Провадження №2/447/26/22
Справа №447/3676/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

11.08.2022 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

представник позивача Правосудько О.М.

Процесуальні дії у справі.

02.12.2014 представник позивача адвокат Правосудько О.М. звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у якому просив поділити майно, набуте за час шлюбу зі ОСОБА_2 , виділивши ОСОБА_1 у власність автомобілі марки «DAF TE 95 (1998)», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований у Стрийському МРЕВ 07.03.2008, марки «VOLKSWAGEN GOLF», синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований у Стрийському МРЕВ 29.04.2010, припинити за ОСОБА_2 право власності на вищевказані автомобілі; стягнути з позивачки на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію, що становить 1/5 вартості автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF», синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований у Стрийському МРЕВ 29.04.2010, у розмірі ринкової вартості, яка встановлена автотоварознавчою експертизою; стягнути зі ОСОБА_2 на користь позивачки грошову компенсацію, що становить 4/5 вартості автомобіля марки «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_3 , придбаний у ПП «ЮрТранс»; поділити та виділити ОСОБА_2 у власність автомобіль марки «SCHMITZ PR 27 (1994)», номер шасі НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , зареєстрований у Стрийському МРЕВ 11.04.2022; виділити ОСОБА_2 у власність спільно нажиті: електричну праску Mod. PRO EXPRESS, електричний блендер, водонагрівач-бойлер «ARISTON», кран-змішувач, набір меблів для житлової кімнати «Гармонія», комбайн «PHILIPS», морозильник «Атлант-184», холодильник «BOSCH KSU40 KSU44», виділивши позивачці 2/3 ідеальних часток у праві власності на вказані речі. В обґрунтування позову покликався на те, що з 12.01.1996 по 23.02.2012 сторони перебували у шлюбі. Протягом указаного періоду подружжям було придбане майно, яким після розірвання шлюбу відповідач користується одноосібно. За час шлюбу у подружжя народилося троє дітей. Відтак, з урахуванням того, що діти після розірвання шлюбу проживають разом з позивачкою, її представник просить суд відступити від засади рівності часток подружжя та збільшити її частку при поділі майна нажитого під час шлюбу. Судові витрати просив покласти на відповідача. Крім цього, у позовній заяві просив призначити ряд судових експертиз.

08.12.2014 ухвалою судді Миколаївського районного суду Львівської області Карбовніка І.М. вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення зазначених у такій недоліків.

31.12.2014 представник позивача подав до суду клопотання про витребування доказів.

05.01.2015 ухвалою суду постановлено повернути вказану позовну заяву та вважати таку неподаною.

24.03.2015 ухвалою Апеляційного суду Львівської області апеляційну скаргу представника позивача на вищезазначену ухвалу задоволено, таку ухвалу скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання.

13.04.2015 суддею Дем`яновським Ю.Г. постановлено ухвалу щодо відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 25.05.2015 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя постановлено залишити без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14.09.2015 апеляційну скаргу представника позивача на вищезазначену ухвалу задоволено, таку ухвалу скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

15.10.2015 суддею Головатим А.П. постановлено ухвалу щодо призначення судового засідання у справі.

Ухвалою суду від 09.12.2015 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя постановлено залишити без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14.09.2015 апеляційну скаргу представника позивача на вищезазначену ухвалу задоволено, таку ухвалу скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

28.12.2016 на електронну пошту суду надійшла заява представника позивача про уточнення позовних вимог (т. 1 а.с. 163-164, т. 1 а.с. 170-171).

17.01.2017 та 23.03.2017 повторно представник позивача подав клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи колісних транспортних засобів (т. 1 а.с. 169, 212).

24.03.2017 представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог (т. 1 а.с. 203).

Згідно з розпорядженням керівника апарату Миколаївського районного суду Львівської області №103 від 23.06.2017, призначено повторний автоматизований розподіл справи №447/3676/14-ц, провадження №2/447/226/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2017, судова справа надійшла у провадження судді Карбовніка І.М.

26.06.2017 суддею Карбовніком І.М. постановлено ухвалу щодо самовідводу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2017, судова справа надійшла у провадження судді Павліва В.Р.

25.09.2017 постановлено ухвалу щодо відмови у призначенні експертиз чотирьох транспортних засобів.

10.11.2017 Миколаївським районним судом Львівської області у складі судді Павліва В.Р. ухвалено рішення у справі, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 02.04.2018 постановлено залишити апеляційну скаргу представника позивача без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10.11.2017 без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.06.2020 касаційну скаргу представника позивача задоволено частково, рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10.11.2017 та постанову Апеляційного суду Львівської області від 02.04.2018 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

17.08.2020 на адресу Миколаївського районного суду Львівської області надійшла вищевказана постанова ВС та матеріали цивільної справи.

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 17.08.2020, справа надійшла у провадження судді Головатого А.П.

18.08.2020 постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, призначено підготовче судове засідання.

28.10.2020 на електронну пошту суду надійшло клопотання представника позивача про відвід секретаря судового засідання.

Ухвалою суду від 03.11.2020 постановлено відмовити у вищевказаному клопотанні.

15.02.2021 судом постановлено ухвалу щодо витребування доказів, якою вирішено клопотання представника позивача від 31.12.2014.

Крім того, 15.02.2021 судом постановлено ухвалу щодо призначення експертизи у справі, якою задоволено подані представником позивача клопотання від 17.01.2017 та 23.03.2017. На вирішення експертам поставлено відповідні питання, а провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

16.06.2021 представник позивача подав клопотання про залучення відповідача ОСОБА_3 .

12.07.2021 постановлено ухвалу щодо поновлення провадження у справі, оскільки 08.07.2021 на адресу суду надійшло повідомлення Львівського НДІСЕ Міністерства юстиції України про неможливість надання висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи, призначено підготовче судове засідання.

У судовому засіданні 13.10.2021 суд ухвалив задоволити клопотання представника позивача про залучення ОСОБА_3 у якості співвідповідача.

Відповідачці було надіслано копію позовної заяви та протокол судового засідання, однак, така не отримала вказане відправлення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що встановлено за допомогою присвоєного відділом поштового зв`язку штрих-коду при відправленні кореспонденції та трекінгу відправлення на сайті «Укрпошти». Конверт із відправленням, надісланим відповідачці до суду не повернувся (а.с. т. 3 а.с. 30).

24.11.2021 представником позивача було подано клопотання, у якому такий просив застосувати достатніх заходів для забезпечення позову, покликаючись на те, що заява про забезпечення доказів та квитанція про сплату судового збору за розгляд такої містяться у матеріалах справи (т. 3 а.с. 24).

Проте, дослідивши матеріали справи у трьох томах, встановлено, що справа не містить, а представником позивача не було подано заяви про забезпечення позову у порядку, передбаченому главою 10 ЦПК України.

Натомість, представником позивача було подано заяви щодо витребування доказів, які було розглянуто судом протягом розгляду справи та постановлено відповідні ухвали.

15.02.2022 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гораль А.Р. подав до суду пояснення, у яких вказав, що відповідач ОСОБА_2 вважає даний позов безпідставним, необґрунтованим, таким, що не підлягає до задоволення. Зазначив, що позивачка та ОСОБА_2 12.01.1996 уклали шлюб. Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області у справі №2-1022/11 від 23.02.2012 шлюб було розірвано. Представник відповідача покликається на те, що способи поділу майна, про які просить позивачка, суперечать вимогам законодавства. Позивачем і її представником не було надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт придбання переліченого у прохальній частині позовної заяви майна, не вказано періоду придбання такого, його вартості, щодо транспортних засобів, то не вказано за ким такі були зареєстрованими. Крім того, представник відповідача наголосив на тому, що представником позивача при проханні відступлення від засад рівності часток, зверталося увагу на трьох спільних дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Однак, 23.02.2021 постановою Львівського апеляційного суду у справі №447/218/13-ц ухвалено виключити записи про ОСОБА_2 , як батька дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Постановою ВС у вказаній справі від 01.12.2021 постанову Львівського апеляційного суду від 23.02.2021 залишено без змін. Відтак, просить у задоволенні позову відмовити.

18.05.2022 судом постановлено ухвалу щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Належним чином повідомлені відповідачі (т. 3 а.с. 65, 66), шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, оскільки судові повістки, надіслані на вказані представником позивача у позовній заяві та уточненій позовній заяві, поверталися до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (т. 3 а.с. 30, 44-47), представник відповідача (т. 3 а.с. 58, 67, 68) у судове засідання повторно не з`явилися, клопотань чи заяв до суду не подавали.

Частинами 1, 2 та 5 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Таким чином, враховуючи те, що представником відповідача не надано підтвердження поважної причини неявки у судове засідання, зважаючи на можливість проведення судового засідання у режимі відеоконференції із застосуванням власних технічних засобів, у порядку передбаченому ст. 212 ЦПК України, у разі об`єктивної неможливості прибуття у судове засідання, тривалість розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення за наявними у справі матеріалами.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Наведене узгоджується із правовою позицією ВС, викладеною у постанові від 01.10.2020 у справі №361/8331/18, провадження №61-22682св19.

Варто зазначити, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 жодного разу не з`являлися у судові засідання, брали участь у справі через своїх представників.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Правосудько О.М. просив задоволити позов з підстав у такому викладених та з урахуванням доказів, наявних у матеріалах справи, які були ним долучені протягом усього ходу розгляду справи.

Суд встановив:

Подавши позовну заяву до суду 02.12.2014 (т. 1 а.с. 1-2), представником позивача не долучено до справи доказів на підтвердження своїх вимог.

З постанови ВС у справі №44/218/13-ц від 01.12.2021 встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано 12.01.1996 та розірвано на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23.02.2012 (т. 3 а.с. 37-41).

Так як представником позивача не було подано належним чином завіреної копії рішення суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд, враховує положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. А також враховує ч. 4 ст. 82 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

05.12.2016 на підтвердження позовних вимог представником позивача долучено фотокопію листа Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області №П-971/0/4-16/02 від 29.11.2016, відповідно до якого на виконанні у Миколаївському РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавчий лист про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей. У межах зазначеного виконавчого провадження накладено арешт на транспортні засоби та житловий будинок, що перебувають у власності ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 161).

Представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів від відповідача на підтвердження факту придбання в період шлюбу транспортних засобів та іншого майна згідно з переліком позовних вимог, а саме відомостей про власника цього майна, оскільки у позивача є труднощі з наданням таких доказів внаслідок недобросовісної поведінки відповідача (т. 1 а.с. 6).

Ухвалою суду від 15.02.2021 постановлено відмовити у задоволенні вищенаведеного клопотання представника позивача (т. 2 а.с. 217).

Водночас, 15.02.2021 постановлено ухвалу щодо призначення експертизи (т. 2 а.с. 218), якою задоволено клопотання представника позивача, поданого 17.01.2017 та повторно 23.03.2017 (т. 1 а.с. 169, т. 1 а.с. 212).

Представники позивача та відповідача отримали копії вказаної ухвали суду 25.02.20221 та 22.02.2021 відповідно, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись до суду (т. 2 а.с. 221, 222).

08.04.2021 на адресу суду надійшло клопотання судового експерта Львівського НДІСЕ Міністерства юстиції України про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертиз у даній цивільній справі, а саме представити 28.05.2021 для обстеження вказані в ухвалі щодо призначення експертизи транспортні засоби, а також оплатити рахунок за проведення експертизи (т. 2 а.с. 225-228).

Сторонам у справі було надіслано копії клопотання експерта та рахунку на оплату. Вказане поштове відправлення було отримано учасниками справи (т. 2 а.с. 229-233).

14.06.2021 на адресу суду надійшло повторне клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи (т. 2 а.с. 242-244).

Вказане клопотання було скеровано сторонам справи (т. 2 а.с. 245).

Згідно повідомлення судового експерта Львівського НДІСЕ Міністерства юстиції України, яке надійшло до суду 08.07.2021, виконання призначених судових транспортно-товарних експертиз є неможливим, оскільки не було представлено об`єктів дослідження, не надано додаткових матеріалів, не задано вихідних даних, із яких має виходити експерт при проведенні досліджень (т. 3 а.с. 1-5).

Оцінка суду.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як було встановлено судом, сторони перебували у шлюбі з 12.01.1996 по 23.02.2012.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України, зазначений кодекс набрав чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01.01.2004.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004. До сімейних відносин, які існували до 01.01.2004, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

З огляду на вищевказані правові норми порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України.

Вказане знаходить своє відображення у постанові ВС від 22.01.2020 у справі №711/2302/18, провадження №61-13953св19.

Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

Згідно статті 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Аналогічні положення закріплені в статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Вищевказане положення закону також кореспондується зі ст. 60 СК України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Наведене міститься у постанові ВС від 10.06.2020 у справі №447/3676/14-ц, провадження №61-35455ск18.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Усе вищенаведене свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц.

Сутність поділу майна полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Представник позивача у судових засіданнях наголошував, а також протягом розгляду справи подавав клопотання щодо надання оцінки фотокопії листа Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області №П-971/0/4-16/02 від 29.11.2016, наданого на підставі скарги ОСОБА_7 , відповідно до якого на виконанні у Миколаївському РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавчий лист про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей. У межах зазначеного виконавчого провадження накладено арешт на транспортні засоби та житловий будинок, що перебувають у власності ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 161).

Однак, у вказаному листі зазначені лише марки транспортних засобів, які зареєстровані за ОСОБА_2 , а саме: «VOLKSWAGEN GOLF» 1988 року випуску, «DAF TE 95», 1998 року випуску, та «BODEX KIS 3B», 2013 року випуску. Реєстраційних номерних знаків, інших індивідуальних ознак, які б указували на те, що зазначені у листі автомобілі є тими транспортними засобами, які зазначені у прохальній частині уточненої позовної заяви, поданої представником позивача, вказаний лист не містить.

У фотокопії листа не зазначено чи були зареєстровані транспортні засоби за відповідачем під час шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не відображено час його придбання.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, подану представником позивачки фотокопію листа Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області №П-971/0/4-16/02 від 29.11.2016 суд вважає недопустимим доказом.

Крім цього, на підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Представником позивача протягом усього ходу розгляду справи не було подано доказів щодо існування майна, переліченого у прохальній частині уточненої позовної заяви, не подано документів, які б установлювали право власності на транспортні засоби, їх реєстрацію за відповідачами, не долучено чеків на придбання майна (бойлеру, меблевого гарнітуру, праски, комбайну, блендеру тощо). Крім того, представник позивача заявляв клопотання про витребування доказів, а саме інформації про реєстрацію за ним транспортних засобів та придбання іншого майна від відповідача ОСОБА_2 . Для отримання такого роду інформації можливо подати адвокатський запит до Сервісного центру МВС України або ж звернутися до суду із вказаним клопотанням, якщо у наданні відповіді було відмовлено. Представник позивача не надав доказів того, що спірне майно існує та було придбане у шлюбі, а за відсутності документального підтвердження походження спірного майна як такого, що набуте сторонами за спільні кошти під час шлюбу, не дає змоги суду встановити відповідні фактичні обставини, керуючись однією лише позицією сторін.

Таким чином, і застосувати норму ст. 109 ЦПК України, згідно якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні, суд також позбавлений можливості.

Суд наголошує на тому, що збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Принцип диспозитивності не дозволяє суду вийти за межі заявлених позивачем вимог.

Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача як на підставу своїх вимог, оцінивши їх, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить висновку, що позов не підлягає до задоволення у зв`язку з його недоведеністю.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із тим, що позов не підлягає до задоволення, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідачі:

- ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ;

- ОСОБА_3 АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 .

Повний текст рішення складено 22.08.2022.

Суддя Головатий А.П.