УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 130/3497/21

провадження № 61-7275ск22

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України, який не брав участі в справі, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2022 року про закриття апеляційного провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Браїлівський професійний ліцей» про відсторонення від роботи, зобов`язання допустити до роботи та стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 через представника звернувся в суд із позовом та просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ директора Державного навчального закладу «Браїлівський професійний ліцей» № 110-О від 08 листопада 2021 року із внесеними змінами наказом № 112-О від 09 листопада 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи;

- стягнути з Державного навчального закладу «Браїлівський професійний ліцей» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтовав тим, що працює в Державному навчальному закладі «Браїлівський професійний ліцей» на посаді керівника фізичного виховання. На виконання вимог наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 листопада 2021 року № 2153 та постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, директор Державного навчального закладу «Браїлівський професійний ліцей» видав наказ № 110-О про відсторонення ОСОБА_1 від роботи на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Зазначав, що вказаний наказ не відповідає вимогам закону, є упередженим та порушує конституційне право ОСОБА_1 на працю, що виключає можливість заробляти собі на життя працею.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 лютого 2022 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Державного навчального закладу «Браїлівський професійний ліцей» від 08 листопада 2021 року № 110-О «Про відсторонення працівників від роботи» в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 . Зобов`язано Державний навчальний заклад «Браїлівський професійний ліцей» виплатити ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

На вказане судове рішення подав апеляційну скаргу Кабінет Міністрів України, який не брав участі в справі, обґрунтовуючи її тим, що суд першої інстанції вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки мотивувальна частина оскаржуваного рішення містить виключно аналіз відповідності Конституції України та законам України нормативно-правових актів Уряду та Міністерства охорони здоров`я України, зокрема з шостої по десяту сторінки рішення містить власні суб`єктивні висновки головуючого судді стосовно процедури введення карантинних обмежень на території України, нібито невідповідності дій вищого органу державної влади вимогам Конституції України. Також судом першої інстанції надано оцінку нормам матеріального права щодо процедури ведення на території України карантину.

Ураховуючи викладене, Кабінет Міністрів України просив рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 лютого 2022 року змінити в мотивувальній частині.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 червня 2022 року поновлено Кабінету Міністрів України строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2022 року в складі колегії суддів Панасюка О. С., Ковальчука О. В., Якименко М. М. апеляційне провадження закрито на підставі статті 362 ЦПК України, оскільки апеляційним судом встановлено, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Кабінету Міністрів України не вирішувалися. Суд зазначив, що судом першої інстанції надана оцінка постанові Кабінету Міністрів України, однак ніяким чином не вирішувалось питання щодо її скасування чи визнання нечинною, а також не вирішувалось інших питань щодо прав та обов`язків Кабінету Міністрів України, а тому відсутні правові підстави для оскарження ним рішення суду першої інстанції у цій справі.

29 липня 2022 року Кабінет Міністрів України засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначене судове рішення та просить його скасувати як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та недотриманням норм процесуального права. Зазначає, що в ухвалі про відкриття апеляційного провадження вказано про достатність підстав для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Кабінету Міністрів України, при цьому в ухвалі про закриття апеляційного провадження зазначено, що в Кабінету Міністрів відсутні підстави для оскарження рішення суду першої інстанції. Крім цього, положення чинного ЦПК України не наділяють районний суд юрисдикцією щодо надання оцінки нормативно-правовим актам вищого органу виконавчої влади.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Тобто за наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційному суду необхідно відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою, а при з`ясуванні тієї обставини, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка подала апеляційну скаргу, не вирішувалося, закрити апеляційне провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16 та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 351/592/18 вказано, що на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 червня 2001 року у справі «Желтяков проти України» зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилося під сумнів.

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia)).

Апеляційний суд, встановивши після відкриття апеляційного провадження, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 лютого 2022 року питання про права, свободи, інтереси та обов`язки Кабінету Міністрів України не вирішувалося, дійшов правильного висновку про закриття апеляційного провадження.

Слід зазначити, що мотивувальна частина кожного рішення повинна мати посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права й обов`язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті ЦПК України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права й обов`язки сторін; разом із тим саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 820/1169/17).

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про те, що судом першої інстанції надана оцінка постанові Кабінету Міністрів України, однак ніяким чином не вирішувалось питання щодо її скасування чи визнання нечинною, а також не вирішувалось інших питань щодо прав та обов`язків Кабінету Міністрів України, а тому посилання в касаційній скарзі на те, що положення чинного ЦПК України не наділяють районний суд юрисдикцією щодо надання оцінки нормативно-правовим актам вищого органу виконавчої влади, не беруться до уваги.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України, який не брав участі в справі, на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2022 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук