Справа № 450/1805/21 Провадження № 2/450/141/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь 2080 євро, 6900 доларів США, 88700 грн., а також судові витрати.

Мотивував свої вимоги тим, що 20 січня 2004 року відповідач надала розписку, якою підтвердила отримання 1500 доларів США та зобов`язалася їх повернути за вимогою. 07 травня 2004 року відповідач надала розписку, якою підтвердила отримання 2080 євро та 400 доларів США і зобов`язалася їх повернути за вимогою. 06 серпня 2004 року відповідач надала розписку, якою підтвердила отримання 6000 грн. та зобов`язалася їх повернути за вимогою. 28 серпня 2007 року відповідач надала розписку, якою підтвердила отримання 5000 доларів США та зобов`язалася їх повернути за вимогою. 15 липня 2008 року відповідач надала розписку, якою підтвердила отримання 82700 грн. та зобов`язалася їх повернути за вимогою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Повідомив, що він є єдиним спадкоємцем першої черги, оскільки є сином померлого. Спільно проживаючи з ОСОБА_4 на день його смерті він прийняв спадщину, що якої увійшли всі права та обов`язки померлого. 08 лютого 2021 року ним надіслано відповідачу вимогу про повернення коштів, яка нею отримана 23 лютого 2021 року. Однак, вказана вимога відповідачем була проігнорована. Повідомив, що орієнтовані витрати, пов`язані з розглядом даної справи, становлять 30000 грн. З огляду на вказане, просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді від 16 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

22 жовтня 2021 року представник відповідача ОСОБА_1 подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи, з якими ознайомився 03 листопада 2021 року, про що розписався на заяві.

Протокольною ухвалою від 26 липня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, однак останній 25 серпня 2022 року подав до суду заяву, у якій просив позовні вимоги задовольнити, розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача, не заперечив проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та пояснив, що оригінали розписок відсутні. У померлого ОСОБА_4 є інші спадкоємці, які не звертались з позовами про стягнення боргу. Доказів прийняття спадщини позивачем внаслідок смерті ОСОБА_4 не надано. Довідка № 19 від 27 січня 2021 року не є доказом проживання позивача з спадкодавцем ОСОБА_4 на момент смерті останнього.

Заслухавши пояснення учасника судового розгляду, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 01 лютого 2020 року Виконавчим комітетом Станильської сільської ради Дрогобицького району Львівської області.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 20 листопада 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького району Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, встановлено, що позивач є сином ОСОБА_4 .

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 19 від 27 січня 2021 року вбачається, що ОСОБА_4 до дня своєї смерті проживав за адресою АДРЕСА_1 . Разом з ним був зареєстрований, зокрема, позивач.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 27 ЦПК України, місцем проживання особи є зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання.

Таким чином, судом встановлено, що на час відкриття спадщини місце проживання позивача було зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 , за якою проживав ОСОБА_4 .

При цьому, будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач не проживав та не був зареєстрований за згаданою адресою на момент відкриття спадщини відповідачем суду не надано.

За ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи сином ОСОБА_4 , спільно проживаючи з ним на момент смерті останнього, прийняв спадщину, яка відкрилася внаслідок його смерті.

Будь-яких доказів наявності у ОСОБА_4 інших спадкоємців суду не надано. Стороною відповідача не було заявлено клопотань про витребування тих чи інших доказів, зокрема спадкової справи, відкритої внаслідок смерті ОСОБА_4 .

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей

Розпискою від 07 травня 2004 року встановлено, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 2080 євро та 400 доларів США і зобов`язалася їх повернути на першу вимогу протягом 14 днів.

Розпискою від 06 серпня 2004 року встановлено, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 6000 грн. і зобов`язалася їх повернути за вимогою.

Розпискою від 28 серпня 2007 року встановлено, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 5000 доларів США і зобов`язалася їх повернути за вимогою.

Розпискою від 15 липня 2008 року встановлено, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 82700 грн. і зобов`язалася їх повернути за вимогою.

Водночас, у розписці від 20 січня 2004 року відсутня інформація про особу позичальника, яка надала ОСОБА_3 позику в сумі 1500 доларів США, що свідчить про відсутність підстав для включення даної суми в загальний розмір грошових зобов`язань відповідача перед ОСОБА_4 .

Враховуючи наведене, судом встановлено, що загальний обсяг грошових зобов`язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 становив 2080 євро, 5400 доларів США та 88700 грн.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 08 лютого 2021 року позивачем скеровано відповідачу вимогу від 08 лютого 2021 року про повернення коштів в сумі 2080 євро, 6900 доларів США, 88700 гривень, що стверджується описом вкладення від 08 лютого 2021 року, накладною № 058.

Відстеженням поштового відправлення № 058 стверджується, що відповідач отримала згадану вимогу 23 лютого 2021 року.

Враховуючи те, що стороною відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували повернення позивачу суми позики, суд приходить до висновку, що такі грошові кошти повернуті не були.

Покликання представника відповідача ОСОБА_1 про те, що оригінали розписок відсутні не ставить під сумнів наявність грошових зобов`язань відповідача перед ОСОБА_4 , оскільки надані копії розписок засвідчені належним чином, а стороною відповідача не заперечувався факт наявності таких зобов`язань.

Згідно з ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Верховний Суд у своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц зазначив, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому такі слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача 2080 євро, що згідно курсу НБ України на день ухвалення рішення еквівалентно 75515 грн. 02 коп., 5400 доларів США, що згідно курсу НБ України на день ухвалення рішення еквівалентно 197470 грн. 44 коп., та 88700 грн.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3479 грн. 40 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 82, 89, 137, 141, 158, 223, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 29, 524, 533, 1046, 1047, 1049, 1218, 1223, 1261-1265, 1268 ЦК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , 2080 євро, що згідно курсу НБ України на день ухвалення рішення еквівалентно 75515 грн. 02 коп., 5400 доларів США, що згідно курсу НБ України на день ухвалення рішення еквівалентно 197470 грн. 44 коп., та 88700 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3479 грн. 40 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26 серпня 2022 року.

Суддя Мусієвський В.Є.