П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 року місто Київ

справа № 760/30526/18

провадження №22-ц/824/7639/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ПАТ «УкрСиббанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 25 січня 2022 року, ухвалене у складі судді Українця В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Всеукраїнська громадська організація «Фінансова грамота України», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Украфінанстандарт» про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0, укладений 20 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСибанк», як такий, що здійснений з використанням нечесної підприємницької практики шляхом введення ОСОБА_1 в оману ПАТ «УкрСиббанк» при укладенні та виконанні договору про надання споживчого кредиту від 20 листопада 2015 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 25 січня 2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Пискун Л.М. подала апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення. Яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції не враховані висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 щодо захисту державою прав споживачів, як більш слабкого суб`єкта економічних відносин, здійснення контролю за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт. Також судом першої інстанції не було враховано, що у висновку експертизи від 16 листопада 2018 року, проведеної Головою правління ВГО «Фінансова грамота України» ОСОБА_4 для позивача за його письмовим зверненням від 5 листопада 2018 року, позивач дізнався про порушення його прав як споживача фінансових послуг у відносинах з банком за кредитним договором, а саме використання банком відносно позивача нечесної підприємницької практики при укладенні та використанні кредитного договору шляхом введення позивача в оману.

В оспорюваному кредитному договорі відсутні умови щодо можливих штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору, що не дає підстав вважати, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Крім того. апелянт посилається на те, що у графі 8 Графіку встановлена реальна процентна ставка на рівні 23% річних і відрізняється від процентної ставки у кредитному договору, а також у графіку за період з 20 листопада 2015 року по 25 листопада 2015 року вказано на необхідність погашення основної суми кредиту у розмірі 6436,05 грн., а той час як за ануїтетною схемою погашення, такий платіж не може перевищувати 400 грн. Апелянт, посилаючись на зазначені обставини, зазначає про те, що в самому тексті кредитного договору містяться суттєві суперечності та відсутні всі істотні умови кредитного договору, що відповідно до вимог чинного законодавства України повинні бути наявні в такому виді договору.

Крім того, посилається на те, що в кредитному договорі міститься посилання на Правила споживчого кредитування, які позивачем не були підписані.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судове засідання не з`явилися ОСОБА_1 , його представник адвокат Пискун Л.М., якій судове повідомлення було направлено на електронну адресу, зазначеною в апеляційній скарзі, ОСОБА_3 , представники ВГО «Фінансова грамота України», ТОВ «ФК «Укрфінанстандарт». Направлені повідомлення на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 повернуті до суду з відміткою поштового відділення « адресат відсутній за вказаною адресою» ( а.с.120-123 т.2). Причини своєї неявки особи, які в судове засідання не з`явилися. Не повідомили. За таких обставин колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник АТ «УкрСиббанк» - Решетнік Ю.І., представник ОСОБА_2 адвокат Побережний П.Я. проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 20 листопада 2015 року між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту (з Правилами) № 0, відповідно до якого ОСОБА_1 було видано кредит у розмірі 423593,98 грн. на споживчі потреби, погашення заборгованості за кредитним договором № 06/2006/фн-840 0) від 17 січня 2006 року, строком до 20 лютого 2030 року за процентною ставкою 20,9% річних, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок в національній валюті.

Позивач виступає стороною договору про надання споживчого кредиту , та його істотні умови погоджені сторонами, що підтверджується підписами ОСОБА_1 та банку, зазначеними на останній сторінці договору.

Крім того, судом установлено, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 22 червня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Укрсибабнк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 20 листопада 2015 року задоволено в повному обсязі, стягнуто заборгованість за договором у розмірі 494433,75 грн. Зазначене заочне рішення набрало законної сили та є чинним. У заочному рішенні встановлено, що правомірними є вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 20 листопада 2015 року. В рішенні встановлено, що вимоги ПАТ «УкрСибабанк» ґрунтуються на вимогах закону і умовах укладеного сторонами кредитного договору.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження того, що на момент укладання оспорюваного кредитного договору відповідач навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача про те, що укладений між сторонами кредитний договір є таким, що вчинений під впливом обману, є безпідставними та недоведеними.

Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ознайомився та погодився із усіма істотними умовами договору та підписав його. Укладення договору є правом його сторін, умови кредитного договору не суперечить вимогам закону.

Правомірність вимог банку, та відповідно і чинність договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20 листопада 2015 року встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам, судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права, порушень норм процесуального права судом не допущено.

Установлено, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 17 січня 2006 року був укладений договір про надання споживчого кредиту № 06/2006/ФН-840 0).

У зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором , між останнім та ПАТ «УкрСиббанк» була досягнута домовленість, і 20 листопада 2015 року між сторонами була укладена додаткова угода до кредитного договору № 06/2006/ФН-840 0) від 17 січня 2006 року щодо прощення частини боргу, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди, що банк здійснює анулювання (прощення) частини заборгованості позичальника за договором у наступному порядку.

Пунктом 1.1 додаткової угоди передбачено, що анулювання здійснюється у разі виконання наступних умов: а) подання позичальником банку відповідного клопотання (заяви) щодо анулювання (прощення) частини заборгованості за договором, та б) погашення позичальником частини заборгованості у розмірі не менше еквіваленту, що дорівнює 423593,98 грн. у валюті наданого кредиту.

20 листопада 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту (з Правилами) № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 423593,98 грн. на споживчі потреби, погашення заборгованості за кредитним договором № 06/2006/ФН-840 0), який був укладений 17 січня 2006 року, гроші за яким були отримані ОСОБА_1 на споживчі потреби.

Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався повертати кредит в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту до договору. Пунктом 2.7 кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами позичальник зобов`язується сплачувати проценти, що нараховуються за процентною ставкою у розмірі 20,90% річних, якщо не буде встановлена інша процентна ставка згідно з умовами договору. За користування кредитним коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у підвищеному розмірі, що визначений Правилами споживчого кредитування.

27 листопада 2015 року банк направив ОСОБА_1 повідомлення про анулювання боргу, який обліковувався на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 06/2006/ФН-840 0).

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору про надання споживчого кредиту від 20 листопада 2015 року, позивач як на підставу позову посилався на те, що банку, застосовуючи нечесну підприємницьку практику, ввів його в оману щодо нарахування процентів.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно зі ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення ст.230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману.

Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 зроблено висновок, що «обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи зі змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману в разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторонам правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Позивачем не доведено, що на момент укладення договору про надання споживчого кредиту (20 листопада 2015 року) відповідач навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Висновок експертизи, яка була проведена на замовлення позивача фахівцем-економістом ОСОБА_4 , не підтверджує наявність обставин, які не відповідали дійсності на момент укладення договору, або умисно приховувалися банком, і відповідно могли перешкодити позичальнику ОСОБА_1 укласти договір 20 листопада 2015 року.

Питання щодо невірного розрахунку заборгованості по процентам має вирішуватися про розгляді справи про стягнення заборгованості.

Як уже зазначалося заочним рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 22 червня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 20 листопада 2015 року задоволено в повному обсязі, стягнуто заборгованість за договором у розмірі 494433,75 грн. . Правомірність вимог банку, та відповідно і чинність договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20 листопада 2015 року встановлені цим судовим рішенням, що набрало законної сили.

Одним з основним елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути постановлено під сумнів (п.61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Руминії»).

Спроби ж ОСОБА_1 визнати договір недійсним може мати наслідком перегляд рішення, яке набрало законної сили.

Правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 у цій справі не підлягають врахуванню, оскільки предмет, підстави та обставини у цих справах не є тотожними.

Інші доводи висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а у значній мірі зводяться до незгоди з висновками суду.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 25 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 19 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус