Справа № 950/2655/21
Номер провадження 2/950/157/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2022 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді - Стеценка В. А.,

за участю секретаря - Лєсної Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області про відібрання дитини,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.09.2013 року Лебединським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумської області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, актовий запис № 130, який рішенням Лебединського райсуду від 04.08.2020 року було розірвано.

Від шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якої згідно рішення Лебединського райсуду від 12.07.2021 року у справі № 950/569/20 було визначено разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Дане рішення постановою Сумського апеляційного суду від 12.10.2021 року залишено без змін.

Проте, відповідач не виконує вказане рішення суду, ізолював ОСОБА_3 у житловому будинку АДРЕСА_1 , не водить її до навчального закладу - Павленківської НВК та не випускає на подвір`я. Подав до школи заяву про переведення дитини на домашню форму навчання.

Протиправні дії ОСОБА_2 на думку позивачки є умисним порушенням прав дитини, жорстоким поводженням з нашою малолітньою донькою.

На неодноразові звернення позивачки до Лебединського відділу ДВС за примусовим виконанням рішення вона отримала відповідь, що рішення суду не передбачає можливості його примусового виконання.

Тому позивачка звернулася до суду та просила відібрати у ОСОБА_2 малолітню дочку ОСОБА_3 , повернути її матері та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, звернули увагу суду і на ту обставину, що внаслідок звернення позивача з касаційною скаргою і її розгляду Верховним судом України рішення Лебединського райсуду щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю фактично набрало законної сили 03.05.2022 року, що також не давало можливості його своєчасного виконання.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили, мотивуючи це тим, що зміна місця проживання дитини нанесе шкоду малолітній ОСОБА_3 , яка проживає з ним тривалий проміжок часу. Мати неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки не має умов для проживання дитини, а відповідач сам утримує дитину, яка забезпечена всім необхідним, влаштована та відвідує дитячий навчальний заклад. За місцем проживання вона має можливість спілкуватися з іншими родичами та друзями. Він має постійне місце роботи та житлове приміщенням з усіма зручностями.

Проведені за його ініціативи психологічні дослідження підтвердили необхідність проживання дитини з відповідачем, а Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року передбачено, що суд може відмовити у поверненні дитини, якщо з моменту переміщення пройшло більше року.

Представник третьої особи у судовому засіданні проти відібрання дитини у батька не заперечила, звернула увагу суду на те, що під час розгляду спору про місце проживання дитини

Служба у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області надала суду свій висновок, згідно якого проживання з матір`ю відповідає інтересам дитини.

З паспорта, картки (а.с. 4-6 т.1), досліджених в судому засіданні, вбачається, що позивачкою є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована по АДРЕСА_2 , і/н НОМЕР_1 .

З свідоцтв, рішення (а.с. 7-9), досліджених в судому засіданні, вбачається, що 21.09.2013 року Лебединським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумської області між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб, актовий запис № 130.

Поскільки під час спільного проживання між сторонами склалися неприязні стосунки, сім`я розпалася остаточно і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, які мають істотне значення, рішенням Лебединського райсуду від 04.08.2020 року шлюб було розірвано.

Від шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З рішення, постанови (а.с. 10-16 т.1), досліджених в судому засіданні, вбачається, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 12.07.2021 року у справі № 950/569/20, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 12.10.2021 року, місце проживання ОСОБА_3 було визначено разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

При цьому суд встановив, зокрема, що в березні 2020 року сторони стали проживати окремо, позивачку було примусово розлучено з дитиною, відповідач та його батьки чинили перешкоди у спілкуванні матері з донькою, безпідставно не надавали можливості з нею бачитися та спілкуватися, внаслідок чого вона неодноразово зверталася до Лебединської РДА та Лебединського відділу поліції з проханням вирішити питання щодо її безперешкодного спілкування з донькою.

Органом опіки та піклування Лебединської районної державної адміністрації було розглянуто питання щодо можливості проживання малолітньої дитини з одним із батьків та зроблено висновок про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю.

Даний висновок затверджено розпорядженням голови Лебединської РДА № 130-ОД від 15.06.2020 року.

З ухвали, листів, довідки (а.с. 20, 24-26 т.1), досліджених в судому засіданні, вбачається, що ухвалою слідчого судді Лебединського райсуду від 06.12.2021 року було зобов`язано службову особу ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП України в Сумській області внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 14.10.2021 року про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

З виконавчого листа, листів, постанов (а.с. 21-23, 73 т.1), досліджених в судому засіданні, вбачається, що позивачка направляла до Лебединського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) виконавчий лист по справі № 950/569/20, виданий 22.10.2021 року для примусового виконання, який постановами від 27.10.2021 року та 18.11.2021 року було їй повернуто без прийняття до виконання, оскільки його виконання не передбачає засобів примусового виконання рішень.

З квитанції (а.с. 29 т.1), дослідженої в судому засіданні, вбачається, що при поданні позовної заяви до Лебединського райсуду позивачкою був сплачений судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

З ухвали (а.с. 69-72, 168-171 т.1), дослідженої в судому засіданні, вбачається, що ухвалою Верховного суду від 15.11.2021 року було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12.07.2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 12.10.2021 року у справі № 950/569/20 та зупинено виконання вказаного рішення в частині визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю до закінчення касаційного провадження.

З довідок, акту (а.с. 78-81 т.1), досліджених в судому засіданні, вбачається, що ОСОБА_3 навчається у 2 класі Павленківського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Лебединської міської ради Сумської області, та з 10.04.2014 року зареєстрована та фактично проживає по АДРЕСА_1 .

Мати дитини - ОСОБА_1 проживала за вказаною адресою без реєстрації, а з 20.03.2020 року і по теперішній час ОСОБА_3 фактично проживає за цією адресою разом з батьком ОСОБА_2 .

З висновків (а.с. 82-91 т.1), досліджених в судому засіданні, вбачається, що згідно висновку за результатами психолого-педагогічного дослідження особливостей психоемоційного стану та прихильностей ОСОБА_3 , проведеного за зверненням відповідача у період з 10.07.2020 року по 24.07.2020 року практичним психологом ОСОБА_4 малолітній ОСОБА_3 рекомендовано зокрема уникати ситуацій, що викликають підвищену емоційну напругу. Батьківсько-дитячий контакт ОСОБА_2 з дочкою може бути оцінений як оптимальний.

З висновку, дипломів, свідоцтв, атестатів (а.с. 92-110, 172-183 т.1), досліджених в судому засіданні, вбачається, що згідно результату психодіагностичного обстеження ОСОБА_3 , від 25.07.2021 року, проведеного за зверненням відповідача завідувачем кафедри психології Львівського ПрАТ «ВНЗ» МАУП, психотерапевтом, кандидатом психологічних наук ОСОБА_5 , ОСОБА_3 має відчуття захищеності і безпеки, міцний, надійний емоційний зв`язок з боку свого батька, її соціальне оточення містить ознаки безпечності, сталості та є сприйнятливим для її особистісного, інтелектуального та психоемоційного розвитку. Встановлено, що ОСОБА_3 стикалася з порушенням почуття її базової безпеки через непередбачувану, агресивну поведінку матері, що призвело до підвищеної тривожності та замкнутості. Оскільки дитина піддавалась впливу надмірних стресових, травмуючих чинників, відібрання дитини від батька є неможливим та спричинить нанесення ушкодження її психічному здоров`ю.

З висновку, дипломів, атестаційного листа, посвідчення, відомості (а.с. 111-127, 184-194 т.1), досліджених в судому засіданні, вбачається, що згідно результату психодіагностичного обстеження ОСОБА_3 , від 29.07.2021 року, проведеного за зверненням відповідача кандидатом психологічних наук ОСОБА_6 , ОСОБА_3 має тісну, надійну прив`язаність та позитивну прихильність до батька, який є її опорним об`єктом і якого вона чітко пов`язує з відчуттям захищеності та безпеки. Рекомендовано врахувати бажання дитини при вирішенні питання про графік, можливість/неможливість контакту, спілкування з матір`ю, оскільки воно носить ознаки її особистих вражень та переконань і не є результатом навіювання чи маніпулювання свідомістю дівчинки.

З висновку (а.с. 128-138, 195-205 т.1), дослідженого в судому засіданні, вбачається, що згідно результату психологічного обстеження ОСОБА_3 , від 30.10.2021 року, проведеного за зверненням відповідача кандидатом психологічних наук, директором з розширеними повноваженнями «Світової Федерації Психічного Здоров`я» ОСОБА_7 зафіксовано загальне позитивне ставлення ОСОБА_2 до особистості дитини, вияв ефективних способів комунікації з власною дитиною, наявність взаємодопомоги. Непередбачувана, агресивна поведінка матері ОСОБА_3 , часті емоційні зриви, неналежне реагування матері на вияви/сигнали дитини щодо задоволення її базових потреб у ранньому віці призвели до патологічних зрушень у психоемоційному розвитку ОСОБА_3 .

З виписки та довідок (а.с. 161 т.1, 3, 10 т.2), досліджених в судому засіданні, вбачається, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, а також працює в ПП «Надь» оператором комбайна.

З постанови (а.с. 228-244 т.1), дослідженої в судому засіданні, вбачається, що постановою Верховного Суду від 03.05.2022 року у справі № 950/569/20-ц рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12.07.2021 року та постанова Сумського апеляційного суду від 12.10.2021 року були змінені шляхом викладення мотивувальних частин у редакції цієї постанови.

В іншій частині вказані рішення та постанова залишені без змін.

З довідки (а.с. 14 т.2), дослідженої в судому засіданні, вбачається, що ОСОБА_1 03.02.2022 року зареєстрована як безробітна в Лебединській міськрайонній філії Сумського обласного центру зайнятості та за період з лютого по червень 2022 року отримала дохід в сумі 24 627 грн. 36 коп.

Вислухавши сторони та третю особу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, позовні вимоги витікають із сімейних правовідносин і підлягають до задоволення, так як в судовому засіданні було встановлено, що 21.09.2013 року сторони уклали шлюб, від якого мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В березні 2020 року сторони стали проживати окремо, позивачку було примусово розлучено з дитиною, відповідач та його батьки чинили перешкоди у спілкуванні матері з донькою, безпідставно не надавали можливості з нею бачитися та спілкуватися, внаслідок чого вона неодноразово зверталася до Лебединської РДА та Лебединського відділу поліції з проханням вирішити питання щодо її безперешкодного спілкування з донькою.

Органом опіки та піклування Лебединської районної державної адміністрації було розглянуто питання щодо можливості проживання малолітньої дитини з одним із батьків та зроблено висновок про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю.

Даний висновок затверджено розпорядженням голови Лебединської РДА № 130-ОД від 15.06.2020 року.

Рішенням Лебединського районного суду від 04.08.2020 року шлюб розірвано, а рішенням Лебединського райсуду від 12.07.2021 року, виконання якого не здійснювалось під час розгляду апеляційної та касаційної скарг відповідача до 03.05.2022 року місце проживання дитини визначено разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Проте, виконавчий лист, виданий позивачці 22.10.2021 року для примусового виконання рішення Лебединського райсуду від 12.07.2021 року, постановами державного виконавця від 27.10.2021 року та 18.11.2021 року було їй повернуто без прийняття до виконання, оскільки його виконання не передбачає засобів примусового виконання рішень, а відповідач не виконує вказане рішення суду та не передає дитину матері, не зважаючи на те, що ухвалою слідчого судді Лебединського райсуду від 06.12.2021 року було зобов`язано службову особу ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП України в Сумській області внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 14.10.2021 року про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Дії відповідача, які полягають у невиконанні судового рішення порушують права малолітньої ОСОБА_3 , є небезпечними для її морального виховання.

Вказані обставини стверджуються поясненнями сторін та матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає

Згідно ст. 19 СК України при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч.1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно п. 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Вирішуючи спір суд бере до уваги, що аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Крім того, суд приймає до уваги, що згідно вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні позивачкою та її представником було доведено, що відповідач не виконує рішення Лебединського райсуду від 12.07.2021 року про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю та не передає дитину матері, не зважаючи на її вимоги та дії, вчинені для створення умов для проживання дитини і примусового виконання судового рішення, можливість виконання якого триває невеликий проміжок часу, чим порушує права малолітньої ОСОБА_3 , вчиняє дії небезпечні для її морального виховання, хоча зобов`язаний створювати належні умови для нормального фізичного та розумового розвитку дитини.

Вказані обставини стверджуються як поясненнями сторін, так я матеріалами справи (а.с. 7-9, 10-16, 20-26, 73, 228-244 т.1, 14 т.2).

При цьому суд не може взяти до уваги доводи відповідача та його представника в тій частині, що зміна місця проживання дитини нанесе шкоду малолітній ОСОБА_3 , яка проживає з ним тривалий проміжок часу і не відповідає вимогам Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, так як в судовому засіданні було встановлено, що після примусового розлучення позивачки з дитиною, не зважаючи на вчинення відповідачем та його батьками перешкод у спілкуванні матері з донькою, позивачка не тільки неодноразово зверталася до державних органів та суду з метою вирішення питання щодо її безперешкодного спілкування з донькою та проживання з нею, має для цього необхідні умови (а.с. 10-16, 20-26, 73 т.1, 14 т. 2), а також вчиняла спроби побачитись з дитиною, спілкувалась з нею та підтримувала сімейні відносини.

Крім того, суд не може взяти до уваги доводи відповідача та його представника в тій частині, що проведені психологічні дослідження підтвердили необхідність проживання дитини з відповідачем, так як із висновків зазначених досліджень (а.с. 82-138, 172-205 т.1) не вбачається, що до них долучалась мати дитини.

Вказані висновки складені в 2021 році, тобто невдовзі після ухвалення рішення Лебединського районного суду від 12.07.2021 року та під час його перегляду Сумським апеляційним судом та суперечать висновку Служби у справах дітей виконкому Лебединської міськради, який було затверджено розпорядженням голови Лебединської РДА № 130-ОД від 15.06.2020 року.

Також суд не може взяти до уваги доводи відповідача та його представника в тій частині, що в минулому мати неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки, не створила належних умов для проживання дитини, а відповідач сам утримує дочку, має постійне місце роботи та житлове приміщенням з усіма зручностями, дитина забезпечена всім необхідним, влаштована та відвідує дитячий навчальний заклад, має можливість спілкуватися з іншими родичами та друзями, так як з матеріалів справи (а.с. 10-16, 228-244 т.1) вбачається, що вказані обставини разом із висновком Служби у справах дітей виконкому Лебединської міськради були досліджені судом при розгляді спору про місце проживання дитини і зазначені посилання відповідача на існування цих обставин, на думку суду, зводяться до незгоди заявника з висновками попередніх судів стосовно встановлення обставин справи та оцінкою ними доказів.

Тому суд враховує доводи позивачки та її представника, інтереси дитини, відсутність законодавчого врегулювання примусового виконання рішення суду щодо визначення місця проживання дитини і вважає необхідним задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та допустити негайне виконання рішення в частині відібрання дитини.

Крім того, суд вважає необхідним на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір.

На підставі ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 19, 150, 160, 162, 170, 182, 243 СК України, ст.ст. 8, 11, 13 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року;

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області про відібрання дитини задовільнити.

Відібрати у ОСОБА_2 зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_2 малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допустити негайне виконання рішення в цій частині.

Повернути малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованій по АДРЕСА_2 , фактично проживаючій по АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , забезпечивши місце проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_1 судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

Повне рішення виготовлено 17.08.2022 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. А. Стеценко