ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2790/22 Справа № 201/5016/21 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Технотрейд», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Ол Енд Руст» про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Технотрейд», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Ол Енд Руст» про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В обґрунтування позову зазначила, що 15 червня 2007 року між АКІБ «Укрсіббанк» та позивачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, договір про надання споживчого кредиту № 0.

З метою забезпечення виконання цих договорів сторонами було укладено договір іпотеки № 0/0/3 від 15.06.2007 року.

Відповідно до п.1.4 договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

В подальшому за всіма вказаними договорами право вимоги було відступлено кілька разів, у тому числі ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» на підставі договору про відступлення права вимоги.

Згодом у травні 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що фінансова компанія за договором 57/к від 23.11.2017 року відступила право вимоги за основним договірним зобов`язанням та за іпотечним договором на користь ТОВ «Торговий дім Технотрейд».

Крім того, відповідно до договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23.11.2017 року новому іпотекодержателю було відступлено право вимоги за іпотечним договором № 0/0/3 від 15.06.2007 року.

Позивач вважає, що вказані договори про відступлення права вимоги підлягають визнанню судом недійсними з огляду на те, що під час укладання договору № 57/к було порушено вимоги ЦК України, а саме розмір грошової вимоги значно перевищує ціну відступлення права вимоги, новий кредитор не є фінансовою компанією, як це передбачено законодавством.

Порушення вимог щодо укладання зазначеного договору тягне за собою визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23.11.2017 року.

Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що іпотекодержателем зареєстровано ТОВ «Торговий дім Технотрейд», відсутня інформація про попереднього іпотекодержателя, що є порушенням Закону України «Про іпотеку».

З врахуванням викладеного рішення державного реєстратора про внесення записів про іпотеку та обтяження підлягають скасуванню відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд:

- визнати недійсним договір № 57/к про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 23.11.2017 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ТОВ «Торговий дім Технотрейд».

- визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23.11.2017 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ТОВ «Торговий дім Технотрейд», зареєстрований за № 869, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І.

- скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38293537 від 23.11.2017 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. про державну реєстрацію іпотеки спец.розділу, а саме реєстрація відступлення прав іпотеки ( номер запису про іпотеку 23373377) на підставі договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер 869, виданий 23.11.2017 року.

- скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38293663 від 23.11.2017 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. про державну реєстрацію змін обтяження спец.розділу ( номер запису про обтяження 23373531) на підставі договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер 869, виданий 23.11.2017 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Технотрейд», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Ол Енд Руст» про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що оспорюваний договір є договором цесії, а не факторингу. Суд не надав оцінки тій обставині, що розмір грошової вимоги, яка була відступлена за спірним договором шляхом купівлі-продажу перевищує ціну її відступлення та не перевірив, що за спірним договором новий кредитор фактично набув право одержати прибуток у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається і ціною такої вимоги, встановленої спірним договором. Апелянт зазначає, що договір про відступлення права вимоги є недійсним та таким, що порушує його права як боржника за кредитним договором.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 червня 2007 року між АКІБ «Укрсіббанк» та позивачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с.17-22).

З метою забезпечення виконання цих договорів сторонами було укладено договір іпотеки № 0/0/3 від 15.06.2007 року (а.с. 13-15).

Відповідно до п.1.4 договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

В подальшому за всіма вказаними договорами право вимоги було відступлено кілька разів, у тому числі ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» на підставі договору про відступлення права вимоги.

ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» за договором 57/к від 23.11.2017 року відступила право вимоги за основним договірним зобов`язанням та за іпотечним договором на користь ТОВ «Торговий дім Технотрейд».

Крім того, відповідно до договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23.11.2017 року новому іпотекодержателю було відступлено право вимоги за іпотечним договором № 0/0/3 від 15.06.2007 року (а.с.23-24).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості. Суд першої інстанції дійшов до висновку, що що зміст договору 57/к про відступлення права вимоги, що було укладено 23.11.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ТОВ «Торговий дім Технотрейд», відповідно до якого право грошової вимоги за договором кредиту № 0 перейшло до ТОВ «Торговий дім Технотрейд» є договором цесії.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з чч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним (ч.1 ст.227 ЦК України).

У п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України вказано, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відповідно до якої факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.1999 №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до ч.3 ст.1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1, ч.ч.1, 2 ст.7 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг.

Юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі, якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, аналіз ст.ст. 512, 1077 ЦК України свідчить про те, що цивільне право розмежовує правочини, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: договори з відступлення права вимоги (договори цесії) та договори факторингу.

Зазначені правочини не є аналогічними та різняться за певними критеріями: за предметом договорів, за формою вчинення договорів, за суб`єктним складом правочинів, за метою їх укладення.

Щодо розмежування за предметом договору слід зазначити, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги.

Предметом договору факторингу згідно зі ст.1078 ЦК України може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги).

При розмежуванні зазначених договорів за формою їх вчинення слід враховувати, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст. 513 ЦК України). Оскільки факторинг згідно з п.3 ч.1 ст.49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" є кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Відмінність зазначених договорів за суб`єктним складом полягає в тому, що відповідно до ст. 2, 512-518 ЦК України за договором відступлення права вимоги учасниками цесії можуть бути будь-які фізичні або юридичні особа.

Аналіз ч.1 ст.1077 ЦК України, ст.350 ГК України, ч.5 ст.5 Закону України "Про банки і банківську діяльність", п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" свідчить про те, що суб`єктний склад договору факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська (фінансова) установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України) та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором.

Щодо розмежування договорів відступлення права вимоги та факторингу за метою їх укладення слід враховувати, що згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

У розумінні п. 11 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону факторинг є фінансовою послугою.

Отже, метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права, тоді як метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч.3 ст.656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Отже, купівля у банків (фінансових установ) права стягнення з позичальників заборгованостей за кредитами та фізичне стягнення цих боргів, є фактично передачею права грошової вимоги.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що укладені між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ТОВ «Торговий дім Технотрейд» договір про відступлення права вимоги від 23 листопада 2017 року, незважаючи на його назву як договір відступлення права вимоги, за своєю юридичною природою є договором факторингу. Цесія є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте сама по собі назва оспорюваного у даній справі договору не змінює його правової природи. З укладенням оспорюваного договору відбулася заміна кредитодавця, на установу, яка не відноситься до фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка може надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу.

Так, згідно з п. 2 вказаним договором передбачено, що за відступлення прав вимоги за цим договором, Новий кредитор сплатив Первісному кредитору грошові кошти у суму 1 100 000,00 грн, тобто, фактично відбулося фінансування однією особи іншою за рахунок передачі останньому грошової вимоги до третьої особи. Крім того, п.1 договору передбачено, що під правом вимоги, що відступається за цим договором розуміється право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договром № 0 від 15.06.2007 року із змінами та доповненнями, які вносилися до цього договору шляхом укладення додаткових угод, що укладений між АТ Дельта Банк та ОСОБА_1 . При цьому відповідно до кредитного договору сума кредиту становить 247 500,00 дол.США. Таким чином, вбачається, що розмір грошової вимоги значно перевищує ціну відсутплення вимоги. Отже, новий кредитор набув право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена кредитним договором.

Оскільки оспорюваний договір суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, колегія суддів дійшла до висновку про визнання недійсними спірних договорів.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про задоволення вимог в частині вимог про скасування спірних рішення державного реєстратора, з урахуванням ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі по 4 540 грн, з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити..

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Технотрейд», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Ол Енд Руст» про визнання недійсним договору купівлі-продажу задовольнити.

Визнати недійсним договір № 57/к про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 23 листопада 2017 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ТОВ «Торговий дім Технотрейд».

Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23 листопада 2017 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ТОВ «Торговий дім Технотрейд», зареєстрований за № 869, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І.

Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38293537 від 23 листопада 2017 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. про державну реєстрацію іпотеки спец.розділу, а саме реєстрація відступлення прав іпотеки ( номер запису про іпотеку 23373377) на підставі договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер 869, виданий 23 листопада 2017 року.

Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38293663 від 23 листопада 2017 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. про державну реєстрацію змін обтяження спец.розділу ( номер запису про обтяження 23373531) на підставі договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер 869, виданий 23 листопада 2017 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Технотрейд» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 4 540 грн, з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: