КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/4949/21 Головуючий 1 інстанція - Гаврилова О.В.
Провадження №22-ц/824/5311/2022 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійника В.І.

за участю секретаря: Рудик О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Органу опіки та піклування Дніпровської в м. Києві державної адміністрації в особі представника Науменко Ірини Іллівни на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року по справі за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Київський міський будинок дитини «Берізка», про позбавлення батьківських прав, передання дітей для подальшого влаштування та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся представник позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Поліщук О.В. з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, Київський міський будинок дитини «Берізка», про позбавлення батьківських прав, передання дітей для подальшого влаштування та стягнення аліментів.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд: позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; передати Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для їх подальшого влаштування; стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кошти (аліменти) на утриманння дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку) від заробітку відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення кожною дитиною повноліття, на особу або установу в якій будуть перебувати діти.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що на обліку в службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації перебувають діти, які опинились у складних життєвих обставинах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю яких є ОСОБА_1 . Шлюб між ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 не розірваний. Батько дітей ОСОБА_4 помер.

21 серпня 2020 року до служби у справах дітей та сім`ї від Київської міської дитячої клінічної лікарні №2 надійшло повідомлення про те, що 30 червня 2020 р. відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку працівниками Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в м. Києві за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . У подальшому дітей відповідно до акту про факт передачі дитини від 10 липня 2020 року влаштовано до Київського міського будинку дитини «Берізка», де вони перебувають на даний час. ОСОБА_1 двічі зверталася із заявами до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про надання їй дозволу щодо зустрічей із дітьми: 11 вересня 2020 року та 05 листопада 2020 року. Їй було надано ґрунтовні відповіді в яких зазначено, що у зв`язку із обмежувальними заходами внаслідок поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19 на території Київського міського будинку дитини „Берізка" введено обмежувальні заходи: на перше її звернення - до 31 жовтня 2020 року, на друге звернення - до 31 грудня 2020 року. Більше ОСОБА_1 до Служби із заявами не зверталась, на телефонні дзвінки не відповідала. Спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї із ОСОБА_1 проводилася профілактична робота під час якої їй було роз`яснено обов`язки батьків щодо утримання, виховання та навчання малолітніх дітей та попереджено про відповідальність у разі невиконання належним чином батьківських обов`язків. У своєму поясненні ОСОБА_1 зазначила, що не працює, проживає цивільним шлюбом із ОСОБА_7 , який не визнавав своє батьківство стосовно дітей ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 . Спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї було здійснено спроби обстежити житлово-побутові умови дітей, однак, вхідні двері не відчиняли, ОСОБА_1 було залишено виклик. Відповідно до повідомлення від 13 липня 2020 року Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб відвідати ОСОБА_1 та поспілкуватися з нею не надалося можливим, на телефонні дзвінки та запрошення вона не реагує. Раніше ОСОБА_1 постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року (справа №755/6372/17) була визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП України. Також постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2020 року (справа №755/10131/20) ОСОБА_1 була визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП України.

На думку позивача, ОСОБА_1 цілком свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не готує їх до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування дітям, не спілкується з дітьми в обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не дає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, не створює належних умов для проживання та розвитку дітей, не цікавиться їх здоров`ям та нехтує їхніми потребами. Питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітніх дітей ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , розглянуто Комісією з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надано висновок про доцільність позбавлення її батьківських прав, у зв`язку з тим, що вона ухиляється від виховання та утримання дітей (протокол № 4 від 24 лютого 2021 року).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року у задоволенні позову Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Київський міський будинок дитини «Берізка», про позбавлення батьківських прав, передання дітей для подальшого влаштування та стягнення аліментів - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду Органу опіки та піклування Дніпровської в м. Києві державної адміністрації в особі представника Науменко Ірини Іллівни звернувся з апеляційною скаргою. Вважає, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року є незаконним та неогрунтованим, а тому підлягає скасуванню повністю та ухваленню нового судового рішення. Зазанчає, що за увесь час перебування малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на обліку Служби у справах дітей та сім`ї з 08.07.2020 року ОСОБА_1 не зверталася із заявами щодо повернення дітей у родину. Отже, відповідач цілком свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 грудня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб. (а.с.19)

За даними свідоцтва про народження та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записана відповідач ОСОБА_1 , батьком - ОСОБА_4 (а.с.15, 21-22).

За даними свідоцтва про народження та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , записана відповідач ОСОБА_1 , батьком - ОСОБА_4 .(а.с.16, 23-24).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.20)

29 червня 2020 року складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно якого 29 червня 2020 року, о 21 годині 30 хвилин, була виявлена дитина жіночої статі в АДРЕСА_1 , без супроводу дорослих. Особа, яка знайшла дитину - ОСОБА_10 , (а.с.34)

29 червня 2020 року складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку щодо дитини без зазначення імені, матір`ю якої є ОСОБА_1 , згідно якого 29 червня 2020 року, о 21 годині 30 хвилин, була виявлена дитина жіночої статі в АДРЕСА_1 , без супроводу дорослих. Особа, яка знайшла дитину - ОСОБА_10 (а.с.36)

02 липня 2020 року ОСОБА_1 написала пояснення, в яких стисло описала події 29 червня 2020 року, повідомила, що отримує соціальну допомогу на двох дітей в сумі 1720,00 грн, оформила пенсію по втраті годувальника як малозабезпечена в розмірі 3000,00 грн, інших доходів не має, Також зазначила, що алкоголь не вживає через стан здоров`я. (а.с.42)

Також 02 липня 2020 року Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_1 попереджено про відповідальність по вихованню та навчанню дітей. (а.с.41)

03 липня 2020 року ОСОБА_11 підписав пояснення, в яких зазначено, що він, як черговий, приїхав на виклик 29 червня 2020 року в АДРЕСА_1 , де в стані алкогольного сп`яніння (за зовнішніми ознаками) перебували чоловік з жінкою, поряд з якими двоє малолітніх дітей. В поясненнях зазначено, що ОСОБА_1 перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння. (а.с.37)

Наведеними поясненнями спростовується викладена у вищевказаних актах інформація про те, що діти перебували без супроводу дорослих.

04 серпня 2020 року Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією видано розпорядження №483 про влаштування малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Київського міського будинку дитини «Берізка» на повне державне забезпечення, терміном на один рік. (а.с.38)

10 липня 2020 року малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , влаштовано Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до Київського міського будинку дитини «Берізка», про що складено Акти про факт передачі дитини (а.с.39, 40).

Згідно наявної у вказаних актах інформації, стан здоров`я дітей задовільний.

Наказом № 9 від 08 липня 2020 року Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,поставлено на облік, як дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах. (а.с.13)

Листом Управління праці та соціального захисту населення від 13 липня 2020 року підтверджується отримання ОСОБА_1 державної допомоги дітям померлого годувальника та допомоги при народженні дітей. (а.с.25)

Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання комісії №4 від 24.02.2021) від 03 березня 2021 року №103/1778/41/3, комісією з питань захисту прав дитини встановлено, що діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перебувають в службі у справах дітей та сім`ї на обліку, як діти, які опинилася у складних життєвих обставинах. Малолітні мають реєстрацію місця проживання разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Працівниками сектору ювенальної превенції Дніпровського управління поліції Головного управління поліції України в місті Києві 29 червня 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено ОСОБА_1 ,разом із чоловіком, які зовні перебували в стані алкогольного сп`яніння. Поряд із ними знаходилося двоє малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Дітей доставлено до Київської міської дитячої клінічної лікарні та в подальшому влаштовано до Київського міського будинку дитини «Берізка». Службою у справах дітей та сім`ї із ОСОБА_1 проводилась профілактична робота, під час якої її було ознайомлено з обов`язками щодо утримання і виховання малолітніх дітей та попереджено про відповідальність передбачену законодавством України. Відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2020 року ОСОБА_1 була визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП. Також відносно ОСОБА_1 ,Дніпровський районний суд міста Києва раніше неодноразово виносив рішення щодо позбавлення її батьківських прав стосовно інших її дітей. ОСОБА_1 ,цілком самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не створила належних умов для проживання та розвитку дітей, не займається їх вихованням, не піклується про їх здоров`я, фізичний духовний розвиток. На засіданні комісії ОСОБА_1 заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, але будь-яких підтверджень щодо участі у вихованні та утриманні дітей не надала. Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що вона ухилилася від виховання та утримання дитини. (а.с.10-11)

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України від 13 січня 2005 р. № 2342-ІУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно частин 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно із ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дітей.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У даній ситуації судом враховано, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Суд також зазначає, що, в разі якщо встановлено існування родинного зв`язку, держава має, в принципі, діяти у такий спосіб, щоб уможливлювати розвиток такого зв`язку (рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 61). Здійснення заходів із роз`єднання сім`ї є втручанням надзвичайно серйозного характеру. Рішення про вжиття такого заходу має спиратися на достатньо переконливі та зважені аргументи, що враховують інтереси дитини (рішення у справі «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy) [ВП], заяви №39221/98 і №41963/98, п. 148, ECHR

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що стороною позивача не надано достатньо доказів в розумінні ст.ст. 76-79 ЦПК України на підтвердження ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, для застосування до неї такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів з висновком суду щодо їх оцінки. Рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування Дніпровської в м. Києві державної адміністрації в особі представника Науменко Ірини Іллівни залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Поіний текст постанови виготовлено 15 серпня 2022 року

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Л.П. Сушко

В.І. Олійник