Cправа № 563/376/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2022 року

Корецький районний суд Рівненської області

в особі:

головуючого судді Загородько Н.А.

секретар судового засідання Дулюк А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду м.Корець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ "Селянське Агро" про витребування майна з чужого незаконного володіння -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТзОВ "Селянське Агро" про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення судових витрат по справі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому належить земельна ділянка (земельна частка пай), а саме: земельна ділянка площею 2,28 га з кадастровим номером :04:001:0086, яка знаходяться на території с.Бриків Рівненського району Рівненської області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказану земельну ділянку він успадкував від своєї баби ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 05.12.2006 року державним нотаріусом Корецької районної державної нотаріальної контори Денисюк А.М.

05.05.2015 року позивачем було укладено договір оренди вказаної земельної частки (паю) з Товариством з обмеженою відповідальністю „Селянське агро" зі строком дії - 7 років з моменту державної реєстрації права оренди та сплатою орендної плати у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік у грошовій формі та з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У 2015 році між ОСОБА_2 та ТзОВ "Селянське Агро" було також укладено і додаткову угоду до даного договору оренди землі, відповідно до якої вони дійшли згоди про те, що орендна плата вноситься Орендарем у розмірі 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки в рік в грошовій формі або в цільовій формі - 10 центнерів зерна. Всі інші положення Договору оренди залишаються без змін (п.3 додаткової угоди).

Проте, з інформації з Державного реєстру-речових прав від 08.05.2019 позивачу стало відомо, що існує ще одна додаткова угода до договору оренди земельної ділянки б/н від 01.12.2017, відповідно до якої строк дії договору оренди збільшено вже до 17 років.

Однак, вказаної додаткової угоди позивач не укладав. Наміру на продовження строку дії договору оренди землі не мав, а тому звернувся до суду з даним позовом, оскільки відповідач не бажає добровільно повернути земельну ділянку.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила суд позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але подав заяву про розгляд справи без його участі. У відзиві, який був надісланий до суду, просив в позові відмовити.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом установлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 успадкував від баби ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,28 га кадастровий номер :04:001:0086, яка знаходяться на території с.Бриків Рівненського району Рівненської області.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 39027676 земельна ділянка, яка належить позивачу ОСОБА_2 , перебуває у оренді; Орендар Товариство з обмеженою відповідальністю «Селянське Агро», державний реєстратор, що здійснив державну реєстрацію речового права: ОСОБА_4 , підстава виникнення іншого речового права: договір оренди землі, серія та номер б/н від 05.05.2015; строк дії речового права 7 років.

Відповідно до додаткової угоди б/н від 01.12.2017 року ОСОБА_2 уклав договір оренди земельної ділянки площею 2,28 га кадастровий номер :04:001:008 з ТзОВ "Селянське агро" строком на 17 років.

Пред`являючи позов, ОСОБА_2 стверджував, що додаткову угоду б/н від 01.12.2017 року він не підписував, а підпис в ній вчинено іншою особою.

Згідно з висновком експерта № 1.1-462/20 від 11.11.2020 підпис напроти слів " ОСОБА_2 " в графі "Орендодавець" у розділі "Реквізити сторін" у Примірнику додаткової угоди б/н від 01.12.2017 року укладеним між орендодавцем ОСОБА_2 та ТОВ "Селянське Агро", до договору оренди земеьної ділянки від 01.12.2017 року виконаний ОСОБА_5 .

Досліджений судом висновок експерта за формою та змістом відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України, зокрема містить дані про те, які матеріали були досліджені останнім, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність на момент проведення експертного дослідження.

Виходячи зі змісту ст.ст. 77-80 ЦПК України, суд приймає даний висновок експерта як доказ.

За змістом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його.

Стороною відповідача не заперечувалося та не спростувалося, що для проведення почеркознавчої експертизи у вказаній справі направлялась саме та додаткова угода, правовідносини за якою є предметом судового розгляду в даній справі та право оренди за якою зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату укладення спірного договору) договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Отже, ОСОБА_2 додаткову угоду від 01.12.2017 року оренди не укладав та не підписував, згоди та повноважень на її укладення й підписання іншій особі не надавав, є всі правові підстави вважати доведеною відсутність у позивача волевиявлення на укладення договору, який в силу вказаних вище норм права є неукладеним.

Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір який не укладено), не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення договору у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з використанням земельної ділянки (постанова ВПВС від 16.06.2020 року справа № 145/2047/16-ц).

Таким чином, оскільки судом встановлено, що додаткова угода від 01.12.2017 року не підписана орендодавцем, отже, відсутнє його волевиявлення на укладення правочину та передачу землі ТОВ «Селянське Агро» в користування, тому такий договір є неукладеним, не підлягає визнанню дійсним, тому земельна ділянка повинна бути повернута позивачу, адже знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав.

Крім того, належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності у відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.06.2020, справа № 145/2047/16-ц та у постанові від 04.09.2018, справа № 915/127/18.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ "Селянське Агро" про витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволити.

Витребувати земельну ділянку площею 2,28 га з кадастровим номером :04:001:0086 з чужого незаконного володіння ТзОВ "Селянське Агро", скасувавши державну реєстрацію права оренди в реєстрі речових прав.

Стягнути з ТзОВ "Селянське Агро" на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 992 (дев"ятсот дев"яносто дві) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Корецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя