Справа № 367/7980/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Березнікова О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Нанєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Соболівського А.М., до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (боргу),-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Соболівський А.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру, звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , у якому просить суд стягнути з останньої на користь позивача суму боргу в розмірі 52085,56 (п`ятдесят дві тисячі вісімдесят п`ять гривень 56 копійок) гривні, з яких: 50000,00 грн. - сума основного боргу за договором позики, 776,71 грн. - 3% річних, 1 308,85 грн. - сума інфляції. Просить також стягнути з відповідачки витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 54 000,00 грн. та витрати щодо сплати судового збору в розмірі 908,00 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.12.2020 між сторонами був укладений Договір позики за умовами якого Позивачем було передано у власність Відповідача грошові кошти в сумі 50000,00 (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) гривень, тобто у борг, зі строком повернення до 15.04.2021. У зазначений строк грошові кошти не були повернуті. Позивач неодноразово самостійно звертався до відповідачки з проханням повернення коштів, проте не отримував належної і доброчесної реакції зі сторони останньої.

Щодо стягнення 3% річних та індексу інфляції посилається на ст.. 625 ЦК України.

Щодо стягнення витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 54 000,00 грн. представник позивача посилається на свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльності адвоката Соболівського Антона Михайловича: від 29.03.2011 № 4459 та ордер адвоката про надання правничої (правової) допомоги позивачу, та зазначає, що у суду є всі підстави включати до судових витрат у справі витрати на послуги адвоката, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, після набрання рішення суду законної сили, у розрахунку та розмірі:

- 27000,00 (двадцять сім тисяч гривень, 00 коп.) гривень, за комплексне представництво інтересів Позивача у справі в суді першої інстанції;

- 13500,00 (тринадцять тисяч п`ятсот гривень, 00 коп.) гривень, за комплексне представництво інтересів Позивача у справі в апеляційній інстанції;

- 1300,00 (тринадцять тисяч п`ятсот гривень, 00 коп.) гривень, за комплексне представництво інтересів Позивача у справі в касаційній інстанції.

Ухвалою суду від 07.07.2022 було прийнято позовну заяву до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

04.08.2022 на адресу суду від відповідачки ОСОБА_2 надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу та відзив, у якому зазначає, що вона не заперечує проти заявлених вимог позивача щодо наявності та розміру боргу, про який заявляє позивач, проте заперечує проти заявлених вимог щодо витрат на правничу допомогу адвоката та просить суд відмовити чи задовольнити частково у цій частині, оскільки судові витрати позивача на правову допомогу є необґрунтованими та неспівмірними ціні позову (предметом спору є стягнення боргу, розмір якого не заперечується Відповідачем), складністю справи (дана справа є типовою і малозначною), часом та обсягом роботи, витраченим на її надання. Докази сплати позивачем послуг адвоката суду не надані.

Позивач та його представник в судове засідання надали заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідачка в судове засідання також надала до суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутність з урахуванням поданого відзиву.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Встановлено, що 08.12.2020 між сторонами був укладений Договір позики, за умовами якого, ОСОБА_1 було передано у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 50000,00 (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) гривень. Зазначені грошові кошти отримані в борг на підставі цього Договору (п.1 Договору).

Відповідно до умов Договору грошові кошти в у розмірі 50000,00 (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) гривень підлягають поверненню повністю рівними або не рівними частинами щомісячно, або всю суму одразу, але в строк не пізніше 15.04.2021(п.3 Договору).

Судом встановлено, що відповідачкою ОСОБА_2 не виконано перед позивачем зобов`язання щодо повернення боргу згідно умов Договору, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення зазначених грошових коштів.

01.10.2021 представник позивача адвокат Соболівський А.М. звертався до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про повернення боргу в розмірі 50000,00 грн.

Відповідно до ст.1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1ст. 1046 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1ст. 207 ЦК України).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, договір позики як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.

З наявного в матеріалах справи Договору позики від 08 грудня 2021 рок, вбачається, що відповідачка зобов`язалася повернути борг позивачу протягом визначених в Договорі строків, а також на умовах та у спосіб визначений цим Договором.

Відповідно до ст.526,530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

У частині ч.1 ст. 527 ЦК України сформульоване загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Зобов`язання з повернення коштів позивачу відповідачка підтвердила своїм підписом.

Правовою позицією, що висловлена у постанові Верховного суду України від 25.06.2014 року у справі №6-25цс14 підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

28 березня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання поза межами строку дії договору права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

При обрахунку 3 % річних за основу береться розмір простроченої суми, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Отже, позивач має право на отримання 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання.

Розрахунок 3 % річних проводиться за наступною формулою: розмір боргу, помножується на кількість днів прострочення грошового зобов`язання, помножується на 3, ділиться на 100 та ділиться на 365 (днів у році).

Таким чином, через не виконання Відповідачем своїх зобов`язань, сума 3% річних за весь період прострочення, починаючи з 16.04.2021 (день, наступний за вказаним у договорі та розписці днем повернення суми боргу), на всю прострочену суму заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 776,71 (сімсот сімдесят шість гривень 71 копійка) гривень.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.

Таким чином, оскільки предметом грошового зобов`язання за вказаним договором позики є грошова одиниця України - гривня, сума інфляції за весь період прострочення, починаючи з 16.04.2021 (день, наступний за вказаним у договорі та розписці днем повернення суми боргу), на всю прострочену суму заборгованості відповідача перед позивачем становить 1308,85 (одна тисяча триста вісім гривень 85 копійок) гривень, згідно поданого розрахунку, який, після вивчення судом відповідає вимогам закону та підлягає застосуванню.

Щодо стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, суд також керувався висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц.

Таким чином, зважаючи на визнання боргу відповідачкою з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, заявленою у відзиві до позову, що становить 52085,56 грн., та враховуючи наведені норми законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо стягнення витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 54 000,00 грн., суд виходить з наступного.

Звертаючись з позовом до суду представником позивача адвокатом Соболівським А.М. проведено розрахунок та витрати на правничу допомогу, з яких:

- 27000,00 (двадцять сім тисяч гривень, 00 коп.) гривень, за комплексне представництво інтересів Позивача у справі в суді першої інстанції;

- 13500,00 (тринадцять тисяч п`ятсот гривень, 00 коп.) гривень, за комплексне представництво інтересів Позивача у справі в апеляційній інстанції;

- 1300,00 (тринадцять тисяч п`ятсот гривень, 00 коп.) гривень, за комплексне представництво інтересів Позивача у справі в касаційній інстанції.

Таким чином, на думку представника з позивача підлягають стягненню витрати на правничу (правову) допомогу, що, згідно вказаного розрахунку, в сукупності становить 54000,00 грн..

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, адвоката Соболівського Антона Михайловича: від 29.03.2011 № 4459, та ордер адвоката про надання правничої (правової) допомоги позивачу.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу,

що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З наведеного слід дійти висновку, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі N 329/766/18 (провадження N 61-6627св20), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі N 329/766/18.

Виходячи з наведеного, суду не надано жодних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою, не надано суду договору про надання правничої допомоги №б/н від 30.09.2021, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом чи інших допустимих доказів, які б підтверджували розмір наданих послуг, зокрема й у розмірі 24000,00 грн., про який зазначає адвокат Соболівський А.М. у поданій заяві про розгляд справи без участі позивача від 15.08.2022, а відтак у суду немає жодних підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, у зв`язку з необґрунтованістю останніх.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення боргу за договором позики підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4,7,10,81,141,263-266, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 16, 190, 545, 1046, 1049 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт Серії НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт Серії НОМЕР_4 ) суму боргу, що становить 52 085,56 (п`ятдесят дві тисячі вісімдесят п`ять гривень 56 копійок) гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт Серії НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт Серії НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі 908,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Березніков