Справа № 627/359/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2022 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі

головуючого - Вовк Л. В.

з участю секретаря - Тішакіної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей,

у с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбута стягнення аліментів на утримання дітей.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 25 лютого 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований в м.Харків відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції. Від вказаного шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дочок: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Протягом сімейного життя між подружжям часто виникало непорозуміння через різні погляди на життя, сімейні відносини не склалися. На даний час подружні відносини між сторонами припинено, разом вони не проживають, спільного господарства не ведуть, наміру зберегти сім`ю не мають. Так як діти знаходяться на утриманні позивача і батько матеріальної допомоги на утримання дочок не надає, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання дітей та розірвати шлюб.

Позивач у відкрите судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позов підтримала, просить задовольнити.

Відповідач до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав.

Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи, дійшов до наступних висновків.

Щодо розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ст. 3 ч. 4, ст. 24 ч. 1 СК України, сім`я створюється на підставах, що не суперечать моральним засадам суспільства, зокрема, на підставі шлюбу, який ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки, примушування до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно вимог ст.110, 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України).

Як було встановлено у судовому засіданні, 25 лютого 2006 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який був зареєстрований в м.Харків відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, актовий запис №204, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від вказаного шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дочок: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .

Як було встановлено у судовому засіданні, спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність порозуміння між подружжям. На даний час подружні відносини між сторонами припинено, разом вони не проживають, спільного господарства не ведуть, наміру зберегти сім`ю не мають.

Таким чином враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти позову, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу неможливі та суперечили б інтересам обох з подружжя та інтересам їхніх дітей.

На час розірвання шлюбу спору між сторонами щодо поділу спільно нажитого майна та визначення місця проживання дочок немає.

Щодо стягнення аліментів на утримання дітей.

Згідно довідки про склад сім?ї № 153/27/01-15 від 11.07.2022 року, виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, ОСОБА_1 разом з доньками ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від дітей, матеріальної допомоги на утримання дочок не надає.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх праві не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

В силу ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В силу ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до положень частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно роз`яснень, які викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 червня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

З огляду на те, що на утриманні ОСОБА_2 інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб немає, він працездатний, враховуючи його стан здоров`я, стан здоров`я і матеріальне становище дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині, оскільки він підтверджений належними, достатніми та допустимими доказами та стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дітей аліменти у розмірі Ѕ частини всіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, спочатку до повноліття дочки ОСОБА_1 , потім у розмірі 1/3 до повноліття дочки ОСОБА_6 , а потім - ј до повноліття дочки ОСОБА_7 . На думку суду, даний розмір аліментів буде розумним і справедливим, а також достатнім для забезпечення мінімальних потреб дітей та не буде ставити у скрутне становище платника аліментів.

Згідно ст.191 ч.1 СК України аліменти на утримання дитини необхідно стягувати з дня пред`явлення позову, а саме з 13 липня 2022 року.

Поряд з тим, згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як свідчить ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову судовий збір стягується з відповідача.

Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджено квитанцією про сплату № 8 від 12.07.2022 року.

У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, у відповідності до положень ч.1 ст.142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, а решта 50 відсотків суми сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 50 відсотків суми сплаченого судового збору, а саме 496,20 грн, а решта 50 відсотків сплаченого судового збору у сумі 496,20 грн - поверненню з державного бюджету.

Крім того, позивачка, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 992, 40 грн.

Керуючись ст. 24, 56, 75, 80, 84, 104, 105, 109, 110, 112, 115, 141, 150, 180-182, 184, 191 СК України, ст. 7, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 142, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 6-7 Закону України «Про судовий збір», суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 - з а д о в о л ь н и т и.

Розірвати шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 лютого 2006 року в м.Харків відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, актовий запис №204.

Стягувати щомісячно із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі Ѕ частини всіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, спочатку до повноліття дочки ОСОБА_8 , потім у розмірі 1/3 до повноліття дочки ОСОБА_6 , а потім - ј до повноліття дочки ОСОБА_7 .

Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір на користь держави (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) в розмірі 992 (дев`ятсот дев?яносто дві) грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 відсотків суми сплаченого судового зборуу розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору, згідно квитанції №8 від 12.07.2022 року, у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили направити до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через Краснокутський районний суд Харківської області або безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя Л. В. Вовк