Ухвала

18 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 465/2502/20

провадження № 61-7742ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Барнацький Павло Степанович, на рішення Франківського районного суду міста Львова від 01 липня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень», фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Синюк Світлана Вікторівна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Тертичин Елеонора Віталіївна, про визнання недійсним договору в частині довірителя,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом

до Публічного акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» (далі - ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень»), фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3 ), треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Синюк С. В. (далі - приватний нотаріус Львівського МНО), приватний нотаріус Львівського МНО Тертичин Е. В., в якому просив:

- визнати недійсним договір доручення від 30 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 в частині довірителя, перевівши право довірителя за цим договором на ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним у частині довірителя договір від 09 липня 2014 року

№ 177 про участь у ФФБ виду «А» «Кульпарківська, 99б», укладений

між ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_4 , перевівши право довірителя за цим договором на ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір про відступлення майнових прав від 09 липня 2014 року, укладений між ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень»

та ОСОБА_4 , укладеного на виконання договору від 09 липня

2014 року № 177 про участь у ФФБ виду «А» «Кульпарківська, 99б» в частині довірителя, перевівши право довірителя за цим договором

на ОСОБА_2 ;

- скасувати рішення про реєстрацію права власності на квартиру

АДРЕСА_1 ,

за ОСОБА_4 ;

- скасувати запис в державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 ;

- визнати недійсним свідоцтво на право власності серії НОМЕР_1

від 28 грудня 2015 року, виданого ОСОБА_4 .

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 01 липня

2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір доручення від 30 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 в частині довірителя, перевівши право довірителя за цим договором на ОСОБА_2 .

Визнано недійсним у частині довірителя договір від 09 липня 2014 року

№ 177про участь у ФФБ виду «А» «Кульпарківська, 99б», укладений

між ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_4 , перевівши право довірителя за цим договором на ОСОБА_2 .

Визнано недійсним договір про відступлення майнових прав від 09 липня 2014 року, укладений між ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень»

та ОСОБА_4 , укладеного на виконання договору від 09 липня

2014 року № 177 про участь у ФФБ виду «А» «Кульпарківська, 99б»

в частині довірителя, перевівши право довірителя за цим договором

на ОСОБА_2 .

Скасовано рішення про реєстрацію права власності на квартиру

АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 .

Скасовано запис в державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності на квартиру

АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 .

Визнано недійсним свідоцтво на право власності серії НОМЕР_1

від 28 грудня 2015 року, виданого ОСОБА_4 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року

рішення Франківського районного суду міста Львова від 01 липня 2021 року залишено без змін.

У серпні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Барнацький П. С., на рішення Франківського районного суду міста Львова від 01 липня 2021 року

та постанову Львівського апеляційного суду від 27 липня 2022 року.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що

укасаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах

2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Також, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин;

пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення;

пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи;

пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник, як підставу касаційного оскарження судових рішень, вказує пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах).

Однак, як вбачається зі змісту касаційної скарги, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Барнацький П. С., не зазначає норму права, щодо якої, на думку заявника, відсутній висновок її застосування, і не конкретизує правовідносини, в яких цей висновок відсутній, тобто не обґрунтовує наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК.

Відсутність такої конкретизації у касаційній скарзі свідчить про неналежне виконання вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Крім того, Верховний Суд роз`яснює заявнику, що посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу для відкриття касаційного провадження, заявник повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок виклав апеляційний суд з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Оскільки посилань на вказані випадки касаційна скарга не містить,

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Барнацький П. С., необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, в якій зазначити норму права, щодо якої, на думку заявника, відсутній висновок її застосування, та конкретизувати правовідносини, в яких цей висновок відсутній, тобто обґрунтувати наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК, та надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи.

Разом з тим, у порушення пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення недоліків, а саме: 1) уточнену касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, в якій зазначити норму права, щодо якої, відсутній висновок її застосування, та конкретизувати правовідносини, в яких цей висновок відсутній, тобто обґрунтувати наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК, та надати копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи; 2) додати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі,

якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Барнацький Павло Степанович, на рішення Франківського районного суду міста Львова від 01 липня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27 червня 2022 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська