Провадження № 2/752/524/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 липня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Татарченко Владислав Геннадійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

16 жовтня 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яким позивалась до АТ «Укрсоцбанк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Татарченко В.Г..

В обгрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 послалася на те, що між нею та АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», було укладено Договір кредиту № 10-29/3649 від 20 червня 2007 року на строк до 19 червня 2016 року.

Наприкінці 2015 року між сторонами виник спір з приводу суми заборгованості за кредитом, тому АТ «Укрсоцбанк» було подано позовну заяву до суду про стягнення з неї заборгованості. Позов залишено без розгляду і банк повторно до суду не звертався.

Натомість АТ «Укрсоцбанк» звернувся до приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А., який 31.10.2017 року вчинив виконавчий напис за № 25335 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» простроченої заборгованості з тіла кредиту у розмірі 13517,67 доларів США і процентів у розмірі 6344,26 доларів США. Стягнення заборгованості провадиться за період з 01.01.2015 по 12.09.2017 рік.

Зазначає, що строк кредитування згідно з договором та додатковою угодою № 3 встановлено до 19 червня 2016 року, однак кредитор,подавши до суду позовну заяву від 18 грудня 2015 року про дострокове стягнення суми тіла кредиту та відсотків, змінив умови зобов`язання щодо строку дії договору, а тому з цієї дати не має право нараховувати проценти і неустойку. Не погоджується з сумою тіла кредиту, оскільки ця сума не враховує платежу у розмірі 8066,15 доларів США, який вона оплатила.

22 листопада 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Татарченком В.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № № 57759903 на підставі оскаржуваного виконавчого напису.

Позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням діючого законодавства та порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Зокрема приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А. не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню, вчинив напис на борговому документі без дотримання вимог Закону та з пропуском трирічного строку звернення.

Також відповідач не надав належних і достатніх доказів належного направлення та отримання нею письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису.

21 жовтня 2019 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_2 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву, третім особам для подання до суду письмових пояснень.

Представник відповідача АТ «Укрсоцбанк» надіслав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому вважає вимоги позивача безпідставними, та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, виходячи з наступного.

Вказує на те, що АТ «Укрсоцбанк» не був пропущений трирічний строк на право вчинення виконавчого напису, оскільки датою останнього повернення кредиту є 19.06.2016 року.

Зазначає, що Банком приватному нотаріусу були надані всі необхідні документи на підтвердження безспірності заборгованості боржника, а тому просив відмовити у задоволенні позову позивачки ОСОБА_1 ..

У зв`язку з рішенням Вищої ради Правосуддя № 1464/0/15-20 від 21.05.2020 року ОСОБА_2 звільнено з посади судді Голосіївського районного суду міста Києва.

На підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу у Голосіївському районному суді м. Києва, але не виключно, керівником апарату Голосіївського районного суду міста Києва видано розпорядження №414 про призначення автоматизованого розподілу цивільної справа № 752/21502/19, провадження 2/752/3004/20.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ у Голосіївському районному суді м. Києва, 18.06.2020 року справа №/21502/19, провадження 2/752/3004/20 передана до провадження судді Плахотнюк К.Г.

Ухвалою від 28 вересня 2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. справу за позовом ОСОБА_1 прийнято до провадження, постановлено розглядати справу за правилами загального провадження.

АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з заявою про заміну відповідача у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 - АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк» з тих підстав, що 10.09.2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Відповідно до рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» які зазначені в передавальному акті , виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у передавальному акті.

27.04.2021 року до суду надійшла заява позивачки ОСОБА_1 про залучення до участі у справі за заявленими нею позовними вимогами до АТ «Укрсоцбанк» в якості співвідповідача - АТ «Альфа-Банк».

Ухвалою від 28 квітня 2021 року заяву акціонерного товариства «Альфа - Банк» про заміну відповідача задоволено. Заяву ОСОБА_1 про залучення до участі у справі в якості співвідповідача акціонерне товариство «Альфа- Банк» залишено без задоволення (а.с. 35, т.4).

27.04.2021 року до суду надійшла заява позивачки про витребування у: АТ «Альфа-Банк», як правонаступника АТ «Укрсоцбанк» доказів: копії первинних бухгалтерських документів, на підставі яких здійснювався розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , покладений в основу оскаржуваного виконавчого напису від 31 жовтня 2017 року.

Ухвалою від 28 квітня 2021 року у межах розгляду цивільної справи №752/21502/19ц зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича надіслати на адресу суду поштою засвідчену належним чином копію матеріалів на підставі яких 31 жовтня 2017 року ним було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 25335 за заявою акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (а.с. 38, т.4).

Ухвалою від 22 травня 2022 року підготовче провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 закрито.

У судовому засіданні 01 липня 2022 року учасники справи відсутні. Будучи належним чином повідомленими про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що 20.06.2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту № 10-29/3649, за умовами якого кредитор надав позичальнику в користування грошові кошти у сумі 43 058,00 дол. США, зі сплатою10,5% річних. 09.07.2010 укладено Додаткову угоду № 3 до Договору кредиту, відповідно до якої сторони встановили нову процентну ставку і продовжили кінцевий термін повернення основної заборгованості з 19.06.2016 року до 19.06.2017 року (а.с. 11-13, 17).

Враховуючи, що позивач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за договором Банк скористався своїм правом на позасудове врегулювання спору та звернувся до приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. для вчинення виконавчого напису від 31.10.2017, зареєстрованого в реєстрі № 25335 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 19861,93 грн.

Звертаючись у суд з даним позовом ОСОБА_1 зазначила, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника.

В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому, вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

У пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року до зазначеного Переліку внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та п.2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 31.10.2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14.

Отже, на момент вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. оспорюваного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована.

Суд позбавлений можливості оцінити документи на підставі яких було здійснено виконавчий напис приватним нотаріусом оскільки зазначені документи він не надіслав, а також не надав пояснення, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису належним чином переконався у безспірності розміру сум, встановив у якому розмірі виникла заборгованість.

У матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду № 158/2157/17 від 15 квітня 2020 року, № 172/1652/18 від 21.10.2020 року.

При вирішенні спору суд також враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року по справі № 757/24703/18-ц, відповідно якої для вчинення виконавчого напису нотаріусу слід надавати серед інших документів оригінал нотаріально посвідченого договору, згідно пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Порушення порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4198/17 (провадження № 61-48504св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18).

Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження належного направлення боржнику заключної вимоги про дострокове погашення заборгованості та, відповідно, отримання її боржником.

Слід звернути увагу на те, що не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або спростувати вимоги банку.

Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Отже, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.

З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а правилами ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Представник відповідача, у поясненнях на позов ОСОБА_1 , зазначав, що Банк, скористався своїм правом на позасудове врегулювання спору, та звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чсуловського В.А. для вчинення виконавчого напису від 31.10.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №25335 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 19 861, 93 дол. США.

В матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про те, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена банком при подачі документів нотаріусу, та боржник про заборгованість достеменно знав, однак, проігнорував вимогу про її погашення.

Зазначене вище дає підстави для визнання виконавчого напису № 25335 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, а відтак суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з АТ «Альфа-Банк» необхідно стягнути на користь позивача 774,16 грн судового збору за подачу позовної заяви до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15,16, 18 ЦК України, ст.ст. 1, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, ст. ст. 2, 4, 5, 11, 12, 13, 76 - 82, 109, 110, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

вирішив:

позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Татарченко Владислав Геннадійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,- задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 31 жовтня 2017 року за реєстровим номером 25335, вчинений приватним нотаріусом КМНО Чуловським Володимиром Анатолійовичем про звернення стягнення за Кредитним договором № 10-29/3649 від 20.06.2007 року в розмірі 19850,72 доларі США на користь ПАТ «Укрсоцбанк» таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місцезнаходження 03150, м. Київ, Велика Васильківська, 100, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на сплату судового збору в розмірі 774 (сімсот сімдесят чотири) гривні 16 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк