Провадження № 22-ц/801/1320/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 рокуСправа № 127/25480/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання: Кобенди Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 ,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2022 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Короля О.П., дата складення повного тексту судового рішення 03 червня 2022 року,

встановив:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, про усунення перешкод в користуванні майном обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що їй як співвласнику належить 23/50 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Іншим співвласником зазначеного будинковолодіння відповідачем ОСОБА_2 перекрито зливову мережу належну у відповідності до наявних документів позивачці, внаслідок чого здійснити відведення до вигрібної ями з частини будинку належного ОСОБА_1 неможливо, у зв`язку чим вона просить суд усунути дані перешкоди у користуванні нею власністю часткою її будинковолодіння. а саме складовою його частиною мережею відведення, шляхом її розблокування та зобов`язання відповідача не чинити перешкод у проведенні вказаних робіт.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2022 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користуванні власністю 23/50 частками будинковолодіння по АДРЕСА_1 (складовою частиною речі мережею водовідведення) шляхом її розблокування та зобов`язання ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) не чинити будь-яких перешкод у проведенні вказаних робіт.

Вирішено питання судових витрат та витрат на правову допомогу.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що до ОСОБА_1 перейшло право власності не лише на частку будинковолодіння а й на приналежність речі (системи водопостачання, водовідведення до вказаної частки будинковолодіння), з огляду на те, що власникам забезпечуються рівні умови щодо користування власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. ОСОБА_2 не дотрималась положень ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України обмеживши вказане право позивачу. Крім того, відповідачем не підтверджено належними і допустимим доказами те, що наявність вказаної мережі водовідведення призвела до порушення її прав як власника майна.

Не погоджуючись з таким рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на невідповідність висновків суду, які не відповідають обставинам справи, що призвели до неправильного застосування норм матеріального права та порушено норми процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку відповідача суд першої інстанції не взяв до уваги те, що право власності у ОСОБА_4 на належну йому частку будинку з господарськими будівлями та спорудами виникло 25 грудня 2012 року, а «Робочий проект водопостачання та водовідведення житлового будинку АДРЕСА_2 » виготовлений на замовлення ОСОБА_4 в серпні 2010 року. На думку позивача суд першої інстанції проігнорував покази спеціаліста КП «Водоканал» в тій частині, що він не являється фахівцем із водопостачання та водовідведення, а є юристом і фахівцем в галузі права. «Робочий проект водопостачання та водовідведення житлового будинку АДРЕСА_3 » не містить всіх необхідних документів, про які зазначив спеціаліст КП «Водоканал», а тому він є неналежним доказом у справі. Поряд з цим зазначила, що позивачем не було дотримано вимог чинного законодавства в ході проведення водовідведення до своєї частини будинку під частиною житлового будинку та через частину земельної ділянки, які належать на праві власності відповідачці ОСОБА_2 без будь-яких погоджень зі сторони останньої.

08 липня 2022 року від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечила аргументи викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку задовольнивши позовні вимоги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 23/50 частин будинковолодіння по АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 07 березня 2014 року, а також витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 березня 2014 року (а.с. 7,8).

Позивачка також є власником земельної ділянки, кадастровий номер :02:048:0209 площею 0,0131га, розташованої по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07 березня 2014 року, а також витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 березня 2014 року (а.с. 6, 9).

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 грудня 2018 року, відповідачка ОСОБА_2 є власником 12/25 частин будинковолодіння по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0175 га за вказаною адресою, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 044724 від 16 листопада 2009 року (а.с. 80, 63).

Іншим співвласником будинковолодіння по АДРЕСА_1 є третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , що вбачається з технічного паспорту від 10 травня 2010 року (а.с. 10-15, 80).

В матеріалах справи наявне узгодження Вінницької міської санітарно-епідеміологічної станції від 20 липня 2010 року, адресоване колишньому власнику 23/50 частки будинковолодіння ОСОБА_4 (згодом вказану частку придбала ОСОБА_1 ), на розміщення та експлуатацію існуючої вигрібної ями (а.с. 16).

У відповідності до технічних умов на проектування мереж до житлового будинку АДРЕСА_2 , складених КП «Вінницяводоканал» 12 серпня 2010 року, ОСОБА_4 були надані також технічні умови на проектування мереж до житлового будинку АДРЕСА_2 , де зазначено, що водовідведення житлового будинку передбачити на вигріб згідно довідки СЕС (а.с. 17).

На підставі вказаних технічних умов, на замовлення ОСОБА_4 , КП «Вінницяводоканал» було розроблено і погоджено робочий проект водопостачання та водовідведення (на існуючий вигріб) житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 18,24-26).

12 лютого 2016 року між новим власником частини будинковолодіння позивачем ОСОБА_1 та КП «Вінницяводоканал» було складено акт балансової приналежності водопровідних, каналізаційних мереж і меж технічного обслуговування згідно яких на балансі абонента житлового будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_1 знаходиться водопровід Д-25мм від місця підключення до мережі водопроводу Д-50мм до сантехприладів в приміщеннях. Водовідведення: на вигріб. Також зазначено, що вказані мережі є власністю абонента, ним експлуатуються та ремонтуються. (а.с. 20).

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, мережа водовідведення, а саме труба зливової каналізації з санітарної кімнати належної ОСОБА_1 пролягає на глибині біля 1 метра під частиною будинку (відповідно до технічного паспорту (а.с. 10-15), під кімнатами позначеними 3-1, 3-2) та по земельній ділянці належних відповідачу ОСОБА_2 .

В серпні 2021, мотивуючи стійким запахом каналізаційних стоків, гниттям полів та цвітінням стін в належних їй кімнатах, під якими прокладені каналізаційні труби з частини будинку належній ОСОБА_5 , відповідачем ОСОБА_2 зазначену зливову мережу перекрито і заблоковано бетонним розчином і ганчіркою, внаслідок чого здійснити відведення до вигрібної ями позивачкою неможливо, що і стало підставою для звернення останньої з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю 23/50 частками будинковолодіння по АДРЕСА_1 (складовою частиною речі мережею водовідведення) шляхом її розблокування та зобов`язання відповідача не чинити будь-яких перешкод у проведенні вказаних робіт.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

У частинах першій та другій статті 321 ЦПК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень статей 391, 396 ЦК України свідчить про те, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Разом з тим, право власності або право користування набуваються особами у визначеному законом порядку.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено, позивачка є власником 23/50 частин будинковолодіння по АДРЕСА_1 , а також власником прилеглої до неї земельної ділянки площею 0,0131га.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що пред`являючи негаторний позов власника про усунення порушень, які перешкоджають здійсненню права користування належним їй майном, зокрема, мережею водовідведення, позивач не довела та не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона є власником майна, про усунення порушень якого вона пред`явила позов, мережі водовідведення, яка пролягає під частиною житлового будинку та по земельній ділянці належних на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .

Так, заперечуючи проти позовних вимог позивача, відповідач ОСОБА_2 у відзиві, вказувала на те, що під час реконструкції належної їй частини будинку у 1996 році, з метою щоб атмосферними опадами та талими водами не заливало подвір`я колишньої співвласниці ОСОБА_6 і в подальшому не підтоплювало фундамент її частини будинку, нею у фундамент було замуровано водостічну трубу, яка проходить під приміщеннями 3-1, 3-2 її будинку, вхідний отвір якої знаходився на подвір`ї ОСОБА_6 . В період з 2005 по 2012 роки ОСОБА_4 , який придбав частину будинку у ОСОБА_6 , добудував до неї прибудову та без відома та погодження підключив вихід своєї каналізації до входу її водостічної труби. Ці пояснення відповідач ОСОБА_2 підтвердила також в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Зазначені доводи щодо належності за твердженнями відповідачки водостічної труби, яка використовувалась колишнім співвласником будинку ОСОБА_4 , а також теперішньою його співвласницею позивачкою ОСОБА_1 в якості мережі водовідведення будь-якими належними і допустимими доказами ні в місцевому так і в апеляційному суді не спростовані.

Посилання позивача та її представника на технічні умови на проектування мереж до житлового будинку АДРЕСА_2 , складених КП «Вінницяводоканал» 12 серпня 2010 року, розробленого і погодженого на їх підставі, за замовленням ОСОБА_4 робочого проекту водопостачання та водовідведення (на існуючий вигріб) вказаного житлового будинку, акт балансової приналежності водопровідних, каналізаційних мереж і меж технічного обслуговування від 12 лютого 2016 року складеного ОСОБА_1 та представником КП «Вінницяводоканал», колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки зазначені дозвільні документи підтверджують лише схеми прокладання системи водопостачання до належної позивачу частини будинку та передачі його їй на баланс, натомість не містять будь-якої доказової інформації щодо місця прокладання і належності спірної мережі водовідведення та її будівництва як позивачем так і колишніми власниками частини будинку.

Поряд з цим, зазначені дозвільні документи також суперечать наданим відповідачем погодженим службами матеріалам генерального (опорного) плану в частині прокладення як мережі водовідведення з належної ОСОБА_1 частини будинку так і розміщення вигрібної ями (а.с. 77).

Ураховуючи викладене, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довела, що вона є власником майна, про усунення порушень якого пред`явила позов, а саме мережі водовідведення, яка пролягає під частиною житлового будинку та по земельній ділянці належних на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .

Доводи позивача про те, що мережа водовідведення є невід`ємною складовою частини будинковолодіння, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦК України, вона не може бути відокремлена від будинку без її пошкодження або істотного знецінення та відповідно до ч. 2 ст. 187 ЦК України, при переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню, колегія суддів відхиляє, за відсутністю належних та допустимих доказів того, що вона є власником такого майна, а також можливості розміщення водовідведення з належної їй частини будинку у інший спосіб, як те передбачено у генеральному (опорному) плані погодженого у серпні 2014 року (а.с. 77).

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув і прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Отже, обставини на які посилається відповідач в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права знайшли своє підтвердження.

Неправильне застосування судом першої інстанції зазначених норм матеріального права і порушення норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного її вирішення, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк