Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2022 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Скрипник О. Г. ,

за участю секретаря судового засідання - Кулай О. М.,

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

представник відповідача: Єкімук О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства « Юнекс Банк» , про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказу про простій відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до до Акціонерного товариства « Юнекс Банк» , про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказу про простій, відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову зазначила, що 05 квітня 2017 року на підставі наказу № 56-05-01-о/с її було прийнято на посаду директора Департаменту корпоративного бізнесу Акціонерного товариства « Юнекс Банк» з 06 квітня 2017 року.

24 квітня 2017 року на підставі рішення Спостережної ради АТ «Юнекс Банк» від 24.04.2017 року затверджено Посадову інструкцію директора Департаменту корпоративного бізнесу. 27 квітня 2017 року в.о. голови правління АТ «Юнекс Банк» затверджено посадову інструкцію Директора департаменту корпоративного бізнесу. На підставі наказу від 01 вересня 2017 року №280 «Про формування та затвердження складу чисельності Комітету з питань фінансового моніторингу» позивача призначено членом Комісії фінансового моніторингу АТ «Юненкс Банк».

Позивач зазначає, що перебуваючи на посаді директора Департаменту корпоративного бізнесу АТ «Юнекс Банк» нею були виявлені операції низи юридичних осіб з явними ознаками фіктивності, у зв`язку з чим позивачем невідкладно засобами внутрішнього зв`язку банку повідомлено про це директора Департаменту фінансового моніторингу валютного контролю ОСОБА_3 20 січня 2020 року позивачка повторно направила службову записку електронною поштою на ім`я голови правління та в лютому 2020 року позивач на Комітеті з питань фінансового моніторингу в присутності членів цього Комітету та керівництва банку наголосила на порушення у сфері фінансового моніторингу.

Позивач вказує, що після виявлення зазначених фактів порушення фінансового моніторингу та наявність корупційних ризиків, пов`язаних з можливою легалізацією доходів, здобутих незаконним шляхом, керівництво АТ «Юнекс Банк» почало створювати для позивача штучні умови, за яких остання не мала змоги вчасно та в повному обсязі виконувати свою роботу.

Так, наказом від 17 березня 2020 року № 46-17-04-о/с позивача переведено на дистанційну роботу.

19 березня 2020 року позивача попереджено про скорочення чисельності та штату працівників у зв`язку з введенням в дію організаційної структури АТ «Юнекс Банк» відповідно до рішення Наглядової ради АТ «Юнекс Банк» від 18.03.2020 року протокол 10 та від 19.03.2020 № 48-19-01-о/с про скорочення посади директора Департаменту корпоративного бізнесу, яку обіймала позивач.

20 березня 2020 року на підставі наказу № 76 голови правління АТ «Юнекс Банк» відповідач почав службове розслідування відносно позивача за фактом розголошення банківської таємниці та на підставі наказу № 50-20-01-о/с її було відсторонено від виконання обов`язків директора корпоративного бізнесу на час проведення розслідування. Крім того, з цього часу керівником Банку було обмежено доступ позивача до внутрішньої програми банку. Позивач не мала доступу до документів, які вказують на можливе вчинення посадовими особами банку кримінального правопорушення, створювалися умови за яких позивач не могла виконувати функціональні обов`язки директора банку. Крім того, були звільнені всі працівники департаменту корпоративного бізнесу, який очолювала позивач.

Позивач вказує, що приймаючи рішення про скорочення чисельності штату та фактичної ліквідації Департаменту корпоративного бізнесу відповідач керувався необхідністю оптимізації організаційної структури управління банку та виконання стратегії розвитку середнього та малого бізнесу , але при цьому створив інший департамент по роботі з бізнес-клієнтами, який виконує аналогічні функції. В день вручення повідомлення про скорочення та будь-якої вакантної рівнозначної посади позивачу запропоновано не було, натомість на вакантну посаду директора Департаменту по роботі з бізнес-клієнтами переведено ОСОБА_4 , згідно наказу №51-23-04-о/с від 23.03.2020 року.

21 травня 2020 року позивача повідомлено про продовження терміну попередження наказом № 90-21-03-о/с.

Позивач зазначає, що після непоодиноких звернень до відповідача про припинення порушення трудового законодавства щодо не запропонування посади по роботі з бізнес-клієнтами, на яку було прийнято іншу особу, відповідачем видано наказ від 28 травня 2020 року № 95-28-01-о/с «Про скасування наказу « Про скорочення чисельності та штату працівників».

07 липня 2020 року позивачу повторно вручене попередження про скорочення чисельності та штату працівників у зв`язку із введенням в дію організаційної структуру, відповідно до рішення Наглядової ради АТ «Юнекс Банк» від 06.07.2020 року, протокол №26, відповідно до наказу від 07.07.2020 року № 120-07-02-о/с « Про скорочення посади директора Департаменту корпоративного бізнесу».

Також 07.07.2020 року видано наказ №120-07-03-о/с «Про простій» з посиланням на відсутність організаційних умов, необхідних для виконання робіт, відповідно до якого відповідач оголосив позивачу з 08 липня 2020 року по 06 вересня 2020 року простій, що виник не з вини працівника, підставою якої стало рішення правління АТ «Юнекс Банк» №54 від 03.07.2020 року № 55 від 06.07.2020 року, в результаті чого відповідач зменшив розмір виплат позивачу до 2/3 до останнього дня перед звільненням, яке відбулося 07 вересня 2020 року.

07 вересня 2020 року відповідачем прийнято наказ «Про звільнення ОСОБА_1 №157-07-01-о/с, позивачу видано трудову книжку з відповідним записом про звільнення.

Позивач вважає, що рішення про її звільнення є незаконним, оскільки крім порушення відповідачем процедури скорочення чисельності штату їй не були запропоновані всі вільні вакансії, натомість керівництвом банку створювалися умови, за якими остання не могла виконувати свої посадові обов`язки, декілька разів ухвалювалися різні рішення, відповідно до яких змінювалася структура управління банком, ухвалювалися рішення про простій, щоб значно зменшити розмір виплат ( середнього заробітку за час вимушеного прогулу) у разі можливого скасування наказу про звільнення в судовому порядку, а також не отримано відповідного погодження профспілки. Крім того позивач набула статусу викривача, а тому мала імунітет на звільнення.

Зважаючи на викладене вище, з урахуванням збільшення позовних вимог позивач просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Юнекс Банк» ( ) від 07 вересня 2020 РОКУ « Про звільнення ОСОБА_1 « № 157-07-01-о/с;

- Визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Юнекс Банк» ( ) від 07 липня 2020 року № 120-07-03-о/с «Про простій»;

- Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту корпоративного бізнесу Акціонерного товариства «Юнекс Банк»;

- Стягнути з Акціонерного товариства «Юнекс Банк» ( ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 вересня 2020 року до дати ухвалення судового рішення;

- Визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Юнекс Банк» ( ) від 07 липня 2020 року № 120-07-03-о/с « Про простій»;

- Стягнути з Акціонерного товариства «Юнекс Банк» ( ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) розмір невиплаченої заробітної плати внаслідок простою у сумі 29 479, 47 грн;

- Стягнути з Акціонерного товариства «Юнекс Банк» ( ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 84 000, 0 грн;

- Стягнути з Акціонерного товариства «Юнекс Банк» ( ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 84 145, 0 грн, а також судовий збір.

Представник відповідача позов не визнав, надав відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що позивача з 06.04.2017 року прийнято на роботу на посаду директора Департаменту корпоративного бізнесу та наказом № 46-17-04-о/с від 17.03.2020 року переведено на дистанційну роботу у зв`язку із запровадженням Урядом України карантинних заходів з метою недопущення розповсюдження коронавірусу COVID-19.

07 липня 2020 року позивачу вручене попередження про скорочення чисельності та штату працівників у зв`язку із введенням у дію змін до Організаційної структури АТ «Юнекс Банк».

У зв`язку із змінами в Організаційній структурі управління та відсутністю організаційних і виробничих умов для виконання посадових обов`язків позивача, відповідачем було видано наказ № 120-07-03-о/с «Про простій», яким позивачу оголошено простій строком з 08.07.2020 по 06.09.2020 року.

Наказом від 07 вересня 2020 року № 157-07-01-о/с позивача звільнено з посади у зв`язку із змінами в організації виробництва в праці, скороченням чисельності і штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, про що позивача повідомлено під розпис.

Відповідач вказує, що керівництво АТ « Юнекс Банк» в повній мірі усвідомлювало тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, що лежить на роботодавці, та здійснив дії, спрямовані на належне інформування позивача щодо наявності вакантних посад, а саме: шляхом повідомлення через телефонні дзвінки, виїзду працівників відповідача за місцем проживання позивача; відправлення листа з описом вкладення засобами поштового зв`язку; відправлення електронного повідомлення на електронну адресу позивача. Всього було здійснено чотири спроби повідомити позивача про наявні вакантні посад: 15.07.2020 р.; 24.07.2020 р.; 10.08.2020р., 07.09.2020р., які позивач могла б обіймати в АТ «Юнекс Банк» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності та штату працівників, проте позивач від вакантних посад відмовилась. Можливість запропонування позивачу вакантних посад досліджувалась фахівцями Департаменту персоналу АТ «Юнекс Банк». За результатами аналізу були підготовлені та надані керівництву відповідача аналітичні довідки.

При проведенні попередження про звільнення відповідач запропонував позивачу всі наявні вакантні посади, які вона за своєю спеціальністю та відповідною професією може обіймати.

Отже, відповідач належними та допустимими доказами довів, що згідно з новим штатним розписом посада директора Департаменту корпоративного бізнесу , яку обіймала позивач, підлягала скороченню, про що позивач була повідомлена в установлені законом порядку та строк. Від запропонованих вакантних посад позивач відмовилася.

Зважаючи на викладене вище, відповідач просить відмовити позивачу у поновленні на роботі та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо законності наказу АТ «Юнекс Банк» про оголошення позивачу простою, то відповідач, що наказ № 120-07-03-о/с «Про простій» від 07 липня 20020 року був виданий з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки простій виник не з вини працівника, а у зв`язку із змінами в організаційній структурі управління відповідача та відсутністю організаційних і виробничих умов для виконання посадових обов`язків позивачем. З моменту оформлення позивачу простою , виконання її функціональних та службових обов`язків нікому не передавалися та не делегувалися жодному іншому працівнику.

Стосовно відсутності необхідності згоди профспілкового комітету на звільнення позивача, то відповідач зазначає, що в трудовому колективі АТ «Юнекс Банк» не створювався профспілковий комітет, а Професійна спілка працівників банківського та фінансового сектору за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , членом якої є позивач, не укладала колективний договір з трудовим колективом Банку, а тому згоди на звільнення позивача вказана профспілка не повинна надавати.

Представник відповідача також вважає, що позивач не може вважатися викривачем та набула певного імунітету, суть якого розкрито ст. 53 Закону України «Про корупцію» ( не може бути звільнена чи примушена до звільнення, притягнута до дисциплінарної відповідальності чи піддана з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу ( переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на іншу посаду, скорочення заробітної плати, тощо) або загрозі таких заходів впливу, оскільки такий імунітет не є абсолютним та позивачем не надано жодного доказу порушення посадовими особами АТ ««Юнекс Банк» Закону України «Про запобігання корупції».

Що стосується моральної шкоди, то оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів порушення відповідачем прав позивача у сфері трудових відносин, то відповідно не підлягає стягненню і моральна шкода.

Представник відповідача вважає, що не підлягають стягненню також витрати на правову допомогу, оскільки відповідач не порушував права позивача у сфері трудових відносин.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 05 квітня 2017 року на підставі наказу № 56-05-01-о/с позивача прийнято на посаду директора Департаменту корпоративного бізнесу Акціонерного товариства « Юнекс Банк» з 06 квітня 2017 року.

24 квітня 2017 року на підставі рішення Спостережної ради АТ «Юнекс Банк» від 24.04.2017 року затверджено Посадову інструкцію директора Департаменту корпоративного бізнесу.

27 квітня 2017 року в.о. голови правління АТ «Юнекс Банк» затверджено Посадову інструкцію Директора департаменту корпоративного бізнесу.

На підставі наказу від 01 вересня 2017 року №280 «Про формування та затвердження складу чисельності Комітету з питань фінансового моніторингу» позивача призначено членом Комісії фінансового моніторингу АТ «Юненкс Банк».

Наказом АТ «Юненкс Банк» від 17 березня 2020 року № 46-17-о/с позивача переведено на дистанційну роботу.

Відповідно до Протоколу № 10 засідання Наглядової ради Акціонерного товариства «Юнекс Банк» від 18 березня 2020 року, затверджено нову Організаційну структуру управління АТ «Юнекс Банк» та вирішено ввести її в дію з 19 березня 2020 року

Наказом АТ «Юнекс Банк» № 48-19-01-о/с від 19 березня 2020 року позивача попереджено про скорочення чисельності та штату працівників у зв`язку з введенням в дію організаційної структури АТ «Юнекс Банк». Відповідно до рішення Наглядової ради АТ «Юнекс Банк» від 18.03.2020 року протокол 10 про скорочення посади директора Департаменту корпоративного бізнесу.

На підставі наказу голови правління АТ «Юнекс Банк» № 76 від 20 березня 2020 року відповідач почав службове розслідування відносно позивача за фактом розголошення нею банківської таємниці та на підставі наказу № 50-20-01-о/с позивача відсторонено від виконання обов`язків директора Департаменту корпоративного бізнесу на час проведення розслідування. Крім того, з цього часу керівником Банку було обмежено доступ позивача до внутрішньої програми банку та інших банківських документів.

Наказом АТ «Юнекс Банк» № 90-21-03-о/с від 21 травня 2020 року позивача повідомлено про продовження терміну попередження про звільнення на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України до 15 червня 2020 року.

Наказом АТ «Юнекс Банк» № 95-28-01 -о/с від 28 травня 2020 року скасовано наказ АТ «Юнекс Банк» № 48-19-01-о/с від 19 березня 2020 року «Про скорочення чисельності та штату працівників»; наказано привести у відповідність Штатний розпис Банку до організаційної структури АТ «Юнекс банк».

07.07.2020 року відповідачем видано наказ №120-07-03-о/с «Про простій», відповідно до якого відповідач оголосив позивачу з 08 липня 2020 року по 06 вересня 2020 року простій, що виник не з вини працівника, підставою якої стало рішення правління АТ «Юнекс Банк» №54 від 03.07.2020 року № 55 від 06.07.2020 року, в результаті чого відповідач зменшив розмір виплат позивачу до 2/3 до останнього дня, що передував звільненню позивача.

07 липня 2020 року позивача попереджено про наступне звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності та штату працівників , відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, згідно рішення Наглядової ради АТ «Юнекс Банк» від 06.07.2020 року протокол №26 та відповідно до наказу від 07.07.2020 року № 120-07-02-о/с про скорочення посади директора Департаменту корпоративного бізнесу.

07 липня 2020 року позивачу були запропоновані відповідачем вільні вакансії, згідно Додатку ( а.с. 58-60), а саме:

- 15 липня 2020 року - вакансія провідного фахівця Контактного центру управління дистанційного продажу Департаменту маркетингу та CRM ( 2 штатні одиниці09 та керівника проектів по взаємодії з МПС ( міжнародними платіжним системами Департаменту маркетингу та CRM ( 2 штатні одиниці);

- 24 липня 2020 року - заступника начальника Херсонського відділення №1 ( 2 штатні одиниці) та керівника проектів з методології та контролю Управління внутрішніх господарських операцій ( 2 штатні одиниці)

- 10 серпня 2020 року - начальника відділу оцінки заставного майна Управління кредитної політики Департаменту ризиків та заступника начальника Київського відділення №7 ( 2 штатні одиниці).

В той же час відповідачем не були запропоновані позивачу наступні вакантні посади:

- Начальника управління валютного нагляду Департаменту фінансового моніторингу і валютного нагляду;

- Начальника управління фінансового моніторингу Департаменту фінансового моніторингу і валютного нагляду;

- Директора Департаменту фінансового моніторингу і валютного контролю;

- Заступника начальника управління фінансового моніторингу Департаменту фінансового моніторингу і валютного нагляду.

- Начальника юридичного управління;

11 вересня 2020 року адвокатом Маринушкіним А.Г. в інтересах позивача зроблено адвокатські запити з вимогою надати копії наказів про звільнення та прийняття на роботу осіб на вказані вакансії, проте листом від 21 вересня 2020 року відповідач відмовив позивачу у наданні запитуваної інформації.

Та обставина, що позивачу не були запропоновані всі вакантні посади підтверджуються поясненнями представника відповідача, який зазначив, що можливість запропонування вказаних вище вакантних посад досліджувалась фахівцями департаменту персоналу. При цьому дослідженні фахівці керувалися вимогами Положення про фінансовий моніторинг, затвердженого Постановою Правління НБУ від 19.05.2020 року №65 та приписами Положення про валютний нагляд, затвердженого Постановою НБУ від 01.03.2019 року № 13, а також вимогам посадових інструкцій зазначених посад.

Приписами підпункту 2 пункту 84 розділу V Положення про фінансовий моніторинг, затвердженого Постановою Правління НБУ №65 визначено вимоги щодо професійної придатності відповідального працівника банку, а саме, наявність стажу роботи в банківській системі, пов`язаного з набуттям досвіду у сфері ПВК/ФТ не менше, ніж три роки, або стажу роботи на посаді керівника банку ( підрозділу банку) за напрямком діяльності у сфері ПВК/ФТ не менше , ніж один рік. Відсутність у позивача профільної ( юридичної) освіти та стажу роботи керівником юридичного управління було встановлено фахівцями Департаменту персоналу банку.

В той же час з матеріалів справи убачається, що позивач має диплом магістра, спеціальність «Банківська справа», кваліфікація «магістр з управління банківськими активами», на протязі трьох років (з квітня 2017 року по вересень 2020 року) обіймала посаду директора Департаменту корпоративного бізнесу Акціонерного товариства « Юнекс Банк», має стаж роботи в банківській сфері більше 25 років, що підтверджується копією трудової книжки, долученої до матеріалів справи.

Вакантні посади, які відповідають спеціалізації, кваліфікаційним вимогам та стажу роботи позивача, на час її звільнення, відповідачем запропоновані не були .

Наказом АТ «Юнекс Банк» № 157-07-01-о/с від 07 вересня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора Департаменту корпоративного бізнесу Акціонерного товариства «Юнекс Банк» на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України.

За змістом частини 1 ст. 243 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Відповідно до частини 1 ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

У Постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 вказано, що «оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади ( інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

У Постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 756/6746/16-ц вказано, що якщо на день прийняття судом рішення про поновлення працівника на роботі підприємство повністю не ліквідоване ( не закінчена процедура його ліквідації), відповідачем у справі, на якого покладено обов`язок поновлення на роботі, є підприємство, хоч би і почалася і продовжувалася на цей день ліквідація підприємства. Тому виключно рішення про ліквідацію підприємства не може бути підставою для відмови в позові про поновлення на роботі і покладення обов`язку здійснити на користь працівника визначені законодавством виплати на іншого суб`єкта, зазначеного у статті 240-1 КЗпП. При цьому у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду.

Суд вважає, що при звільненні позивача з посади директора Департаменту корпоративного бізнесу, відповідачем було порушено процедуру звільнення, а саме: не запропоновано всі посади, на які міг би претендувати позивач у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, а тому звільнення є незаконним.

Частиною другою ст. 235 КЗпП України встановлено, що у разі винесення рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш, як за один рік.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що позивача слід поновити на посаді директора Департаменту корпоративного бізнесу Акціонерного товариства «Юнекс Банк», а також з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 241 951, 20 грн; , виходячи з наступного: середньоденна заробітна плата за червень та травень 2020 року складає 104 613, 77 грн ( зарплата за червень: 42 697, 39 грн) + (зарплата за травень 61 916, 38); 104 613, 77 грн : 39 днів = 2 682, 40 грн. ( середньоденна заробітна плата). З 07.09.2020 року по 26.07.2022 року кількість робочих днів складає 463 дні. 463 (робочих дні) х 2 682, 40 грн ( середньоденна заробітна плата) = 1 241 951, 20 грн

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожний аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України № 63566/00, параграф 23 ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Суд також вважає, що Наказ «Про простій» від 07 липня 2020 року № 120-07-03-о/с є незаконним виходячи з наступного.

Статтею 34 КЗпП визначено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Статтею 113 КЗпП передбачено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки працівникові розряду ( окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. Час простою з вини працівника не оплачується.

Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що згідно з ч. З ст. 32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого дня, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, якщо це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше, ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці.

У справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил ст.113 КЗпП, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, що відповідно до ч. З ст. 84 КЗпП у разі простою підприємства (установи, організації) з не залежних від працівників причин власник або уповноважений ним орган (роботодавець) може у визначеному колективним договором порядку надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати.

Крім того, як простій можуть бути кваліфіковані лише ті випадки, коли працівник приходить на роботу, але не працює з причин відсутності матеріально-технічного забезпечення виробництва, незабезпечення технологічною документацією, несправності устаткування, простою з інших причин, не пов`язаних з виною працівника. Якщо працівник через простій самовільно не приходить на роботу, йде з роботи, він не має права вимагати оплати відповідного часу простою з підстав, передбачених ст 113 КЗпП України. Оголошення простою на підприємстві можливе лише при повному зупиненні його роботи. Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного суду від 30.01.2019 року у справі №210/5813/16.

Оскільки простій було оголошено виключно позивачу, при цьому інші працівники та структурні підрозділи (департаменти, управлення, відділи) працювали у звичному режимі, трудові функції позивача не були припинені, а виконувалися іншими працівниками банку, суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для оголошення позивачу простою, а тому наказ АТ «Юнекс Банк» від 07 липня 2020 року №120-07-03-о/с « Про простій» є незаконним. Водночас суд вважає, що оскільки наказ про простій є незаконним, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню розмір невиплаченої заробітної плати внаслідок простою у сумі 29 479, 47 грн.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення, суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 237-1 КЗпП України, підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрата нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.13 своєї постанови від 31 березня 1995 року № "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з наступними змінами і доповненнями, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У п.п.З, 9 цієї ж постанови роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування такої шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку із посяганням на її трудові права та інтереси.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, незаконне звільнення завдало позивачу моральну шкоду, оскільки було порушено законне право позивача на працю, що стало підставою звернення з відповідним позовом до суду, спричинення переживань, та в цей період відшукання інших джерел для свого існування, що призвело до моральних страждань, які є у причинному зв`язку зі звільненням.

При визначені розміру моральної шкоди, суд вважає позов в цій частині підлягає до задоволення частково, та виходячи з вимог розумності і справедливості, приходить до висновку визначити відшкодування заподіяної моральної шкоди в сумі 50 000, 0 грн.

Згідно от. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професій - правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору і витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої п`ятої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 3а результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Так, позивачем було укладено Договір № 26/2020 від 19.05.2020 року про надання правничої допомоги з Адвокатським бюро «АРСЕНА МАРИНУШКІНА», а саме згідно пункту 3.1. розділу 3 Договору, за дорученням Клієнта (позивача), Бюро приймає на себе, зобов`язання з представництва Клієнта (позивача) в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції щодо розгляду цивільного позову до AT «Юнекс Банк» про скасування та визнання наказу про звільненням незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу тощо. Згідно Додаткового договору про надання правничої (правової) допомоги від 19.05.2020 року було визначено порядок сплати гонорару та його розмір в сумі 84 145,00 гривень. Відповідно до долучених платіжних документів позивачем повністю сплачено відповідні судові витрати на користь адвоката.

Приймаючи до уваги, що стороною позивача надано до суду та документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, додатковий договір, яким визначено розмір та порядок сплати винагороду, платіжні документи про оплату таких послуг, та згідно платіжних документів позивачем сплачено витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 84145,00 гривень, суд вважає, що вказаний розмір коштів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 360, 00 грн за подачу позову та 840, 00 грн за вимогу про стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 34, 84, 113, 237-2 КЗпП України, ст.ст. 264-268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства « Юнекс Банк» , про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказу про простій, відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Юнекс Банк» ( ) про звільнення ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) з посади директора Департаменту корпоративного бізнесу Акціонерного товариства «Юнекс Банк» від 07 вересня 2020 року № 157-07-01-о/с;

Поновити ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді директора Департаменту корпоративного бізнесу Акціонерного товариства «Юнекс Банк»;

Стягнути з Акціонерного товариства «Юнекс Банк» ( ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 1 241 951, 20 грн;

Визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Юнекс Банк» ( ) від 07 липня 2020 року № 120-07-03-о/с « Про простій»;

Стягнути з Акціонерного товариства «Юнекс Банк» ( ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) розмір невиплаченої заробітної плати внаслідок простою у сумі 29 479, 47 грн;

Стягнути з Акціонерного товариства «Юнекс Банк» ( ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 50 000, 0 грн;

Стягнути з Акціонерного товариства «Юнекс Банк» ( ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 )витрати на правову допомогу у розмірі 84 145, 0 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі;

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його ухвалення.

Суддя О. Г. Скрипник