від 17.11.2004 року, укладеного з ОСОБА_6 , передавиш їй взамін належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_3 .

Проте, навіть зі змісту договорів: купівлі-продажу частки квартири, обміну частки квартири, неможливо встановити яка ж конкретна частина (частка) квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , перейшла у власність ОСОБА_2 .

Для встановлення частки вказаної квартири, право власності на яку виникло у ОСОБА_2 , слід з`ясувати, які ж конкретно частки у такій квартирі належали попереднім власникам - подружжю ОСОБА_7 до відчуження їх за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане 22.01.1999 року Виконавчим комітетом Рівненської міської ради, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , їм дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . При цьому, частка кожного із співвласників у такій квартирі визначена не була.

Для визначення частки ОСОБА_6 у вказаній квартирі, яка згодом за договором обміну перейшла у власність ОСОБА_2 слід проаналізувати положення чинного законодавства, зокрема й щодо права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вказані положення ст. 368 ЦК України кореспондуються зі ст. 60 Сімейного кодексу України, за змістом якої, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Будь-які докази про те, що частки ОСОБА_6 та ОСОБА_6 як співвласників у праві власності на житло не були рівними - відсутні.

Таким чином, вважається, що частка ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_6 , становила 1/2 частки (частини).

Таким чином, укладаючи договір обміну своєї частки у вказаній квартирі із ОСОБА_2 , ОСОБА_11 фактично передала йому у власність належну їй 1/2 частки (частини) квартири АДРЕСА_2 , отримавши взамін належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 .

Зазначене свідчить, що ОСОБА_2 із дня набуття права власності -17.11.2004 року був власником 1/2 частки (частини) квартири АДРЕСА_2 .

Як встановлено судом із копії свідоцтва про смерть батьків ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , що видане Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ; із копії свідоцтва серії НОМЕР_4 , що видане відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне встановлено, що ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Як зазначає позивач, дітей у ОСОБА_2 не було, що не спростовано відповідачем у справі.

З огляду на зазначене, позивач має право успадкувати Ѕ частки нерухомого майна, що належало за життя ОСОБА_2 , однак через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачає що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду при ухваленні постанов: від 19 лютого 2020 року у справі №266/5267/18 (провадження №61- 6647св19), від 22 квітня 2020 року у справі №601/2592/18 (провадження №61-17859св19), від 22 квітня 2020 року у справі №127/23809/18 (провадження №61-11210св19) від 16 червня 2021 року у справі №570/997/19 (провадження №61-16257св20), 28 липня 2021 року у справі №148/2418/15 (провадження №61-5860св21), від 10 листопада 2021 року у справі №483/2161/19 (провадження №61-6375св21).

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи всі обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (РНОКПП НОМЕР_5 ), право власності на 1/2 (одну другу) частку у квартирі АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

відповідач: Рівненська міська рада, м. Рівне, вул. Соборна, 12а,.

Суддя -