КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №2-376/2011 Головуючий у 1 інстанції: Мерзлий Л.В.
провадження №22-ц/824/5866/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Шпильовій Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 листопада 2021 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк «Аваль» до ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року позивач ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просив видати дублікат виконавчого листа та поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання по справі №2-376/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк «Аваль» до ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заяву обґрунтовував тими підставами, що 09 квітня 2012 року Ірпінським міським судом Київської області у справі №2-376/2011 задоволено позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 700 650 грн., у рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 липня 1996 року, посвідченого Товариством «Українська Біржа нерухомості» за №1717 та зареєстрованим Ірпінським міжміським бюро технічної інвентаризації за №102 в книзі 14-134.

Вказував, що 18 вересня 2012 року видано виконавчий лист по вказаному рішенню.

Проте, відповідачами добровільно рішення суду у справі №2-376/2011 не виконувалось, у зв`язку з чим ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був змушений звернутись до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження.

17 квітня 2013 року Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу №2-376/2011.

Згідно Єдиної державної системи виконавчого провадження, державним відділом виконавчої служби винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Звертає увагу на те, що Банк не отримав постанови про завершення чи повернення виконавчого листа та оригінал виконавчого документа на ім`я ОСОБА_1 . Банк неодноразово звертався до ДВС із запитом, проте державний виконавець повідомив, що виконавчі документи повернуті стягувачу.

Зазначав, що повернення оригіналу вищезазначеного виконавчого листа по боржнику ОСОБА_1 з відділу ДВС на адресу АТ «Райффайзен Банк Аваль» не надійшло. Таким чином, вважав, що документи втрачено при пересилці.

Також вказував, що відсутність виконавчого листа позбавляє стягувача законного права звернутись до державної виконавчої служби та можливості отримати з боржника суми коштів, зазначеної у рішенні суду.

Так, 30 жовтня 2017 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся із заявою до державної виконавчої служби щодо відсутності виконавчого листа.

21 листопада 2017 року бо Банку надійшла відповідь від державної виконавчої служби про те, що 09 лютого 2015 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та виконавчий документ надіслано на адресу стягувача.

Стверджував, що оскільки станом на 18.12.2018 року боржником зобов`язання за виконавчим листом не виконані, заборгованість не погашена, про що надають відповідні довідки, банк має намір скористатися правом подачі виконавчих листів на примусове виконання до органів ДВС.

На підставі викладеного, вважав обґрунтованими вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчою документа до виконання.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні заяви.

В апеляційній скарзі АТ «Райффайзен банк «Аваль» з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким заяву задовольнити повністю.

Скаргу обґрунтовував тим, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, ЦПК України не надає права відмовити у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого документа з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини його втрати. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката виконавчого документа не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат виконавчого листа має повністю відтворювати втрачений документ, у тому числі, містити й дату його видачі. Натомість відсутність виконавчого документа у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Водночас обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Вказує, що аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №24/262, від 01.04.2020 року у справі №916/924/16, від 11.11.2019 року у справі № 5/229-04, від 23.05.2019 року у справі № 5023/1702/12, від 21.01.2019 року у справі №916/215/15-г, від 10.09.2018 року у справі № 5011-58/9614-2012, від 10.04.2018 року у справі №24/234.

Вважає, що висновок суду про те, що заява АТ «Райффайзен Банк Аваль» не підлягає до задоволення, є необґрунтований, суперечить нормам закону та правовому висновку, викладеному у постановах ВСУ, ухвалених за результатом розгляду справ у аналогічних випадках.

ОСОБА_5 - представник ОСОБА_1 подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Вказує, що у справі, що розглядається, суд першої інстанції встановив та сторонами не заперечується, що виконавчий лист було видано 18 вересня 2012 року, його було пред`явлено до примусового виконання та 09 лютого 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, яку разом із виконавчим документом було надіслано на адресу стягувача.

Із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання АТ «Райффайзен Банк» звернулося лише в січні 2019 року, тобто з очевидним пропуском трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Зазначає, що матеріалами справи підтверджено та не спростовано у апеляційній скарзі, що стягувач з моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання, враховуючи його повернення у лютому 2015 року, про хід його примусового виконання цікавився лише один раз - у жовтні 2017 року, а тому, встановивши, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, а АТ «Райффайзен Банк» не було наведено поважних причин для його поновлення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Також зазначає, що очевидно маніпулятивними та незаконними є посилання апелянта, наведені ним на сторінці 2 апеляційної скарги, про те що виконавчий документ було направлено органом державної виконавчої служби на адресу: м. Київ, вул. Пирогова, 7-7-Б, яка начебто жодного відношення до стягувана не має.

На спростування вказаних обставин зазначає, що, як вбачається з офіційного сайту АТ «Райффайзен банк», вищевказана адреса, на теперішній час є адресою розташування його діючого відокремленого підрозділу «Шевченківське відділення №1».

Вказує, що як вбачається з інформації, розміщеної на офіційному сайті Національного банку України за пошуком у довіднику структурних підрозділів банків за адресою: 01030, м.Київ, вул. Пирогова, 7-7Б розташована Київська регіональна дирекція AT «Райффайзен Банк». Також, якщо переглянути у відкритому доступі інформацію, розміщену в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в тому числі до і після ухвалення рішення у справі

№2-376/2011, саме ця адреса: м. Київ, вул. Пирогова, 7-7-Б, зазначалася адресою місцезнаходження як Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», так і юридичної особи Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є апелянт, відповідно до інформації зазначеної у його статуті, розміщеному на його офіційному сайті у відкритомудоступі.

Також, належність апелянту будівлі площею 4303,3 кв м. за адресою: м. Київ, вул. Пирогова, будинок 7-7б, літ «А» , з 2003 року підтверджується обставинами, встановлених рішенням Господарського суду міста Києва від 16 лютого 2021 року у справі №910/17245/20, яке набрало законної сили, текст якого також доступний у ЄДРСР.

Крім того, на спростування доводів апелянта про те, що ЦПК України начебто не надає суду права відмовити у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа з мотивів її необгрутнованості та не зобов`язує наводити причини його втрати, варто зазначити, що нормами ч.1 статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено, а також п.17.4 п.1 Перехідних положень встановлює, що суд може видати дублікат виконавчого документа, та ці норми ніяк не позбавляють зацікавлену сторону обов`язку наводити обґрунтування відповідного звернення до суду, так само як і не встановлюють процесуального обов`язку суду видати дублікат та поновити строк, враховуючи лише факт подання стягувачем відповідної заяви.

Вважає, що Ірпінський міський суд Київської області при постановленні оскаржуваної ухвали у справі №2-376/2011 належним чином всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи та постановив її з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення її в силі відповідно до ст.375 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не подано до суду належних та достовірних доказів, які б вказували на те, що виконавчий лист у справі втрачено, а зміст заяви про видачу дубліката виконавчого листа не містить викладу обставин і зазначення доказів, які б свідчили про втрату виконавчого листа, а саме: коли і ким втрачено виконавчий лист. Крім того, суд зазначав, що заявником не доведено належним чином поважність пропуску строку звернення до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та не вказано обставини, які об`єктивно були непереборними та дійсно перешкоджали йому звернутись до суду раніше.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 квітня 2012 року у справі №2-376/2011 задоволено позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 700 650 грн., у рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 липня 1996 року, посвідченого Товариством «Українська Біржа нерухомості» за №1717 та зареєстрованим Ірпінським міжміським бюро технічної інвентаризації за №102 в книзі 14-134.

Встановлено, що 18 вересня 2012 року видано виконавчий лист по вказаному рішенню.

Як встановлено в судовому засіданні, постанову про повернення виконавчого документа стягувачу державною виконавчою службою було винесено 09 лютого 2015 року, проте, заявник лише 30 жовтня 2017 року, тобто, більше ніж через 2 роки, звернувся до Державної виконавчої служби із заявою про відсутність виконавчого листа.

При цьому, відомості про інші звернення заявника до ДВС відсутні у матеріалах справи, що дає підстави вважати, що, окрім заяви від 30 жовтня 2017 року жодних дій заявником для отримання виконавчого листа не було вчинено.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що із заявою про видачу дубліката виконавчого листа заявник звернувся до суду лише 08.01.2019 року, тобто майже через чотири роки з моменту винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, незважаючи на те, що йому було відомо про вірогідну втрату виконавчого листа.

Також, суд вірно заначив, що поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Так, поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії та підтверджені належними доказами.

За змістом статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа або у разі надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

У частині 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження №14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону №1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Такої правової позиції притримується також Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2020 року в справі №2608/15495/12.

Судом встановлено, що заявником направлено до суду довідку за вихідним №114/5-138751/1 від 21.12.2018 року про наявність заборгованості, відповідно до якої заборгованість за виконавчим листом №2-376/2011, виданим Ірпінським міським судом Київської області, не погашена, та довідку за вихідним №114/5-138751/2 від 21.12.2018 року про відсутність надходження оригіналу виконавчого листа, відповідно до якої за період від 18 вересня 2012 року до 18 грудня 2018 року, згідно журналу вхідної кореспонденції АТ «Райффайзен Банк Аваль», оригінал виконавчого листа №2-376/2011 на адресу банку з відділу ДВС не надходив.

Проте, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що довідка №114/5-138751/1 від 21.12.2018 року не містить інформації, яка б дозволила встановити дійсні обставини справи, які мають істотне значення а саме: дату, станом на яку заборгованість не погашено; період, за який виникла заборгованість; доказів наявності заборгованості.

Вказана в довідці №114/5-138751/2 від 21.12.2018 року обставина, що виконавчий документ на адресу стягувача не надходив, та у відділі на примусовому виконанні не перебуває, тобто втрачений, не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження втрати виконавчого листа, оскільки протилежне спростовується матеріалами справи.

За ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 року за №8 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», заява про видачу дубліката виконавчого листа повинна містити необхідні відомості для вирішення питання видачі дубліката виконавчого листа. У таких заявах потрібно зазначати назви сторін виконавчого провадження, підстави для видачі дубліката виконавчого листа; посилання на докази, якими підтверджувались би втрата виконавчого листа.

За підпунктом 17.4 пункту 17 Розділу XIII ЦПК України "Перехідні положення" у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Суд першої інстанції вірно вважав, що в порушення вимог ст.ст.12, 76, 77, 79, 81 ЦПК України заявником не подано до суду належних та достовірних доказів, які б вказували на те, що виконавчий лист по справі №2-376/2011 втрачено, а зміст заяви про видачу дубліката виконавчого листа не містить викладу обставин і зазначення доказів, які б свідчили про втрату виконавчого листа, а саме, коли і ким втрачено виконавчий лист.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заявником не доведено належним чином поважність пропуску строку звернення до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та не вказано на обставини, які об`єктивно були непереборними та дійсно перешкоджали йому звернутись до суду раніше.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заява представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не підлягала до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль» та залишення без змін ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 16 листопада 2021 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 листопада 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2022 року.

Головуючий:

Судді: