печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3091/22-ц
21 липня 2022 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Ільєвої Т.Г.,
при секретарі Ємець Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -
20.01.2022 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського, згідно вимог якого позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на його користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 77 078,22 грн (сімдесят сім тисяч сімдесят вісім грн. 22 коп). та стягнути судові витрати.
Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує на недобросовісність ОСОБА_1 та безпідставність отримання ним заробітної плати за роботу, яку він не виконував, а відтак наявні підстави для стягнення коштів в порядку статті 1212 ЦК України.
16.02.2022 ухвалою судді Ільєвої Т.Г. вказану справу прийнято до провадження та визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду не заперечував.
Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцезнаходженням та у порядку частини одинадцятої ст. 128 ЦПК України не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу частини восьмої ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи, за вказаних підстав суд вважає за необхідне постановити по справі заочне рішення.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦК України.
Судовим розглядом встановлено, що Державною аудиторською службою України проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Таврійського національного університету імені В. І. Вернадського за період з 01.01.2016 по 30.04.2021.
Так, ревізією встановлено, що, відповідно наказу в. о. ректора ТНУ імені В. І. Вернадського Казаріна В.П. від 25.08.2020 № 128-к, ОСОБА_1 було прийнято 26.08.2020 на роботу на посаду адміністратора системи інформаційно-обчислювального центру Університету. Згідно з наказом в. о. ректора Університету Бортняка В.А. від 08.11.2021 № 323-к з вищевказаної посади його було звільнено 18.10.2021, за прогул без поважних причин.
Отже, згідно з наказами від 25.08.2020 № 128-к, 08.11.2021 № 323-к, в період часу з 26.08.2020 до 18.10.2021, ОСОБА_1 рахувався працівником ТНУ імені В.І. Вернадського.
Однак, як було встановлено Державною аудиторською службою України, у зазначений період часу працівником Університету ОСОБА_1 рахувався формально, фактично на робочому місці не перебував.
За даними бухгалтерського обліку, у період часу з 26.08.2020 по 18.10.2021 Університетом безпідставно понесені витрати, у зв`язку з нарахуванням та виплатою ОСОБА_1 заробітної плати у загальній сумі 77 078,22 грн.
Таким чином, внаслідок удаваного перебування відповідача у трудових відносинах з позивачем, фактичної відсутності відповідача на роботі, невиконання відповідачем роботи у зазначений період часу, Університету завдано збитків в сумі 77 078,22 грн., оскільки будь-які правові підстави для набуття відповідачем зазначених коштів відсутні.
При цьому, факт безпідставного отримання відповідачем коштів в якості заробітної плати за невиконану роботу протягом тривалого часу свідчить про недобросовісність Відповідача, як набувача таких коштів.
Відповідно до ст. 94 Кодексу Законів про працю України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Як визначено ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Зважаючи на недобросовісність ОСОБА_1 та безпідставність отримання ним заробітної плати за роботу, яку він не виконував, вказані кошти не можна віднести до таких, які не підлягають поверненню відповідно до ч. 1 ст. 1215 Цивільного кодексу України.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого);
3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4)вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.08.2018 у справі №334/2517/16-ц.
Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, в силу вимог ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ст. 1212 ЦК України, суд вважає доведено, те, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу безпідставно набуті кошти в сумі 77 078,22 грн.
Окрім того, суд приймає до уваги, що 30 листопада 2021 року позивачем направлено відповідачу листа від 30.11.2021 №09/06-1342 з проханням сплатити на рахунок університету безпідставно отримані кошти в сумі 77 078,22 грн., проте будь-якої відповіді від відповідача на адресу університету не надходило.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог.
Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджені судові витрати у розмірі 2270,00 грн.
Керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 526, 1046, Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 267, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Таврійського національного університету ім. В. І. Вернадського (ідентифікаційний код 0207096) безпідставно отримані грошові кошти в сумі 77 078,22 грн (сімдесят сім тисяч сімдесят вісім грн. 22 коп).
Стягнути ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Таврійського національного університету ім. В. І. Вернадського (ідентифікаційний код 0207096) судовий збір в сумі 2270 грн (дві тисячі двісті сімдесят грн.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено та підписано 21.07.2022.

Суддя Т.Г. Ільєва