ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року м.Суми

Справа №587/2226/21

Номер провадження 22-ц/816/678/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

заявник : ОСОБА_1 ,

зацікавлена особа: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Солошенко Людмили Євгенівни на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 06 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Степаненко О.А. в м. Суми, повний текст судового рішення складено 18.05.2022 року,

в с т а н о в и в :

29 жовтня 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з колишнього чоловіка ОСОБА_1 на утримання спільного сина ОСОБА_4 , який народився в їхньому офіційному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Сумського районного суду Сумської області від 18 листопада 2021 року заяву задоволено та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину щомісяця, починаючи з 29 жовтня 2021 року і до досягнення нею повноліття.

05 січня 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Солошенко Л.Є. звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Свою заяву обґрунтовувала тим, що лише в грудні 2021 року ОСОБА_1 через програму «Дія» дізнався, що державним виконавцем Зарічного відділу ДВС винесено постанову про звернення стягнення на його заробітну плату та відповідно існування судового наказу про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання їхньої спільної малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів щомісяця, починаючи з 29 жовтня 2021 року і до досягненням ним повноліття.

Просила дане судове рішення скасувати, а заявниці відмовити у задоволені заяви про видачу судового наказу, оскільки на момент його винесення не було враховано, що окрім ОСОБА_4 на утриманні апелянта знаходиться ще двоє дітей, а саме рідна донька від першого шлюбу ОСОБА_5 та донька його дружини, з якою він наразі проживає, ОСОБА_6 . Крім того, зауважує, що ОСОБА_1 щомісяця у добровільному порядку сплачує аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частини від заробітку, а таким чином винесення судового наказу призводить до подвійного нарахування аліментів. У своїй заяві також вказує, що судом не було враховано, що він зареєстрований за місцем проживання своїх батьків, які є пенсіонерами, та зобов`язаний сплачувати всі нарахування за комунальні послуги. Більше того, ОСОБА_1 має незадовільний стан здоров`я, а саме хворіє на гіпертонічну хворобу 1-11 ст., 3 ступеня, ризик 3 (високий), а отже витрачає значні кошти на лікування.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 06 травня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви про перегляд судового наказу Сумського районного суду Сумської області від 18 листопада 2021 р. у справі № 587/2226/21 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 25травня 2022 року виправлено описку у даті прийняття ухвали цього суду від 06.05.2022.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, адвокат Солошенко Л.Є в інтересах ОСОБА_1 оскаржила його в суді апеляційної інстанції. У поданій апеляційній скарзі просила скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким скасувати судовий наказ Сумського районного суду від 18 листопада 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання спільного сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 його заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29 жовтня 2021 року і до досягнення нею повноліття.

Свої апеляційні вимоги представник ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, що потягло за собою порушення норм ст. 263 ЦПК України, а саме судом не в повному обсязі з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Крім того, на думку апелянта, судом порушено норми процесуального права та не застосовано належні норми матеріального права, в тому числі невірно витлумачені норми матеріального права, що призвело до прийняття судом незаконного рішення.

Апеляційні доводи зводяться до того, що на момент прийняття судового наказу про стягнення аліментів суд першої інстанції не врахував того, що на між сторонами існував спір щодо права на стягнення аліментів в тому розмірі, в якому був прийняти наказ, що в свою чергу є істотним для вирішення питання про видачу судового рішення за заявою ОСОБА_3 . Натомість сам апелянт був позбавлений можливості повідомити суду про матеріальне утримання ним сина за його власною заявою в розмірі 1/6 заробітку, оскільки видача судового наказу відбувалася за письмовою заявою ОСОБА_3 без повідомлення боржника про її розгляд.

Крім того, апелянт зауважує, що вже сплачує аліменти на утримання старшої доньки від першого шлюбу ОСОБА_5 у розмірі 1/4 заробітку, що в сукупності з добровільним відрахуванням на утримання ОСОБА_4 1/6 заробітку та розміру аліментів за оскаржуваним судовим наказом складає більше 50% від заробітку, що є порушенням вимог п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України.

30 червня 2022 року від ОСОБА_3 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявниця просила залишити без змін судове рішення суду першої інстанції про відмову у перегляді судового наказу за нововиявленими обставинами. Свою позицію обґрунтовувала тим, що наведені боржником доводи не є підставою для звільнення останнього від обов`язку утримувати сина. Зауважує, що на старшу дочку ОСОБА_8 апелянт наразі сплачує аліменти у розмірі 1/4 заробітку натомість на утримання сина ОСОБА_9 хоче сплачувати лише 1/6, що в свою чергу є порушення чинного законодавства, згідно якого діти повинні отримувати в рівних частинах аліменти від батька.

Не погоджується вона з позицію боржника та його представника щодо подвійного нарахування аліментів на утримання ОСОБА_4 , оскільки тільки в грудні 2021 року був здійснений перерахунок за попередні місяці, а саме жовтень та листопад. Таким чином, наразі апелянт сплачує аліменти на страшу дочку у розмірі ? заробітку та на утримання сина ? заробітку, що в сукупності не перевищує 50 % даного виду доходу. Натомість сам же апелянт, як учасник бойових дій користується низкою пільг, зокрема і в сфері охорони здоров`я, і в сфері транспорту, і в житлово-комунальному господарстві.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала оскаржену ухвалу і провили залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Представник апелянта до суду не прибула, про дату , час і місце проведення судового засідання повідомлена належним чином.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Сумського районного суд від 06 травня 2022 року без змін.

Відмовляючи апелянту у задоволені заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що наведені в заяві доводи не є нововиявленими та були відомі сторонам на момент прийняття рішення. Крім того, суд зазначив, що наявність на утриманні ОСОБА_1 інших дітей не є перешкодою для видачі судового наказу про стягнення аліментів на його малолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 його заробітку (доходу). А щодо його добровільного відрахування на утримання сина 1/6 свого заробітку, то суд наголосив, що батьки зобов`язані утримувати дитину незалежно від надання їй добровільної матеріальної допомоги.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з даними висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Частиною четвертою статті 423 ЦПК України визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювались судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано з підстави, визначеної п. 1 ч. 2 статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Отже, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 423, п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, а строк звернення з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами починає відлік із дня, коли заявник дізнався або міг дізнатися про існування цих нововиявлених обставин, які йому не були відомі на час розгляду справи.

Відповідно до положень ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених Кодексом.

Вимогами статті 161 цього Кодексу передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частинами 1, 3 ст. 167 цього Кодексу встановлено, що розгляд заяви про видачу судового наказу проводиться без судового засідання і повідомлення заявника та боржника.

Частиною 8 ст. 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої ст. 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини покладається на обох батьків, а не на будь - кого одного з них.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, судовий наказ Сумського районного суду від 18 листопада 2021 року видано відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, а тому може бути переглянутий за нововиявленими обставинами. Проте, наведені заявником підстави, а саме добровільне відрахування грошових коштів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 у розмірі 1/6 заробітку, наявність на утриманні доньки від першого шлюбу, на яку ОСОБА_1 також сплачує аліменти, сплата комунальних послуг за місцем реєстрації, не є підставою для перегляду даного судового рішення за нововиявленими обставинами в розумінні глави 3 ЦПК України.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що у разі зміни дійсних обставин справи, які можуть вплинути на порядок і спосіб стягнення аліментів та встановлення обов`язку по їх сплаті, апелянт не позбавлений права звернутися до суду із позовними вимогами про зменшення розміру аліментів на утримання дитини відповідно до положень ст. 170 ЦПК України.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи апелянта є необґрунтованими, правильність висновків суду не спростовують, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення процесуального права.

Отже, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та вимог процесуального права, при повному та всебічному дослідженні обставин у справі, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384,389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Солошенко Людмили Євгенівни залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 06 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 серпня 2022 року.

Головуючий суддя С.С.Ткачук

Судді О.Ю.Кононенко

В.І.Криворотенко