КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/3191/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 8 листопада 2021 року у справі зазаявою ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - товариство з обмеженою відповідальністю «Еко-Лідер», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Ткаченко І.В. звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи № 752/14913/14-ц у Голосіївському районному суді м. Києва в сумі 20 000,00 грн.

На обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь шкоду, завдану в результаті ДТП, у розмірі 142 993,63 грн, а також судовий збір у розмірі 1 429,93 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником - ОСОБА_3 , вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено з одночасним стягненням з позивача на користь відповідача судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 144,90 грн. Додатковим судовим рішенням Київського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року за заявою ОСОБА_2 , поданою представником - ОСОБА_3 , про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу стягнуто з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. Однак, питання визначення розміру судових витрат, понесених відповідачем на правову (правничу) допомогу під час розгляду справи № 752/14913/14-ц в суді першої інстанції, не вирішувалось, хоча в судовому засіданні 20 квітня 2021 року до закінчення судових дебатів представником відповідача була зроблена усна заява про стягнення таких витрат в порядку, передбаченому частиною восьмою статті 141 ЦПК України, та 21 квітня 2021 року направлено клопотання про приєднання відповідних доказів до матеріалів справи, а тому є необхідність вирішення зазначеного питання шляхом ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат відповідача на професійну правничу допомогу в місцевому суді у розмірі 20 000,00 грн за рахунок позивача на підставі статті 271 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог останнього відмовлено.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 8 листопада 2021 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Постановлено додаткове рішення у цивільній справі № 752/14913/14-ц (провадження № 2/752/900/21) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ТОВ «Еко-Лідер», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, шляхом зазначення у резолютивній частині рішення:

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 429,00 грн на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час ухвалення судового рішення від 20 квітня 2021 року по суті спору не було вирішено питання про судові витрати відповідача у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката, тому з огляду на подані письмові докази та умови договору про надання правової (правничої) допомоги, а також додаткової угоди до нього, наявні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача заявленої суми судових витрат.

В апеляційній скарзі на вказане судове рішення представник позивача - адвокат Погорілий О.В. просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні вимог заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що суд стягнув з позивача судовий збір у розмірі 1 429,00 грн за відсутності жодного доказу сплати відповідачем даної суми або стягнення у примусовому порядку. Розмір витрат на правничу допомогу представника в суді у порядку, визначеному частиною другою статті 137 ЦПК України у новій редакції, розподіляється між сторонами разом з іншими судовими витратами лише у справах, провадження в яких відкрито вже після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», тобто після 15 грудня 2017 року, тоді як провадження у справі № 752/14913/14-ц було відкрито 29 вересня 2014 року. Таким чином, суд першої інстанції в оскаржуваному додатковому рішенні не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах та, застосувавши статті 134, 137 чинного ЦПК України, помилково не застосував пункт 2 частини третьої статті 79, статті 84, 88, 89 ЦПК України (в редакції, правила представництва якої були встановлені на час розгляду справи судом апеляційної інстанції згідно підпункту 11пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України). Крім того, судом порушено принцип співмірності та розумності розміру вартості адвокатських послуг зазначених відповідачем, а матеріали справи не містять доказів того, що грошова сума у розмірі 20 000,00 грн сплачена саме у зв`язку із розглядом справи та взагалі сплачена ОСОБА_2 адвокату. При цьому критерій розумності стосовно заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, а саме за підготування відзиву на позовну заяву явно відсутній у відповідному розрахунку.

Відзиви учасників справи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у вересні 2014 року звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті ДТП, 142 993,63 грн та сплачений судовий збір у розмірі 1 551,74 грн (за подання позову та заяви про забезпечення позову).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2015 року заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану в результаті ДТП, у розмірі 142 993,63 грн та судовий збір у розмірі 1 429,93 грн.

Постановою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано з підстав розгляду справи без участі відповідача за відсутності відомостей про його належне повідомлення про дату, час і місце судового розгляду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2020 року замінено відповідача ОСОБА_4 на його правонаступника ОСОБА_2 .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 2 вересня 2020 року залучено до участі у справі № 752/14913/14-ц третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ТОВ «Еко-Лідер».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь шкоду, завдану в результаті внаслідок ДТП, у розмірі 142 993,63 грн, а також судовий збір у розмірі 1 429,93 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з одночасним стягненням з позивача на користь відповідача судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 144,90 грн.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ТОВ «Еко-Лідер», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено.

21 жовтня 2021 року до суду першої інстанції надійшла заява представника ОСОБА_2 - адвоката Ткаченко І.В. про ухвалення додаткового рішення, в якій вона просила стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи № 752/14913/14-ц у Голосіївському районному суді м. Києва в сумі 20 000,00 грн.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Статтею 270 ЦПК України встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Тобто, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є не вирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (частина третя, п`ята статті 270 ЦПК України).

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Отже, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього.

Як свідчать матеріали справи, постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , було задоволено. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема: з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За статтею 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

У справі, яка наразі переглядається апеляційним судом, основне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року скасоване в апеляційному порядку і з моменту прийняття Київським апеляційним судом постанови від15 вересня 2021 року вищевказане рішення втратило свою чинність та законну силу, а тому суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що наявні підстави, передбачені статтею 270 ЦПК України, для ухвалення ним додаткового рішення у цій справі щодо вирішення питання про відшкодування відповідачу за рахунок позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу.

За встановлених обставин даної справи в суду першої інстанції не було необхідного обсягу процесуальних повноважень для вирішення питання розподілу між сторонами судових витрат в силу вимог статей 141, 270, 382 ЦПК України ЦПК України.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що додатковою постановою Київського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року з позивача проведеностягнення витрат на правову допомогу, понесених відповідачем саме у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, а питання щодо стягнення такого виду судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, ОСОБА_2 та її представником - адвокатом Ткаченко І.В. не ставилось і апеляційним судом не вирішувалось.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі пред`явлених вимог, а правом визначати предмет та підставу відповідної заяви наділений лише заявник. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (статті 12, 13, 43, 49 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Відтак, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом у судах апеляційної та касаційної інстанцій, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, розглядаючи заяву ОСОБА_2 щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у Голосіївському районному суді м. Києва, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, додаткове рішення від 8 листопада 2021 року про стягнення таких витрат у розмірі 20 000,00 грн із ОСОБА_1 не відповідає матеріалам справи та ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому в силу вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення у цій справі, оскільки заявлені вимоги мають розглядатися судом, який ухвалив остаточне рішення по суті спору у справі № 752/14913/14-ц.

Крім того, суд першої інстанції помилково здійснив стягнення у резолютивній частині додаткового рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 8 листопада 2021 року з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 судового збору у розмірі 1 429,00 грн, так як зазначені вимоги відповідачем не заявлялись у заяві про ухвалення додаткового рішення, вказані витрати понесла саме позивач за подання позовної заяви, а не відповідач, і при цьому в основному рішенні від 20 квітня 2021 року, яке в подальшому було скасовано в апеляційному порядку, питання відшкодування цих судових витрат було вирішено.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у пункті 22 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Враховуючи, що додаткове рішення суду оскаржується в частині розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується предмету спору по суті, а позивач сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги на це рішення у розмірі 1 363,00 грн відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 7 грудня 2021 року, то документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги згідно із статтями 141, 382 ЦПК України необхідно компенсувати останній за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 8 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - товариство з обмеженою відповідальністю «Еко-Лідер», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1 363,00 грн (одну тисячу триста шістдесят три гривні) сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 8 листопада 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко