Справа № 205/9449/20
Провадження № 2/0203/91/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2022 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Ноторової Є.О.,

за участі:

представника позивача Демарчука М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних, франшизи,

встановив:

09.03.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2021 року про передачу справи для розгляду за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи № 205/9449/20 за позовом від 02.12.2020 року ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі ТДВ «СК «Альфа-Гарант», відповідач-1), ОСОБА_2 (далі відповідач-2) про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних, франшизи, в якому позивач просить суд:

- стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у загальному розмірі 49680,64 грн; 1437,33 грн пеню; 298,00 грн 3% річних від простроченої суми; 248,70 грн інфляційне збільшення боргу; 1600,00 грн витрати на оплату послуг експерта автотоварознавця;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу у розмірі 2000,00 грн;

- стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн;

- стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.01.2020 року у м. Дніпрі на вул. Володимира Антоновича сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 (далі винуватець ДТП, відповідач-2), цивільно-правова відповідальність якого застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», та транспортного засобу Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (далі потерпілий, позивач). Вина ОСОБА_2 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2020 року, справа № 204/715/20. У результаті ДТП було пошкоджено автомобіль потерпілого Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого позивачу завдані матеріальні збитки.

Як пояснив позивач, 22.01.2020 року ОСОБА_3 як його представник, направив до відповідача-1 документи для відшкодування шкоди, які були отримані товариством 27.01.2020 року. Однак, у строк до 10.02.2020 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не направив свого представника для огляду пошкодженого транспортного засобу. При цьому 17.02.2020 року, тобто після закінчення строку, встановленого п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_3 як представнику ОСОБА_1 , зателефонував представник товариства ОСОБА_4 та попросив надати для огляду пошкоджений транспортний засіб. Проте йому було відмовлено, оскільки строк, встановлений п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сплинув, та ОСОБА_3 як представником ОСОБА_1 було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного позивачу в результаті ДТП.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2502/20/20 від 20.02.2020 року, зробленого судовим експертом Дроздовим Ю.В., який був особисто присутнім під час огляду пошкодженого транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження автомобіля Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 51680,64 грн, без урахування ПДВ. Представник позивача направив на адресу товариства 17.03.2020 року копію постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська відносно ОСОБА_2 , оригінал висновку незалежного судового експерта Дроздова Ю.В. № 2502/19/19 від 20.02.2020 року, оригінал квитанції на оплату послуг експерта від 20.02.2020 року на суму 1600,00 грн, оригінал заяви на оплату послуг незалежного експерта Дроздова Ю.В. При цьому, як зазначив позивач, заява про виплату страхового відшкодування була отримана ТДВ «СК «Альфа-Гарант» 27.01.2020 року, проте строк оплати закінчився 27.04.2020 року, а страхове відшкодування не було виплачено.

Так, відповідно до висновку експерта, вартість матеріального збитку, тобто вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу автомобіля, завданого власнику автомобіля Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 51680,64 грн, без урахування складової ПДВ, франшиза за полісом № АО/5900515 складає 2000,00 грн, тому, на думку позивача, з відповідача-1 підлягає стягненню 49680,64 грн, а з відповідача-2 франшиза у розмірі 2000,00 грн.

Також позивач вважає, що з відповідача-1 підлягають стягненню витрати на оплату послуг експерта автотоварознавця в розмірі 1600,00 грн, оскільки таке дослідження є обов`язковим, відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Так, на думку позивача, з відповідача-1 підлягають стягненню за період з 28.04.2020 року по 10.07.2020 року, в тому числі: пеня у розмірі 1437,33 грн, 3% річних у розмірі 298,00 грн та втрати від інфляції у розмірі 248,70 грн, на загальну суму 53264,67 грн. Крім того, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача-1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн та витрати на оплату судового збору у розмірі 840,80 грн.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення на його користь майнової шкоди, яку він зазнав внаслідок ДТП.

Відповідач-1 у встановлений судом строк 01.03.2021 року подав до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відзив на позов із запереченнями проти задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач-1 зазначив, що вимоги позивача про стягнення з нього коштів є незаконними та необґрунтованими на підставі ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, як зазначив відповідач?1, положеннями ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування своїх обов`язків, визначених законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

На думку відповідача-1, позивач не виконав свого обов`язку та не сприяв страховику в розслідуванні причин та обставин ДТП, а саме: не надав для огляду належний йому транспортний засіб, не повідомив його про всі відомі йому обставини, не надав для огляду та копіювання наявні у нього документи щодо ДТП протягом семи днів з дня отримання відповідної інформації або документа. Крім того, як зазначив відповідач-1, позивач надав автомобіль для огляду експерту Дроздову Ю.В., в якого він замовив автотоварознавче дослідження, проте представник відповідача-1 не був запрошений на огляд автомобіля.

Також відповідач-1 у поясненнях від 24.02.2022 року зазначив, що на виконання вимог п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він направив протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП свого представника аварійного комісара на місце настання страхового випадку для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Так, 22.01.2022 року відповідач отримав повідомлення про ДТП від свого страхувальника, 28.01.2022 року надійшло повідомлення про ДТП від ОСОБА_3 , а 30.01.2022 року співробітниками товариства було подано замовлення на виїзд аварійного комісара ОСОБА_4 . Отже, товариство вчасно направило свого представника на огляд автомобіля, останній, у свою чергу, надав пояснення з приводу позову.

З огляду на викладене вище, відповідач-1 вважає, що невиконання позивачем своїх обов`язків, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», призвело до неможливості страховику встановити ані причини, ані обставини настання ДТП, так само як і розмір заподіяної шкоди, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Тому відповідач-1 просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У встановлений законом строк представник позивача подав до суду відповідь на відзив від 13.08.2021 року, в якій він пояснив, що відповідач-1 не надав належних доказів на підтвердження того, що представник компанії ОСОБА_4 зв`язувався з ОСОБА_3 . Також, на думку позивача, товариству добре відоме місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу та засобу зв`язку з ОСОБА_3 , документи з повідомленням про ДТП були отримані товариством 27.01.2020 року, а в строк до 10.02.2020 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» повинна була направити свого представника для огляду пошкодженого транспортного засобу. Проте у період з 27.01.2020 року по 10.02.2020 року представник товариства не з`явився для огляду транспортного засобу та не зв`язався з ОСОБА_3 . Крім того, товариство не надало доказів відправки листів, на які посилається у своєму відзиві на позов.

Тому представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач-2 у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив підстави звернення позивача до суду таким чином, як про це зазначено вище. Також представник позивача зазначив, що всі листи, на які посилається відповідач?1, не були ним отримані позивачем або його представником, та відповідач-1 не надав доказів їх направлення на адресу позивача або його представника. Натомість позивач всіляко сприяв встановленню обставин ДТП, а страхова компанія до 10.02.2022 року не направила свого представника у встановлений законом строк для здійснення огляду автомобіля та визначення розміру страхового відшкодування, ніхто не зв`язався. Представник страхової компанії ОСОБА_4 зателефонував 17.02.2022 року, коли вже строк для огляду сплинув. При цьому, якщо відповідач-1 не погодився з розміром визначеного експертом страхового відшкодування, то він міг замовити свою експертизу, проте він цього не зробив. Скаргу регулятору позивач дійсно подавав, проте регулятор надав відповідь, в якій повідомив, що на підставі рапорту позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування та запропоновано звернутися до суду.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 17.03.2021 року було прийнято до провадження цивільну справу та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.10.2021 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»: документи, які б підтверджували дату звернення страховика до ОСОБА_4 стосовно огляду пошкодженого транспортного засобу Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 ; документи, на підставі яких ОСОБА_4 був уповноваженим діяти від імені та в інтересах ТДВ «СК «Альфа-Гарант»; докази відправлення ОСОБА_1 листів від 28.01.2020 року, вихідний № 12/954, та від 28.01.2020 року, вихідний № 12/954; задоволено заяву представника позивача про забезпечення доказів та витребувано у ОСОБА_4 : заявку, яка надійшла від Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» щодо огляду пошкодженого транспортного засобу Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , а також документів чи інших доказів, які б підтверджували дату надходження заявки в роботу ОСОБА_4 ; документи, на підставі яких ОСОБА_4 уповноважений діяти від імені та в інтересах Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» щодо огляду пошкодженого транспортного засобу Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 ; докази, які підтверджують факт того, що ОСОБА_4 намагався зв`язатись з ОСОБА_3 у період часу з 27.01.2020 року по 10.02.2020 року; викликано у судове засідання для допиту в якості свідка в цивільній справі № 205/9449/20: ОСОБА_4 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Ухвалою суду від 10.12.2021 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

У судове засідання, призначене на 26.04.2022 року, з`явився представник позивача.

Відповідачі у судові засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. При цьому відповідач-1 подав до суду відзив на позов та пояснення по суті позовних вимог.

Суд, заслухавши думку представника позивача, на підставі положень ст. ст. 128, 223 ЦПК України продовжив судове засідання за даною явкою за відсутності відповідачів.

Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 26.04.2022 року було прийнято відмову представника позивача від допиту свідка ОСОБА_4 .

У судових засіданнях з розгляду справи по суті представник позивача надав суду свої усні пояснення по суті спору, судом був допитаний в якості свідка ОСОБА_3 , досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи, проведені судові дебати, заслухане заключне слово представника позивача, та у судовому засіданні 26.04.2022 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2020 року, справа № 204/715/20, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 340 гривень, стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 420 гривень 40 копійок. Вказана постанова суду набрала законної сили станом на 16.03.2020 року.

22.01.2020 року представник позивача ОСОБА_1 Губа Андрій Олексійович (нотаріально посвідчена довіреність від 22.01.2020 року, зареєстрована в реєстрі за № 164, серії НОК № 641753) склав заяву та повідомлення про ДТП, які 23.01.2022 року направив на адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант».

За змістом заяви про ДТП від 22.01.2020 року, представник позивача просив ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відшкодувати шкоду, заподіяну в результаті ДТП, що сталася 21.01.2020 року в м. Дніпрі по вул. Антоновича, буд. 60, за участі автомобіля Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , до заяви додані наступні документи: повідомлення про ДТП від 22.01.2020 року; завірена копія схеми ДТП від 21.01.2020 року; нотаріально завірена копія довіреності Губи А.О. на представництво інтересів ОСОБА_1 , серії НОК № 641753 від 22.01.2020 року; завірена копія паспорта громадянина України та ідентифікаційного податкового номера ОСОБА_3 ; завірена копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , завірена копія посвідчення водія ОСОБА_1 ; завірена копія паспорта громадянина України та ідентифікаційного податкового номеру ОСОБА_1 ; завірена належним чином копія полісу ОСЦПВВНТЗ № АО/0363603 від 25.03.2019 року.

За змістом повідомлення про ДТП від 22.01.2020 року, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було повідомлено про дату та місце ДТП, обставини ДТП, назву органу, що оформлював ДТП, учасників ДТП, та до повідомлення додані наступні документи: заява на виплату страхового відшкодування від 22.01.2020 року; завірена копія схеми ДТП від 21.01.2020 року; нотаріально завірена копія довіреності ОСОБА_3 на представництво інтересів ОСОБА_1 , серії НОК № 641753 від 22.01.2020 року; завірена копія паспорта громадянина України та ідентифікаційного податкового номера ОСОБА_3 ; завірена копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 ; завірена копія посвідчення водія ОСОБА_1 ; завірена копія паспорту громадянина України та ідентифікаційного податкового номеру ОСОБА_1 ; завірена належним чином копія полісу ОСЦПВВНТЗ № АО/0363603 від 25.03.2019 року.

Відповідно до висновку експерта № 2502/20/20 (автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ), складеного 20.02.2020 року судовим експертом Дроздовим Юрієм Володимировичем, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу автомобіля Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП складає: 122290,93 грн; вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин (розрахованого в порядку, встановленому законодавством), колісного транспортного засобу автомобіля Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП складає: 56679,60 грн; вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин (розрахованого в порядку, встановленому законодавством), колісного транспортного засобу автомобіля Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП складає: 51680,64 грн (без урахування складової ПДВ); величина матеріальної шкоди, заподіяної власнику колісного транспортного засобу автомобіля Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП складає: 56679,60 грн.

Відповідно до квитанції про оплату наданих експертних послуг від 20.02.2020 року, за експертні послуги судовим експертом Дроздовим Ю.В. представник по довіреності ОСОБА_3 сплатив 1600,00 грн.

11.03.2020 року представник позивача ОСОБА_3 склав заяву на адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про здійснення оплати вартості послуг експерта ОСОБА_5 у розмірі 1600,00 грн (висновок № 2502/20/20 від 20.02.2020 року).

На адресу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» представник позивача 18.03.2020 року направив: висновок експерта № 2502/20/20 від 20.02.2020 року, квитанцію про сплату за послуги експерта від 20.02.2020 року на суму 1600,00 грн, заяву про оплату послуг експерта, постанова Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська відносно ОСОБА_2 .

Відповідно до полісу серії АО № 005900515, діючого станом на 21.01.2020 року, розмір франшизи визначений у розмірі 2000,00 грн, ліміт за шкоду майну 130000,00 грн, страхова компанія ТДВ «СК «Альфа-Гарант», транспортний засіб Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , страхувальник ОСОБА_2 .

За відомостями з листа від 22.01.2020 року № 12/309, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» повідомило Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області про те, що товариством отримано інформацію про те, що 21.01.2020 року о 19:10 годині у м. Дніпрі на вулиці Володимира Антоновича, буд. 60, сталася ДТП за участю транспортного засобу Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та просило на підставі ст. 25 Закону України «Про страхування», п. 33-1.2 ст. 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надати адміністративні матеріали та документи щодо обставин ДТП.

Відповідно до листа від 28.01.2020 року за № 12/954, направленого на адресу ОСОБА_1 , ТДВ «СК «Альфа-Гарант» повідомило про те, що відповідно до довіреності від 22.01.2020 року, ОСОБА_1 не надав повноважень завіряти копії документів, тому просив надати оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, паспорт та довідку про присвоєння ІПН. Також товариство зазначило, що прийняття рішення за подією відстрочується до моменту отримання страховиком запитуваної інформації та документів, та просило надати пошкоджений транспортний засіб Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , для огляду та визначення розміру збитків, письмово повідомити про час та місце проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, або зв`язатися з представником товариства за телефоном та узгодити місце, час здійснення огляду транспортного засобу.

Відповідно до листів від 03.02.2020 року за №№ 12/398, 12/399, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на адресу ОСОБА_3 направило повідомлення про те, що ним надано повідомлення відповідного зразка, яке не відповідає зразку, затвердженому ТДВ «СК «Альфа-Гарант», у зв`язку з тим, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не отримало відповіді про обставини ДТП, просило надати інформацію про обставини ДТП, що сталась 21.01.2020 року, постанову суду про притягнення до адміністративної відповідальності осіб, причетних та винних у ДТП, яка вступила в силу та завірена належним чином.

Відповідно до рапорту ОСОБА_4 за вх. № 1214739 від 06.04.2020 року, ОСОБА_4 зазначив, що з 01.02.2020 року він намагався зв`язатися з повноважною особою ОСОБА_3 . При цьому 18.02.2020 року у телефонній розмові отримав відмову, що транспортний засіб Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , до огляду він не надасть представнику ТДВ «СК «Альфа-Гарант».

За відомостями із страхового акта № ЦВ/20/0675 від 21.04.2020 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант», страхувальник ОСОБА_2 , договір страхування № АО- від 15.10.2019 року, період страхування з 16.10.2019 року по 15.10.2020 року, постраждалий власник або особа, яка має право на отримання відшкодування ОСОБА_3 , автомобіль: Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , 2000 року випуску, страховий випадок стався: 21.01.2020 року, дата повідомлення постраждалим: 21.01.2020 року, повідомлення страхувальником: 21.01.2020 року, підстава для відмови у виплаті страхового відшкодування: відповідно до пп. 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ненадання транспортного засобу для огляду.

Відповідно до листа ТДВ «СК «Альфа-Гарант» від 21.04.2020 року № 12/572, складеного на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , товариство повідомило їх про те, що ним було встановлено, що транспортний засіб Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , до огляду надано не було та надаватись не буде, тому представником ТДВ «СК «Альфа-Гарант» транспортний засіб не оглядався. З огляду на це, враховуючи невиконання потерпілим покладеного на нього законодавством обов`язку, що не дає змоги визначити розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу внаслідок ДТП, що мала місце 21.01.2020 року, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» вказало, що не має правових підстав для здійснення страхового відшкодування за вказаною подією.

На підтвердження факту направлення аварійного комісара для огляду пошкодженого автомобіля відповідач-1 надав суду копії:

- листа від 30.01.2020 року № 12/383, за змістом якого аварійному комісару ОСОБА_6 було повідомлено про необхідність проведення огляду пошкодженого автомобіля Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , від ДТП, яке трапилось 21.01.2020 року в м. Дніпрі на вул. Антоновича, власником якого є ОСОБА_1 , представник потерпілого Губа А.О.;

- довіреності № 01/937-123 від 30.01.2020 року, якою ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було уповноважено Артем`єва Романа Олексійовича представляти інтереси ТДВ «СК «Альфа-Гарант», в тому числі брати участь під час оглядів транспортних засобів в інтересах ТДВ «СК «Альфа-Гарант», дійсна до 31.12.2020 року;

- письмових пояснень ОСОБА_4 про те, що він підтверджує те, що отримував від ТДВ «СК «Альфа-Гарант» заявку від 30.01.2020 року на проведення огляду автомобіля Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , від ДТП, яке трапилось 21.01.2020 року в м. Дніпрі, він неодноразово намагався зв`язатись з представником власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_3 по телефону та шляхом направлення смс-повідомлень, проте лише 18.02.2020 року отримав відповідь від ОСОБА_3 про те, що автомобіль Audi A4, д.н.з. НОМЕР_2 , до огляду представникам ТДВ «СК «Альфа-Гарант» надаватись не буде, про що був складений рапорт. Також ОСОБА_4 вказав, що у зв`язку з тим, що пройшло вже 2 (два) роки він не має змоги надати суду підтвердження телефонних розмов та повідомлень, які він направив ОСОБА_3 у 2020 році.

Суд, враховуючи, що ОСОБА_4 не було допитано в якості свідка, відхиляє його письмові пояснення як неналежний та недопустимий доказ, відповідно до вимог ст. ст. 77, 78, 81 ЦПК України.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду копії:

- договору про надання правової допомоги від 10.07.2020 року, укладеного між Адвокатським бюро «Демарчук Миколи «Центр правового врегулювання» та ОСОБА_1 ;

- додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 10.07.2020 року;

- акту передачі-приймання виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 10.07.2020 року, за яким сторони домовились про те, що гонорар за надання професійної правничої допомоги складає фіксований розмір 7000,00 грн;

- квитанції від 13.07.2020 року № MP_AB2109880M1_14599709 на суму 7000,00 грн.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 показав, що він є представником позивача за дорученням та багато років веде професійну діяльність щодо представлення інтересів фізичних та юридичних осіб у відносинах зі страховими компаніями щодо відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, має багатий досвід роботи зі страховими компаніями. До нього звернувся позивач 22.01.2020 року для представлення його інтересів у відносинах з відповдіачем-1, та 27.01.2020 року відповідач-1 отримав необхідні документи щодо повідомлення про ДТП. Проте у встановлений законом строк, тобто у строк 10 робочих днів, він не направив свого представника для огляду пошкодженого транспортного засобу та представник відповідача-1 не зв`язався з ним для проведення огляду пошкодженого автомобіля у вказаний строк.

При цьому термін для проведення відповідачем-1 огляду пошкодженого автомобіля сплинув 10.02.2020 року, проте ані з позивачем, ані з ним, як представником позивача, ніхто не зв`язався. Тому позивач вирішив не зволікати та призначити незалежну експертизу, 13.02.2020 року провели експертизу, а 17.02.2020 року з позивачем зв`язався представник ТДВ «СК «Альфа-Гарант» Артем`єв Р.О. Проте вони не могли надати йому для огляду пошкоджений автомобіль, бо він вже ремонтувався, тому представнику відповідача-1 і було відмовлено у проведенні огляду автомобіля.

Після проведення експертизи вони з позивачем направили на адресу відповідача-1 другий пакет документів та експертний висновок, але у встановлений законом 90-денний строк для виплати страхового відшкодування таке не було виплачене відповідачем-1. При цьому відповідачу-1 було відомо місцезнаходження автомобіля та про те, що проводилась експертиза. Після цього вони з позивачем написали скаргу на адресу регулятора щодо затримки виплати страхового відшкодування, проте їм відмовили, бо пошкоджений автомобіль не було надано для огляду, та запропоновано звернутись до суду.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення з відповідачів на користь позивача страхового відшкодування, франшизи, втрат від інфляції, витрат на проведення експертного дослідження, відшкодування судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР).

Відповідно до положень ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно умов договору страхування.

Страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За вимогами ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»).

Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»).

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до положень п. 35.1, п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У разі, якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до положень п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди .

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідка це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Відповідно до положень ст. 102 ЦПК України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до положень ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи, який є доказом у справі, або змінено його властивості, не замінює сам доказ та не є підставою для звільнення від обов`язку доказування.

Відповідно до положень ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Аналіз викладених вище встановлених обставин справи, норм чинного законодавства України дає суду підстави для висновку про те, що відповідач-1, отримавши повідомлення про ДТП, про що 28.01.2020 року він був обізнаний, у встановлений законом строк, тобто протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, не направив свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача-1 про те, що листом ним було подано замовлення на виїзд аварійного комісара ОСОБА_4 для проведення огляду пошкодженого автомобіля, оскільки його представник зв`язався телефоном з позивачем та його представником тільки 18.02.2020 року для проведення огляду автомобіля, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось відповдачем-1. Це, своєю чергою, стало підставою для проведення позивачем за власний рахунок експертної оцінки пошкодженого транспортного засобу судовим експертом у встановлений законом строк для встановлення розміру матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок ДТП.

Суд також бере до уваги те, що відповідач-1 не оскаржує розмір належного страхового відшкодування та будь-яких заперечень з цього приводу суду не надавав.

Натомість норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують на необхідність направлення страховиком свого представника протягом 10 робочих днів для проведення огляду пошкодженого автомобіля, що включає не тільки направлення представника листом, а і здійснення огляду пошкодженого автомобіля. Відповідача-1 було повідомлено про обставини ДТП, надана заява про страхове відшкодування та визначені законом документи, про що 28.01.2020 року йому було відомо, що не заперечується ним та підтверджується матеріалами справи. Тому строк для направлення страховиком свого представника для проведення огляду пошкодженого автомобіля сплинув 11.02.2020 року. Тим самим спростовуються доводи представника страховика ОСОБА_4 , викладені в його рапорті, враховуючи, що страховику були повідомлені обставини ДТП та місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу, контактні дані позивача та його представника, та знайшли своє підтвердження доводи представника позивача про те, що листи, на які посилається відповідач-1 щодо направлення свого представника до 18.02.2020 року, не були отримані ані позивачем, ані його представником.

Також суд зазначає, що відмова у виплаті страхового відшкодування є правом страховика і реалізація ним цього права не обмежує потерпілого в праві на отримання страхової виплати.

Відповідно до положень ст. ст. 26, 45 Закону України «Про страхування», відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядкую

Спори, пов`язані із страхуванням, вирішуються в порядку, передбаченому чинним законодавством України, як витікає зі змісту.

Способом захисту порушеного права є, зокрема, звернення до суду з позовом.

Так, суд, вирішуючи по суті спір між сторонами, враховує те, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому відмова відповідача-1 у здійсненні страхового відшкодування з підстав ненадання пошкодженого автомобіля для огляду, є безпідставною та такою, що не ґрунтується на вимогах закону.

Так, відповідно до висновку судового експерта, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 51680,64 грн, тому враховуючи, що франшиза складає 2000,00 грн, то страхове відшкодування, належне до сплати відповдіачем-1 позивачу, становить 49680,64 грн.

Крім того, враховуючи, що експертний висновок був складений на замовлення позивача, то з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню вартість оплати судовому експерту за надані експертні послуги у розмірі 1600,00 грн. При цьому франшиза, відповідно до вимог п. 12.1 ст. 12, п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у розмірі 2000,00 грн підлягає стягненню з відповідача-2 на користь позивача.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача-1 на його користь страхового відшкодування у розмірі 49680,64 грн та витрат за надані експертні послуги у розмірі 1600,00 грн, та з відповідача-2 франшизи у розмірі 2000,00 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З приводу позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені, трьох відсотків річних та втрат від інфляції, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 992 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У ході судового розгляду справи судом було встановлено те, що відповідач-1 21.04.2020 року у встановлений законом строк, тобто до 28.04.2020 року, прийняв рішення про відмову у страховому відшкодуванні позивачу. Тому у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача-1 на користь позивача пені, трьох відсотків річних та втрат від інфляції.

З огляду на викладене вище, позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення на його користь з відповідача-1 пені у розмірі 1437,33 грн, а також 298,00 грн 3% річних від простроченої суми, 248,70 грн інфляційного збільшення боргу, є такою, що задоволенню не підлягає.

З приводу вимоги позивача про стягнення судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин 1 - 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин 2, 3, 4, 8 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Аналіз викладених вище положень чинного законодавства України визначає, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються: складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Суд бере до уваги те, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 року, справа № 815/1479/18, додаткова постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року, справа № 826/841/17, додаткова постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року, справа № 922/1163/18).

З урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд бере до уваги вказані правові висновки Верховного Суду, при вирішенні питання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97, п. 30). Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece)).

Так, як видно з наданих письмових доказів, на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7000,00 грн йому були надані адвокатські послуги адвокатом Демарчуком М.В., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 10.07.2020 року, додатком № 1 до договору про надання правової допомоги від 10.07.2020 року. При цьому суд бере до уваги те, що на підтвердження оплати гонорару за надані адвокатські послуги позивач надав суду акт передачі-приймання виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 10.07.2020 року, за яким сторони домовились про те, що гонорар за надання професійної правничої допомоги складає фіксований розмір 7000,00 грн, квитанцію від 13.07.2020 року № MP_AB2109880M1_14599709 на суму 7000,00 грн, за якими платником значиться представник позивача ОСОБА_3 з призначенням платежу: акт передачі-приймання виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 10.07.2020 року на суму 7000,00 грн.

З огляду на викладене вище, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь витрат, понесених на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме: в частині позовних вимог про стягнення з відповідача-1 на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 49680,64 грн та витрат на оплату послуг судового експерта автотоварознавця у розмірі 1600,00 грн, та з відповідача-2 на користь позивача франшизи у розмірі 2000,00 грн, позов підлягає задоволенню, а у задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення на його користь з відповідача-1 пені у розмірі 1437,33 грн, а також 298,00 грн 3% річних від простроченої суми, 248,70 грн інфляційного збільшення боргу слід відмовити.

При цьому суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з огляду на те, що судом частково задоволені позовні вимоги позивача, вважає за необхідне пропорційно до розміру задоволених позовних вимог стягнути з відповідача-1 на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 392,00 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3263,53 грн (51280,64 грн х 420,40 грн : 54996,31 грн = 392,00 грн; 51280,64 грн х 3500,00 грн : 54996,31 грн = 3263,53 грн), та стягнути з відповідача-2 на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 420,40 грн (840,80 грн : 2 = 420,40 грн) та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн (7000,00 грн : 2 = 3500,00 грн), а у задоволенні іншої частини вимог позивача про відшкодування судових витрат слід відмовити.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 90, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних, франшизи задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) страхове відшкодування у розмірі 49680,64 грн (сорок дев`ять тисяч шістсот вісімдесят гривень 64 копійки).

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на оплату послуг судового експерта автотоварознавця у розмірі 1600,00 грн (одна тисяча шістсот гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) франшизу у розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 392,00 грн (триста дев`яносто дві гривні 00 копійок) та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3263,53 грн (три тисячі двісті шістдесят три гривні 53 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень 40 копійок) та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн (три тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

У задоволенні іншої частини вимог позивача про відшкодування судових витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 10.05.2022 року.

Суддя Ф.М. Ханієва