Справа № 369/1197/22
Провадження № 2-з/369/15/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.01.2022 м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Штанько В.О., розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІП КЛІНКЕР», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 02/2019 від 06.03.2019 , -
В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що між Приватним акціонерним товариством «АЙБОКС БАНК» (далі-Банк, АТ «АЙБОКС БАНК») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІП КЛІНКЕР» (далі- ТОВ «ВІП КЛІНКЕР») 06.03.2019 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 02/2019( надалі -Договір) з кредитним лімітом 2 000 000 грн.
Відповідно до Договору про внесення змін № 3 від 07.07.2021 року, сторони домовились реструктурувати прострочену заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії № 02/2019 від 06.03.2019 року, визначивши заборгованість у сумі 2 016 863,01грн. та встановивши графік її погашення з кінцевим терміном повернення 06.07.2022 року.
АТ «АЙБОКС БАНК» виконало всі свої зобов`язання за Договором в свою чергу, ТОВ «ВІП КЛІНКЕР» порушило умови зазначеного Договору, порушуючи встановлений графік погашення.
Саном на 20.12.2021 року заборгованість ТОВ «ВІП КЛІНКЕР» за вказаним Договором перед Банком становить 1 484 957,91 грн., яка включає в себе: 250 698, 28 грн. пені за простроченим кредитом, 17 793,67 грн. пені по простроченим відсоткам, 1 201 863,00 грн. простроченої заборгованість за основним боргом; 14 602,96 грн. простроченої заборгованості за процентами.
Пунктом 10.3. Договору встановлені штрафні санкції для Позичальника у разі порушення ним умов цього Договору.
Також, відповідно до пункту 10.5. Договору сплата штрафних санкцій не звільняє Позичальника від виконання зобов`язань, за порушення яких вони передбачені, і так само не звільняє його від обов`язку понад суму штрафних санкцій відшкодувати Банку збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань по цьому Договору.
Крім того, п. 10.9 Кредитного договору встановлено, що повне або часткове прострочення Позичальником строку повернення кредиту або процентів понад як сім і більше календарних днів вважається суттєвим порушенням Позичальником умов Кредитного договору та передбачає право Банку вимагати від Позичальника дострокове погашення ним у повному обсязі заборгованості за кредитом, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій та інших платежів в повному обсязі.
У зв`язку із порушенням зазначених вище умов Договору, з метою позасудового врегулювання спору та відповідно до п. 10.10 Договору, АТ «АЙБОКС БАНК» 11.11.2021 вручило ТОВ «ВІП КЛІНКЕР» лист- вимогу про дострокове погашення заборгованості № 4346/031-02 від 09.11.2021 року, в якому Банк надав Позичальнику 30- денний строк для дострокового повернення боргу.
Аналогічно, відповідно до п. 10.10 Договору та п.п. 4.1, 4.2 Договору поруки від 05.03.2020 ОСОБА_1 11.11.2021 вручено лист-вимогу про дострокове погашення заборгованості № 4345/031-02 від 09.11.2021 року, в якому Банк також надав Поручителю 30- денний строк для дострокового повернення боргу.
Однак, зазначені кошти товариством або поручителем не сплачено, умови договору не виконуються.
Оскільки АТ «АЙБОКС БАНК» вичерпало позасудові механізми захисту своїх прав, Банком готується пред`явлення позову до ТОВ «ВІП КЛІНКЕР» та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 02/2019(із змінами).
Враховуючи ігнорування ТОВ «ВІП КЛІНКЕР» та ОСОБА_1 зазначених листів та наявну можливість здійснити майбутніми відповідачами за позовом розпорядчі дії щодо коштів на рахунках належних останнім, заставного майна та нерухомого майна, що перебуває у власності, на користь третіх осіб при невиконанні зобов`язань перед Банком, а також наближення кінцевого строку повернення заборгованості за Договором (06.07.2022), є обґрунтовані підстави вважати, що без вжиття заходів забезпечення позову виконання рішення буде ускладнено.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.
Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо:
- необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову;
- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;
- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;
- запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.п. 3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9).
Вирішуючи питання про забезпечення позову, згідно з роз`ясненнями, викладеними у вказаній постанові, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, та про співмірність вказаного способу забезпечення позову заявленим позовним вимогам.
З урахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів викладених в заяві про забезпечення позову щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.
На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 149-153, 154, 157 ЦПК України, суд,-
У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІП КЛІНКЕР», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 02/2019 від 06.03.2019 , - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня винесення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її винесення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М. Ковальчук