Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/940/22

Провадження № 2/126/505/2022

"04" серпня 2022 р.

м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем Шевчуком С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу загального провадження за позовом ОСОБА_1 до Бершадської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Бершадської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво з тих підстав, що як стверджує відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10.07.2013 він являється власником земельної ділянки площею 0,2231 га з кадастровим номером :02:007:0110, що розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Ним було здійснено поділ земельної ділянки, результатом якої стали земельні ділянки: кадастровий номер :02:007:0166, площею 0,1034 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; кадастровий номер :02:007:0165, площею 0,1197 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Для потреб, пов`язаних з господарською діяльністю ним було здійснено прибудову до виробничого будинку з господарськими будівлями та спорудами " ОСОБА_2 будівля ковбасного міні-цеху", що знаходиться на земельній ділянці :02:007:0166, площею 0,1034 га. Відповідно до технічного паспорту на виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами " ОСОБА_2 будівля ковбасного міні-цеху" по АДРЕСА_2 до будівлі ковбасного міні-цеху було здійснено прибудову, а саме: прибудова "А1" площею 17,7 кв.м, прибудова "А2" площею 191,1 кв.м. В результаті цього загальна площа виробничого будинку з господарськими будівлями та спорудами " ОСОБА_2 будівля ковбасного міні-цеху" становить 515,8 кв.м. Прибудова була здійснена без отримання відповідного дозволу на виконання цих будівельних робіт. Разом з тим, під час будівельних робіт були дотримані всі архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми і з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг ні від кого не надходило, що свідчить про відсутність будь-яких порушень прав інших осіб цим будівництвом. Згідно звіту про проведення технічного обстеження прибудови "А1", прибудови "А2" по АДРЕСА_2 , що проводився 28.12.2021 експертом Шевченко В.П., встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Оскільки було проведено самочинну прибудову без отримання відповідного дозволу, в даний час ввести його в експлуатацію немає можливості. Збудоване нерухоме майно після визнання права власності на нього підлягає прийняттю в експлуатацію відповідно до вимог, встановлених Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою КМУ від 13.04.2011 № 461. В той же час Порядком не передбачено прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об`єктів, а тому такі об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію після визнання права власності на них у судовому порядку. Просить визнати за ним право власності на виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами " ОСОБА_2 будівля ковбасного міні-цеху", загальною площею 515,8 кв.м, а саме: будівля ковбасного міні-цеху "А" площею 161 кв.м, підвал "А під" площею 89,1 кв.м, прибудова "а1" площею 47,3 кв.м, погріб "П" площею 9,6 кв.м, прибудова "А1" площею 17,7 кв.м, прибудова "А2" площею 191,1 кв.м, навіс "а2", навіс "а3", навіс "а4", що знаходяться по АДРЕСА_2 .

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 надав заяву, в якій позов підтримує, просить розглянути справу в його відсутність.

Від представника відповідача Бершадської міської ради - міського голови Драгана В.Г. надійшла заява, в якій він просить в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що як стверджує, як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 не звертався до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкта в експлуатацію у встановленому законом порядку, а відразу звернувся з позовом про визнання права власності. Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкта та вводу його в експлуатацію у встановленому законом порядку відсутня. Таким чином, оскільки судова практика у цьому напрямі є досить сталою, при узаконенні самочинного будівництва у судовому порядку особа має враховувати вимоги законодавства та пройти наступну процедуру: звернутись спочатку до компетентного державного органу, до повноважень якого входять питання будівництва; отримати його рішення про відмову, яке (або відсутність якого) дає підстави вважати, що виник спір; на підставі цієї відмови скласти позовну заяву та звернутись до суду за захистом порушеного права.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10.07.2013 позивач ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки площею 0,2231 га з кадастровим номером :02:007:0110, що розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Позивачем ОСОБА_1 було здійснено поділ земельної ділянки, результатом якої стали земельні ділянки:

- кадастровий номер :02:007:0166, площею 0,1034 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- кадастровий номер :02:007:0165, площею 0,1197 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Для потреб, пов`язаних з господарською діяльністю позивачем ОСОБА_1 було здійснено прибудову до виробничого будинку з господарськими будівлями та спорудами "Нежитлова будівля ковбасного міні-цеху", що знаходиться на земельній ділянці :02:007:0166, площею 0,1034 га.

Відповідно до технічного паспорту на виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами " ОСОБА_2 будівля ковбасного міні-цеху" по АДРЕСА_2 до будівлі ковбасного міні-цеху було здійснено прибудову, а саме: прибудова "А1" площею 17,7 кв.м, прибудова "А2" площею 191,1 кв.м. В результаті цього загальна площа виробничого будинку з господарськими будівлями та спорудами " ОСОБА_2 будівля ковбасного міні-цеху" становить 515,8 кв.м.

Прибудова була здійснена без отримання відповідного дозволу на виконання цих будівельних робіт. Разом з тим, під час будівельних робіт були дотримані всі архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми і з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг ні від кого не надходило, що свідчить про відсутність будь-яких порушень прав інших осіб цим будівництвом.

Згідно звіту про проведення технічного обстеження прибудови "А1", прибудови "А2" по АДРЕСА_2 , що проводився 28.12.2021 експертом Шевченко В.П., встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч. 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Згідно статті 376 ЦК суди, розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки.

Право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Тобто, позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що законодавство передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване майно у разі якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам а також те, що на теперішній час за таких обставин єдиним способом захисту своїх особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, з послідуючим прийняття його в експлуатацію відповідно до вимог чинного на теперішній час законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству.

На підставі ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч.ч. 1-3 ст. 319, ч.1 ст. 321, ст. 328, ч.2 ст. 331, ч.4 ст. 373, ч.3 ст. 375, ст. 376 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 10 - 13, 76 - 83, 89, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до Бершадської міської ради (вул. Героїв України 23, м. Бершадь Гайсинського району Вінницької області) про визнання права власності на самочинне будівництво - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами "Нежитлова будівля ковбасного міні-цеху", загальною площею 515,8 кв.м, а саме: будівля ковбасного міні-цеху "А" площею 161 кв.м, підвал "А під" площею 89,1 кв.м, прибудова "а1" площею 47,3 кв.м, погріб "П" площею 9,6 кв.м, прибудова "А1" площею 17,7 кв.м, прибудова "А2" площею 191,1 кв.м, навіс "а2", навіс "а3", навіс "а4", що знаходяться по АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 09.08.2022.

Суддя В. І. Гуцол