Справа № 758/6670/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Головчака М. М. ,

за участю секретаря судового засідання - Савіцької Д. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо - транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду міста Києва звернувся позивач ОСОБА_1 з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо - транспортною пригодою, в якій просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 60567 грн. 48 коп. та витрати на проведення експертної оцінки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19 серпня 2017 року, приблизно о 21 годині, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 з причепом в м. Житомир по вулиці Космонавтів, 11, недотримався безпечної дистанції під час паркування, не вжив заходів щоб не допустити самовільний рух транспорту, внаслідок чого авто здійснило самовільний рух та зіткнулось з автомобілем «Volvo FH 400», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 . В результаті дорожньо -- транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження та позивачу було завдано матеріальної шкоди. Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 537/8-17 від 17.12.2018 загальний розмір заподіяного збитку власнику автомобіля на день проведення дослідження складав 60567 грн. 48 коп. За проведення експертної оцінки позивачем було сплачено 1800 грн. Постановою Корольовського районного суду міста Житомира вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП була встановлена та останнього притягнуто до адміністративної відповідальності. При зверненні позивача до відповідача з заявою про відшкодування страхової виплати у зв`язку з пошкодженням автомобіля, останньому було відмовлено у виплаті у зв`язку з пропуском 1 річного строку звернення до страховика. У зв`язку з чим, позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 вересня 2021 року, головуючим суддею у справі визначено Головчака М.М.

20 вересня 2021 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо - транспортною пригодою. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити без його участі, про що надав відповідну заяву.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив що відповідачем було правомірно, керуючись п. п. 37.1.4. п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) відмовлено позивачу у здійсненні виплати страхового відшкодування. А саме, відповідно до вимог вказаного закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, Законом встановлено спеціальний строк, впродовж якого потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, може реалізувати своє право на отримання страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, та підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Дорожньо-транспортна пригода сталась 19 серпня 2017 року, із заявою про страхове відшкодування шкоди, заподіяної майну, ОСОБА_1 до відповідача протягом року з моменту вчинення ДТП так і не звернувся. Із позовними вимогами до відповідача позивач також звернувся поза межами річного строку для подання заяви про страхове відшкодування, що відповідно до ст. 37 Закону є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. А тому просив у задоволенні позову відмовити. Крім того, просив застосувати строк позовної давності, оскільки вважає, що позивач звернувся до суду із даним позовом в порушення вимог ст. 256 ЦК України, тобто через три роки після дорожньо - транспортної пригоди.

В запереченні на відзив, позивачем зазначено, що єдиною підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування на думку відповідача є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року. Звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутись до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Інше розуміння наведених норм права фактично зменшує строк існування права на вимогу до заподіювача шкоди, якщо така шкода заподіяна майну потерпілого, до одного року з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Наведений річний строк є присічним та поважність причин його пропуску не може впливати на можливість захисту цивільного права, що істотно звужує можливість потерпілої особи захистити своє порушене право у порівнянні із захистом свого права на загальних підставах у межах трирічної позовної давності шляхом пред`явлення позову. Що стосується заяви про застосування строку позовної давності, то вважав, що строк звернення з даною позовною заявою до Подільского районного суду міста Києва ним пропущений з поважних причин, оскільки напередодні ним було подано позов про відшкодування страхового відшкодування безпосередньо до винуватця ДТП, проте рішенням суду йому було відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з поданням позову до неналежного відповідача.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 19 серпня 2017 року о 21 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Renault», д.н.з. НОМЕР_1 з причіпом ПП BRIAB TRB ЗР2-35-134 у м. Житомирі по вул. Космонавтів, 11, під час паркування транспортного засобу не вжив заходів щодо недопущення його самовільного руху, внаслідок чого авто здійснило самовільний рух та зіткнулось з припаркованим автомобілем «Volvo», д.н.з. НОМЕР_3 та «Renault» д.н.з. НОМЕР_4 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоді, за що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 537/8-17 від 17 грудня 2018 року, складеного оцінювачем ТОВ «Клевер Експерт», вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля VOLVO FH 400, реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 60567 грн. 48 коп.

Власником транспортного засобу «Volvo FH 400», реєстраційний номер НОМЕР_3 - ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Renault», номерний знак НОМЕР_1 на момент вчинення дорожньо - транспортної пригоди застраховано в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі полісу № АК/5690624 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 24.03.2017 по 23.03.2018.

21 листопада 2018 ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою про страхове відшкодування, яка зареєстрована в журналі реєстрації за № 93.

13 грудня 2018 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» надало письмову відповідь позивачу, згідно якої останньому у виплаті страхового відшкодування відмовлено на підставі підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, оскільки дорожньо - транспортна пригода мала місце 19.08.2017, а з заявою про виплату страхового відшкодування позивач звернувся лише 21.11.2018.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з цим, як встановлено судом та як зазначає у своєму письмову відзиві представник відповідача, позивач із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика (страхової компанії) звернувся поза межами річного строку, встановленого нормою підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1 статті 331 Закону).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної дорожньо-транспортної пригоди.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає.

Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трирічного строку, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ані Цивільний кодекс України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілої особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено Цивільним кодексом України при пропуску позовної давності.

Водночас Цивільним кодексом України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 Цивільного кодексу України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій нормі.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17.

Враховуючи викладене, оскільки річний строк звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди взагалі, то пропуск позивачем цього строку не може бути підставою для припинення його права на відшкодування шкоди ні в повному обсязі, ні в обсязі страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 554/3246/18.

Разом з цим, як вбачається із наведеного вище, можливість відшкодування шкоди з пропуском встановленого річного строку для звернення до страховика (страхової компанії) потребує доведення особою того, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини.

Факт пропуску строку звернення позивача, визначеного п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону, до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування сторонами по справі не заперечувався.

З досліджених в судовому засіданні доказів, судом встановлено, що позивачем ані в позовній заяві, ані в запереченнях на відзив, ані в наданих доказах не було зазначено взагалі об`єктивних причин поважності пропуску річного строку звернення до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.

Натомість, в діях позивача вбачається недобросовісна поведінка, наслідком якої став пропуск річного строку на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика винної особи.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо - транспортною пригодою відмовити.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як було встановлено в судовому засіданні, дорожньо - транспортна пригода за участі позивача сталася 19 серпня 2017 року.

Позивач звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом про відшкодування страхової виплати безпосередньо до винуватця ДТП у листопаді 2019 року, тобто у межах строку позовної давності.

Рішенням вказаного суду позивачу було відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з поданням позову до неналежного відповідача. У зв`язку з чим, позивач звернувся із даним позовом до належного відповідача, а тому суд вважає, що строк звернення до суду позивачем пропущено з поважних причин.

Відтак, у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» про застосування строку позовної давності слід відмовити.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-81, 89, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо - транспортною пригодою - залишити без задоволення.

У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» про застосування строку позовної давності - відмовити.

Сторони по справі:

позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно - страхова компанія», , юридична адреса: вул. Кирилівська, буд. 40, м. Київ.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. М. Головчак