Справа №760/467/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2022 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Фареник А. О.

представника позивача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства »Київметробуд» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача:

- заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 239 964, 08 гр.;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення;

- моральну шкоду в розмірі 50 000, 00 гр.

Посилається в позові на те, що 21 березня 2019 року згідно наказу № 35 від 20 березня 2019 року прийнятий на посаду начальника відділу в інженерно-технічний відділ ПАТ «Київметробуд», що в подальшому перейменоване на АТ «Київметробуд».

27 листопада 2019 року згідно наказу №20/2 від 27 листопада 2019 року був переведений на посаду заступника головного інженера.

Наказом № 134 від 11 травня 2021 року згідно він був звільнений з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням чисельності працівників з виплатою йому компенсації за невикористану щорічну відпустку в кількості 24 календарних дні за період роботи з 21 березня 2020 року по 11 травня 2021 року.

Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата, зокрема, за грудень 2020 року у розмірі 36 273, 70 гр., за січень 2021 року у розмірі 36 200, 00 гр., за лютий 2021 року у розмірі 36 283, 99 гр., за березень 2021 року у розмірі 36 283, 99 гр., за квітень 2021 року у розмірі 37 383, 99 гр., за травень 2021 року (з урахуванням компенсації за невикористану щорічну відпустку) у розмірі 57 538, 41 гр. , а всього 239 964, 08 гр.

На підтвердження факту існування заборгованості надає відповідь Головного управління Держпраці у Київській області від 11 жовтня 2021 року №4.2/4-С-4600-6765.

Ні в день звільнення, ні на момент звернення до суду розрахунок з ним проведений не був.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 21 грудня 2021 року за формою ОК-5 вбачається, що АТ «Київметробуд» нараховано протягом останніх двох місяців, що передували звільненню, заробітну плату у наступних розмірах: за квітень 2021 року (22 робочих днів) - 37 383, 99 гр., за березень 2021 року (22 робочих днів) - 36 283,99 гр., тому

Отже, розмір середньоденної заробітної плати становить 1 674, 30 гр.

Крім цього, внаслідок порушення відповідачем його законних прав, а саме у зв`язку з невиплатою йому заробітної плати, було порушено звичний для нього спосіб життя та завдано моральних страждань, які виразилися у відмові від певних життєвих благ та в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення з позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Таким чином, він зазнав втрат немайнового характеру, тобто йому завдано моральну шкоду.

Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких він зазнав, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000, 00 грн, оскільки саме така сума є достатньою для сприяння відновленню його порушених прав.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 24 грудня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Після усунення недоліків, ухвалою суду від 24 травня 2022 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

З довідки про доставку електронного листа вбачається, що відповідач отримав судову повістку про виклик до суду 26 травня 2022 року о 11:39:53.

/ а. с. 49 /

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівникам виплачується у строки, передбачені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць.

За змістом ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Тобто, законодавство України прямо покладає на власника обов`язок повного розрахунку з працівником з виплатою йому всіх сум, що йому належать, в день звільнення.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 2019 року, остання займана посада - заступник головного інженера.

Наказом № 134 від 11 травня 2021 року позивач був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з скороченням чисельності працівників.

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що в порушення вимог ст.ст.115, 116 КЗпП України з грудня 2020 року йому не виплачувалася заробітна плата і в день звільнення розрахунок з ним також проведений не був.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 21 грудня 2021 року за формою ОК-5 підтверджується сума заборгованості, зазначена позивачем, яка становить 239 964, 08 гр. з урахуванням нарахованої компенсації за невикористану відпустку.

З відповіді Головного управління Держпраці у Київській області від 11 жовтня 2021 року №4.2/4-С-4600-6765 вбачається, що позивачу були нараховані розрахункові кошти при звільненні, але на момент здійснення інспекційного відвідування розрахунок не здійснено.

Даних обставин відповідач, не подавши відзив, не спростовував.

/ а.с. 18 - 25 /

Відповідно до ст.74 КЗпП України та Закону України « Про відпустки» гомадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно з ч.1 ст.83 КЗпП України та ст.24 Закону України « Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

З матеріалів справи вбачається і ці обставини підтвердив у судовому засіданні представ позивача, при звільненні позивачу ні заборгована заробітна плата, ні компенсація за невикористану відпустку виплачені не були.

З урахуванням цього вимоги позивача в цій частині суд вважає обґрунтованими.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах.

Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.

Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Законодавство України не передбачає обов`язку працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 21 грудня 2021 року за формою ОК-5 вбачається, що заробітна плата позивача за два останні місяці, що передували звільненню, а саме березень та квітень 2021 року, становила 73 667, 98 гр.

Кількість фактично відпрацьованих робочих днів - 44 дні.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, середньоденний заробіток позивача на момент звільнення становив 1 674, 30 гр. / 73 667, 98 : 44 = 1 674, 30 /.

Кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 323.

Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 540 798, 90 гр.

Виходячи з викладеного вище аналізу, розміру невиплаченої позивачу заробітної плати, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, враховуючи принцип справедливості та співмірності, дії кожної із сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 100 000, 00 гр.

Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового Кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 Кодексу. Згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України встановлено ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами). Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України встановлено оподаткування заробітної плати військовим збором. Ставка військового збору складає 1,5% об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 180/683/13 від 25 липня 2018 року роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом даної норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 3.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Виходячи з викладеного вище, приведеного позивачем обґрунтування моральної шкоди, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині в розмірі 5 000, 00 гр.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно д п.1 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

З урахуванням цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 250, 00 гр. судового збору.

Керуючись ст.ст. 38, 40, 74, 83, 94, 115, 116, 117, 237-1 України, Законом України « Про відпустки», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 266, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства »Київметробуд» на користь ОСОБА_1 239 964, 08 гр. заборгованої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.

Стягнути з Акціонерного товариства »Київметробуд» на користь ОСОБА_1 100 000, 00 гр. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 5 000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди та 3 250, 00 гр. судового збору.

В решті позову відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство »Київметробуд», адреса6 03035 м. Київ вул. Сурикова, 3, корпус 8б, поверх 5, .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 серпня 2022 року.

Суддя: Л.А. Шереметьєва