КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2590/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Коростенської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - адвоката Стоян Марини Миколаївни на рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року (суддя Бусик О.Л.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця", третя особа: професійна спілка залізничників і транспортних будівельників України про виплату та підвищення розміру заробітної плати відповідно до умов галузевої угоди,

встановив:

у березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати АТ "Укрзалізниця" збільшити йому заробітну плату на 25% інженера 2 категорії у виробничому підрозділі Коростенської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця", зі збереженням міжрозрядних і міжпрофесійних співвідношень з 1 липня 2019 року та стягнути судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що з 28 лютого 2002 року він працює інженером 2 категорії у виробничому підрозділі Коростенської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" та отримую заробітну плату, яка складається з посадового окладу згідно штатного розпису з 1 липня 2019 року у розмірі 6 545грн, надбавки за вислугу років безперервного стажу роботи працівника у залізничній галузі у розмірі 25% до 9 квітня 2020 року та у розмірі 30% з 10 квітня 2020 року, а також премії за результатами виробничої діяльності, у розмірі, що не може бути меншою, ніж 10% на місяць.

Позивач стверджував, що відповідно до Галузевої угоди, укладеної між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 роки, із останніми змінами і доповненнями, внесеними 29 грудня 2018 року, та Колективного договору у ВП Коростенської ДЗП РФ "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця", розмір його посадового окладу з 1 липня 2019 року має становити 9 297грн, премії, виходячи з посадового окладу та надбавки за вислугу років, тому його заробітна плата зменшена.

Позивач, зазначав, що він неодноразово звертався до відповідача щодо підвищення його заробітної плати відповідно до умов Галузевої угоди, однак листами відповідача йому відмовлено у збільшені заробітної плати, тим самим, не виконано п. п. 3.2.1, 3.2.2 Галузевої угоди, чим за його підрахунком йому не виплачено 42 953,13грн заробітної плати.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано Акціонерне товариство "Українська залізниця" здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 , інженеру 2 категорії виробничого підрозділу Коростенської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця", зі збереженням міжрозрядних і міжпрофесійних співвідношень, шляхом підвищення рівня заробітної плати не менше, ніж на 25 відсотків щороку, згідно з абзацом 2 пункту 3.2.1. Галузевої угоди, укладеної між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 роки (із змінами і доповненнями від 29 грудня 2018 року), починаючи з 1 липня 2019 року та до 29 липня 2021 року. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 908грн сплаченого судового збору. В іншій частині вимог позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник АТ "Українська залізниця" - адвокат Стоян М.М. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача зазначає, щопідставою задоволення позовних вимог стало встановлення судом факту невиконання АТ "Укрзалізниця" як роботодавцем свого обов`язку, передбаченого п. 3.2.1 Галузевої угоди, однак конкретний розмір тарифних ставок (окладів) працівників, а також періодичність та порядок перегляду саме конкретних тарифних ставок (окладів) кожного працівника не є предметом регулювання галузевої угоди. Безпосереднім засобом такого регулювання є колективні та трудові договори, норми галузевої угоди не є нормами прямої дії для регулювання трудових відносин за окремо визначеним трудовим договором.

Крім того, п. 3.2.1 Галузевої угоди містить обов`язок Укрзалізниці забезпечити підвищення на 25% рівня заробітної плати залізничників. Тобто усього трудового колективу підприємства, а не окладу (тарифу) позивача. Отже, про порушення чи виконання відповідачем обов`язку, передбаченого п.3.2.1 Галузевої угоди, можуть свідчити виключно дані про розмір щорічного підвищення рівня заробітної плати працівників залізничного транспорту по підприємству в цілому. При цьому, рівень заробітної плати залізничників може бути підвищений як за рахунок підвищення окладів (тарифів), так і за рахунок підвищення, збільшення переліку виплат, віднесених до додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Представник відповідача вважає, що встановивши порушення відповідачем п. 3.2.1 Галузевої угоди лише на тій підставі, що погодинна тарифна ставка позивача підвищена протягом 2019 року лише на 10%, суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для вирішення справи, та зробив висновок, який не відповідає фактичним обставинам справи.

Також представник відповідача стверджує, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано, що спір щодо виконання Галузевої угоди або окремих її положень є колективним трудовим спором (конфліктом) відповідно до п. "в" ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)"; не враховано, що позивач не є стороною колективного трудового спору (конфлікту); при розгляді справи не досліджувався і не встановлювався рівень підвищення заробітної плати залізничників за будь-які періоди; судом першої інстанції прийняте рішення, виконання якого призведе до підвищення погодинної тарифної ставки позивача більше ніж на 25%; також не враховано, що АТ "Укрзалізниця", як товариство єдиним засновником та акціонером якого є держава, може здійснювати витрати виключно на підставі фінансового плану, затвердженого загальними зборами товариства, функції якого виконує Кабінет Міністрів України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Третя особа подала заяву про розгляд справи у відсутність її представника (с.с.196).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Павлова І.В. , який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення позивача ОСОБА_1 , який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивач працює з 28 лютого 2002 року у виробничому підрозділі Коростенської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця», з 8 вересня 2015 року переведений на посаду інженера 2 категорії, технічного відділу, з окладом 3 440грн.

Згідно з довідкою про заробітну плату позивача за 2019 рік заробітна плата позивача по червень 2019 року складалася: з оплати почасовиків (оклад) у сумі 5 950грн; виплати за вислугу у сумі 1487,50грн (25%) та щомісячної премії керівників. З липня 2019 року розмір окладу був підвищений до 6 545грн (10%), щомісячна виплата за вислугу становила з 10 квітня 2020 року 30%, також виплачувалася щомісячна премія.

14 грудня 2001 року між Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця), як органом управління залізничним транспортом, та профспілками, що діють в галузі, в особі їх виборних органів (профспілки), що разом іменуються Сторонами Галузевої угоди, була укладена Галузева угода на 2002-2006 роки з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин залізничників.

АТ «Укрзалізниця» є правонаступником всіх прав та обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця).

У подальшому до Галузевої угоди неодноразово вносили зміни.

Зокрема, 5 травня 2008 року пункт 3.2.1. Галузевої угоди (Зобов`язання Укрзалізниці) був змінений та викладений у наступній редакції: «домагатися забезпечення мінімальної заробітної плати в галузі за відпрацьовану місячну норму робочого часу не нижче прожиткового мінімуму на працездатну особу. Домагатися підвищення заробітної плати залізничників не нижче темпів зростання заробітної плати в галузях економіки та забезпечувати підвищення рівня заробітної плати не менше, ніж на 25 відсотків щороку. Вживати заходів щодо щорічного збільшення частки працівників, які отримують заробітну плату вищу за розмір двох прожиткових мінімумів.

Пунктом 3.2.2. Галузевої угоди передбачений обов`язок Укрзалізниці здійснювати підвищення заробітної плати шляхом перегляду тарифних ставок і посадових окладів зі збереженням міжрозрядних та міжпрофесійних співвідношень, але не рідше одного разу на рік.

На звернення ОСОБА_1 від 22 грудня 2020 року про невиконання положень Галузевої угоди та не підвищення окладу на 25% кожного року, починаючи з травня 2019 року, АТ «Українська залізниця» надано відповідь від 13 січня 2021 року, що виконання та дотримання доведених фінансовим планом показників товариством здійснюється в межах обсягів, визначених консолідованим фінансовим планом АТ «Укрзалізниця», що установлення карантину на всій території України внесло серйозні корективи в систему організації роботи та фінансовий стан товариства, а питання щодо підвищення тарифних ставок і посадових окладів прямо залежить від фінансового стану товариства.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч положенням п. 3.2.1. Галузевої угоди відповідачем не здійснювалося підвищення позивачу щорічно заробітної плати на 25%, починаючи з 1 липня 2019 року, оскільки

посадовий оклад позивача не збільшувався з 1 липня 2019 року.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інші заохочувальні та компенсаційні виплати належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Статтею 5 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оплату праці» договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оплату праці» форми

і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Засади розробки, укладення та виконання колективних договорів і угод з метою сприяння регулюванню трудових відносин та соціально-економічних інтересів працівників і роботодавців визначаються Законом України «Про колективні договори і угоди».

Згідно ч. 2 ст. Закону України «Про колективні договори і угоди» сторонами колективних угод є сторони соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог.

Статтею 4 Закону України «Про соціальний діалог в Україні» передбачено, що соціальний діалог здійснюється на національному, галузевому, територіальному та локальному (підприємство, установа, організація) рівнях на тристоронній або двосторонній основі. До сторін соціального діалогу на галузевому рівні належать - профспілкова сторона, суб`єктами якої є всеукраїнські профспілки та їх об`єднання, що діють у межах певного виду або кількох видів економічної діяльності; сторона роботодавців, суб`єктами якої є всеукраїнські об`єднання організацій роботодавців, що діють у межах певного виду або кількох видів економічної діяльності; сторона органів виконавчої влади, суб`єктами якої є відповідні центральні органи виконавчої влади.

Тобто, галузева (міжгалузева) угода є складовою частиною договірного регулювання заробітної плати.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, угодою на галузевому рівні регулюються галузеві норми, зокрема щодо: нормування і оплати праці, встановлення для підприємств галузі (підгалузі) мінімальних гарантій заробітної плати відповідно до кваліфікації на основі єдиної тарифної сітки по мінімальній межі та мінімальних розмірів доплат і надбавок з урахуванням специфіки, умов праці окремих професійних груп і категорій працівників галузі (підгалузі); встановлення мінімальних соціальних гарантій, компенсацій, пільг у сфері праці і зайнятості; трудових відносин; умов і охорони праці; житлово-побутового, медичного, культурного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку; умов зростання фондів оплати праці; встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків; заборона дискримінації.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Позивачем суду першої інстанції не наданий колективний договір, укладений на підприємстві, де працює позивач, а також не заявлено клопотання про його витребування, у разі неможливості надати цей доказ.

Разом з цим, саме у колективному договорі визначаються конкретний розмір тарифних ставок (окладів) працівників, а також періодичність та порядок перегляду тарифних ставок (окладів) кожного працівника.

Пунктом 1.4. Галузевої угоди визначено, що угода встановлює для працівників

галузі мінімальні і обов`язкові для врахування на подальших рівнях колективних переговорів галузеві норми в оплаті і умовах праці, пільги, трудові та соціальні гарантії.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що пункт 3.2.1. Галузевої угоди зобов`язує відповідача у обов`язковому порядку здійснювати щорічне підвищення саме посадового окладу позивача не менше, ніж на 25 відсотків, є безпідставним, оскільки за змістом вказаного пункту Укрзалізниця взяла на себе зобов`язання домагатися підвищення заробітної плати залізничників, а не підвищувати посадові оклади працівників.

Доводи позивача, що вказаний пункт Галузевої угоди передбачає щорічне підвищення саме його окладу на 25 відсотків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки таких положень зазначений пункт не містить.

Також позивачем не надано доказів, як саме змінювалася його заробітна плата протягом спірного періоду, враховуючи щомісячну виплату премій та інших додаткових виплат, які відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оплату праці» входять до структури заробітної плати, а також враховуючи, що підприємство перебувало у простої, що вбачається із розрахункових листків, наданих позивачем.

Також суд першої інстанції не звернув уваги на доводи відповідача про те, що згідно п. 20 Статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 735 від 2 вересня 2015 року, товариство діє на принципах повної господарської самостійності і самоокупності, несе відповідальність за наслідки своєї господарської діяльності та виконання зобов`язань. Фінансово-господарська діяльність товариства провадиться відповідно до фінансового плану, який складається товариством згідно із законодавством, погоджується наглядовою радою та затверджується загальними зборами товариства. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України.

Пунктом 153 Статуту визначено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (міжгалузевими) угодами.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що встановивши порушення відповідачем п.3.2.1 Галузевої угоди лише на тій підставі, що оклад позивача з 1 липня 2019 року був підвищений тільки на 10% і у подальшому не підвищувався, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, та зробив передчасний висновок про наявність підстав для зобов`язання відповідача збільшити заробітну плату позивачу на 15%, починаючи з 1 липня 2019 року по 29 липня 2021 року щороку.

Також заслуговують на увагу доводи відповідача, що за умовами Галузевої угоди контроль за її виконанням покладено на сторони угоди, якою позивач не є.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, не оцінив наданих доказів, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Коростенської дирекції залізничних перевезень Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - адвоката Стоян Марини Миколаївни задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця", третя особа: професійна спілка залізничників і транспортних будівельників України про виплату та підвищення розміру заробітної плати відповідно до умов галузевої угоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк