Дата документу 12.08.2022 Справа № 323/729/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/729/21 Головуючий у 1 інстанції: Мінаєв М.М.
Провадження № 22-ц/807/1270/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 09 листопада 2021 року у справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank»,

В С Т А Н О В И В:

АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank».

Позов мотивовано тим, що у жовтні 2017 року позивач запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monоbank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картах monоbank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю вказаного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, та видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Позивач вказував, що умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www/monobank.ua/terms.

20.06.2019р. ОСОБА_1 звернулася до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 20.06.2019р. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява

разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом спожив-

чого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву

відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» вказує, що виконало свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме, надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В свою чергу, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, тому станом на 30.09.2020р. утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17 544,38 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 09 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20.06.2019р. у розмірі 8656 грн. 08 коп. та судовий збір в сум 1119,79 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині вимог, у яких відмовлено судом, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що між сторонами було погоджено у визначеній законом формі істотні умови договору, оскільки, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до договору надання банківських послуг, відповідач розумів, погодився та був ознайомлений з Умовами та Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту «Карта monobank». Укладений між сторонами договір про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію».

АТ «Універсал Банк» стверджує, що відсутність підпису боржника на паперовому екземплярі Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифів за карткою Monobank, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорті споживчого кредиту «Карта monobank» не свідчить про неукладеність договору. Відповідач висловив свою згоду з документами в електронному вигляді у мобільному застосунку monobank шляхом застосування клієнтом та банком електронного цифрового підпису.

Відповідач вказане рішення суду в будь-якій його частині не оскаржила.

У відзиві на апеляційну скаргу банку відповідач зазначив, що вважає рішення суду законним та таким, що не підлягає скасуванню. Вказав, що з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифами за карткою Monobank, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту «Карта monobank» не ознайомлений. Надані представником банку письмові докази не містять ознак електронного документу і доказів ознайомлення з ними та підписання їх відповідачем в порядку, визначеному нормами Закону. Тому вказані документу на набули статусу складової частини укладеного між сторонами на підставі анкети-заяви від 20.06.2019р. договору. Вважає, що з урахуванням цих обставин у нього не могло виникнути заборгованості у розмірі, заявленому банком в сумі 17 544,38 грн.

Надавши у відзиві свої підрахунки, відповідач вважає, що його заборгованість може

становити 1838,49 грн., але при цьому рішення суду ним не оскаржено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України вбачається, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких стаття 19 ЦПК України відносить, зокрема, справи з ціною позову, що не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк», суд першої інстанції дійшов висновку, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку повернуті не в повному обсягу, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за наданим кредитним лімітом у розмірі 8 656,08 грн., що становить різницю між фактично використаними та повернутими кредитними коштами, без урахування включених в тіло кредиту інших нарахувань, не передбачених договором.

Такі висновки суду колегія визнає обґрунтованими, оскільки вони відповідають наявним у справі доказам та вимогам норм матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 20.06.2019р. між АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та ОСОБА_1

було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання

банківських послуг, відповідно до умов якого АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» відкрило відповіда-

чу поточний рахунок та надало кредит у розмірі 15 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

У заяві зазначено, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.

На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг і витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в ПАТ «Універсал Банк» (ресурс: Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» розміщені на офіційному сайті: https://www.monobank.ua/terms).

Згідно з наданим банком розрахунком по договору від 20.06.2019р. станом на 30.09.2020р. у відповідача існує заборгованість у розмірі 17 544 грн. 38 коп., яка визначена як тіло кредиту (а.с. 6-зворот).

Вирішуючи позов про стягнення цієї заборгованості, судом першої інстанції наведено такий аналіз законодавства.

Так, відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Згідно ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичаль-

ник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює сторона, яка кредитує (в даному випадку АТ «Універсал Банк»).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за догово-

ром визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової

ставки Національного банку України.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, у якому сторонами погоджується розмірі кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови.

Судом зазначено, що у заяві позичальника від 20.06.2019 року розмір та порядок застосування неустойки, комісії та процентна ставка, також будь-які інші істотні умови кредитування, не зазначені, а з розрахунку заборгованості вбачається, що банком нараховувались відповідачу відсотки, пеня та комісія, які погашались за рахунок надходжень грошових коштів на його рахунок. Отже фактично погашались відсотки, пеня та комісія, без доведення про узгодження з відповідачем таких нарахувань.

При цьому, суд вказував, що додані банком до позову Умови обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту, в яких визначені умови кредитування, в тому числі розмір та порядок нарахування процентів та неустойки, не є складовими укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки не підписані відповідачем.

Тобто, вирішуючи справу, суд врахував правову позицію ВП ВС, викладену у постанові від 03.07.2019р.

На підставі вказаного аналізу норм матеріального права, матеріалів справи, розрахунків банку, з урахуванням вказаної правової позиції, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь банку підлягають лише фактично витрачені ним, але не повернуті кредитні кошти.

Таким чином, судом за проведеними підрахунками встановлено, що позовні вимоги в

частині стягнення тіла кредиту є обґрунтованими в сумі 8656,08 грн.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що висновки суду не повною мірою відповідають обставинам справи, а також судом не застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню у спірних правовідносинах.

Так, банк вказував, що судом не враховано специфіку відносин між сторонами у справі, які відрізняються від типових кредитних відносин, що виникли між споживачами та Приват-

банком. Та суд не врахував, що відповідач підписав договір електронним підписом, погоди-

вшись, що всі складові договору ним отримано у мобільному додатку, а відтак погодився із

усіма запропонованими у них умовами. Тому вважає, що суд мав стягнути всю визначену на підставі Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Тарифів заборгованість.

Колегія, з`ясовуючи питання, чи правильно встановлений судом характер спірних правовідносин, дійшла наступного.

Положення ч.1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3).

Аналізуючи викладене, слід дійти до висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон № 675).

Відповідно до ст. 3 Закону № 675, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону № 675, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону № 675, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст.11 Закону № 675).

Положеннями ч. 6 ст. 11 Закону № 675 передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону № 675, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, відповідно до ст. 12 Закону № 675, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судовою колегією установлено, що в жовтні 2017 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в Акціонерному товаристві «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням: https://www.monobank.ua/terms.

Колегією суддів встановлено, що відповідач звернулася до позивача, з метою отриман-

ня банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 20.06.2019р. Тобто, між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого, останній отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, отримавши кредитну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У наданому позивачем позові зазначено, що положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір, та зобов`язується виконувати його умови.

До анкети-заяви банк додав витяг з умов обслуговування рахунків фізичної особи, які

відповідачем не підписувались.

Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи ОСОБА_1 , зокрема, дату народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта ОСОБА_1 , які скопійовані ним та надані до анкети в електронному вигляді.

Згідно зі змістом анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг ОСОБА_1 просив відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов Договору та наведених нижче умов. Проставлянням власноруч свого підпису під цією анкетою-заявою він: підтвердив, що надані ним документи є чинними (дійсними) та наведені вище їх копії відповідають оригіналу. Він погоджується з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. Підписанням цього договору підтверджує, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримав їх примірник у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Окрім того, він беззастережно погоджується, з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Погоджується з тим, що про зміни доступного розміру дозволеного кредитного ліміту банк повідомляє його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Також визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом його власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або Банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису.

У розділі 3 додатку до витягу з умов обслуговування рахунків фізичної особи зазначено, що сума/ліміт кредиту від 0 до 100000 (в залежності від суми, яка погоджена у заявці на кредит та відображена у мобільному додатку) грн.

Банк вказує, що всі документи, які складають договір, підписані відповідачем електронним підписом, тобто договір вважається укладеним у письмовій формі, а тому суд першої інстанції помилково застосував позицію ВП ВС, викладену у постанові від 03 липня

2019р., де складові кредитного договору взагалі не були підписані споживачем.

При дослідженні вказаних доводів скарги колегія здійснила такий аналіз щодо договірних відносин, скріплених електронними підписами.

Відповідно до визначень, що містяться в ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (на який посилається позивач в апеляційній скарзі):

електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру;

електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону № 675, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

За положеннями ст. 12 вказаного Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Проте, надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту, Паспорт споживчого кредиту не підписані відповідачем відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Та в такий спосіб підписано лише анкету-заяву.

Доказів, протилежного, у відповідності до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, банком надано не було.

При цьому, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Колегія встановила, що у пункті 7 Паспорту споживчого кредиту мається позиція про накладення підпису клієнта у вигляді електронного цифрового підпису, але цей документ не є самим договором, оскільки в цьому розділі зазначається, що споживач має право безкоштовно отримати копію проекту договору про споживчий кредит у письмовій чи електронній формі. Та в цьому пункті мається також застереження, що це положення про отримання проекту договору не застосовується у разі відмови кредитодавця від продовження

процесу укладання договору зі споживачем.

Крім того, у пункті 7 Паспорту також визначено, що споживач має право відмовитись від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування». Договором про споживчий кредит може бути встановлений обов`язок повідомлення кредитодавця про намір дострокового повернення споживчого кредиту з оформленням відповідного документа. Умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий стан, розмір доходів тощо.

Також зазначено, що інформація, що міститься у цьому Паспорті споживчого кредиту «Картка monobank» зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2019р.

Отже, із вказаного змісту розділу 7 Паспорту споживчого кредиту «Картка monobank» слідує, що він носить інформативний характер та передує укладенню договору, але не підмінює його. На його підставі саме і визначаються в подальшому істотні умови кредитного договору.

Але підписаного електронним підписом договору, який би був укладений після ознайомлення відповідача з Паспортом споживчого кредиту «Картка monobank», який зберігає чинність лише до 01.01.2019р., укладено не було.

Відтак, і Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank» не є складовою частиною договору, а передує його укладенню між банком та споживачем. Тому визначені в ньому умови не можна вважати узгодженими умовами кредитного договору та спиратись на них для нарахування складових заборгованості, а також спрямовувати кошти відповідача на їх погашення, як відбулось у цих правовідносинах.

Посилання банку в апеляційній скарзі на те, що узгодження умов договору відбувається під час реєстрації після введення номера телефону, коли відповідач має ознайомитись з Умовами і натиснути «продовжити», що й свідчить про його ознайомлення і згоду з умовами і тарифами, колегія відкидає як необґрунтовані. Оскільки такий порядок ознайомлення з документами, що банк визнає складовими договору, не може підмінювати у кредитних відносинах необхідність фактичного підписання договору відповідно до приписів статті 1055 ЦК України, в той час як вони не підписані у передбаченому статтю 12 ЗУ «Про електронну комерцію» порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказані вище документи не є складовими кредитного договору від 20.06.2019 року, укладеного шляхом підписання анкети-заяви.

Проте, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку, незважаючи на відсутність погодження між сторонами у визначеній законом формі істотних умов договору щодо розміру процентів за користування кредитом, про що зазначалось вище, АТ «Універсал Банк» здійснювалось нарахування та списання відсотків не відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України (на рівні облікової ставки НБУ), а у розмірі 38,4 % (поточна ставка) та 76,8 % (прострочена ставка), за рахунок кредитних коштів та коштів внесених відповідачем в рахунок погашення заборгованості.

Таким чином, вказані відсотки, пеню та комісію банк самовільно нарахував відповідачу, що відображено у розрахунку заборгованості, оскільки письмового узгодження про них між сторонами не відбулось, а також безпідставно спрямовував кошти на їх погашення, зокрема, за рахунок кредитних коштів, збільшуючи тіло кредиту необґрунтовано.

Отже, між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважав, що Акціонерне товариство «Універсал Банк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З наданих позивачем розрахунку заборгованості та деталізованої виписки по картковому рахунку відповідача судом встановлено, що ОСОБА_1 використано кредитних коштів, наданих банком, у сумі 14 098,18 грн., а погашено за рахунок власних коштів 5 442,10 грн.

Таким чином, судом за проведеними підрахунками встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення фактично отриманих, але не повернутих кредитних коштів, є обґрунтованими в сумі 8 656,08 грн.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за наданим кредитним лімітом, яким скористався відповідач, але не повернув його частково, з чим погодився і останній, не оскарживши рішення суду в цій частині.

Тому колегія визнає доводи скарги неспроможними, оскільки за наведеним вище аналізом встановлених у справі обставин та документів, наданих банком на обгрунтування розміру заборгованості, підстав для стягнення будь-яких сум, крім стягнутої судом заборгованості за фактично отриманими в кредит та неповернутими коштами, не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, не зважаючи на те, що ним не застосовано ЗУ «Про електронну комерцію» у мотивуванні своїх висновків про часткове задоволення позову, ухвалив правильне по суті рішення. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 09 листопада 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до

Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 12 серпня 2022 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова