Провадження №2/369/2963/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі судді Янченка А.В., розглянувши заяву представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Гаврилюк Людмили Валеріївни про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

25.08.2022 року представник позивачів ОСОБА_4 через канцелярію суду зареєструвала заяву про забезпечення позову, в якій вона просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, переоформлення, державну реєстрацію, здачу в оренду на земельну ділянку площею 0,1002 га, кадастровий номер якої :03:006:0020, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить Відповідачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4110, право власності якого зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22.09.2015 року.

Заява про забезпечення позову обґрунтована, тим, що 25.07.2017 року між ОСОБА_1 та відповідачем був підписаний попередній договір про укладання договору купівлі-продажу квартири, за яким, згідно п. 1 Відповідач зобов`язався передати Позивачу у строк у власність Позивача з укладанням договору купівлі-продажу квартири, а Позивач зобов`язується прийняти та оплатити квартиру АДРЕСА_2 в багатоповерховому житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1002 га, кадастровий номер якої :03:006:0020, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Цей договір був складений та підписаний на нотаріальному бланку ННІ 007606 та посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М. М. та зареєстрований в реєстрі за № 4110.

Згідно п. 3 абз. 4 цього договору ціна продажу становить 445200 грн. 00 коп.

Згідно п. 4 цього договору на підтвердження намірів сторін Позивач передав, а Відповідач прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 283800 грн. 00 коп.

Згідно п. 5 цього договору у випадку відмови, ухилення Продавця (Відповідача) від продажу квартирі в строк, передбачений цим договором, Продавець (Відповідач) повинен повернути Покупцю (Позивачу) одержану від нього суму авансу у розмірі 283800 грн. 00 коп.

На момент подання позову Відповідач кошти не повернув, таким чином, починаючи з 01.09.2018 року відповідач користується грошовими коштами ОСОБА_1 безпідставно.

02 серпня 2018 року між ОСОБА_2 та відповідачем був підписаний попередній договір про укладання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення ( парко-місце №14), за яким, згідно п. 1 Відповідач у строк до 30 жовтня 2019 року зобов`язався передати ОСОБА_2 у строк у власність ОСОБА_2 з укладання договору купівлі-продажу парку-місце № 14, загальною площею 15 кв.м., збудованому на земельній ділянці площею 0,1079 га, кадастровий номер якої :03:006:0019, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 3 абз. 1 договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (парко-місце) має бути нотаріально посвідчений не пізніше 30.10.2019 року.

Згідно п. 3 абз. 2 цього договору ціна продажу становить 60000 грн. 00 коп.

Згідно п. 5 цього договору у випадку відмови, ухилення Продавця (Відповідача) від продажу нежитлового приміщення (парко-місце) у строк, передбачений договором, відповідач повинен повернути позивачу одержану від нього всю суму платежів протягом одного місяця.

На момент подання позову Відповідач кошти не повернув, таким чином, починаючи з 31.10.2019 року відповідач користується грошовими коштами ОСОБА_2 безпідставно.

02.08.2018 року між ОСОБА_2 та відповідачем був підписаний попередній договір про укладання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення ( кладова ) №1, за яким, згідно п. 1 Відповідач у строк до 30.10.2019 року зобов`язався передати ОСОБА_2 у строк у власність ОСОБА_2 з укладання договору купівлі-продажу кладова під №1 в цокольному поверсі, секція 3, загальною площею 4,8 кв.м., збудованому на земельній ділянці площею 0,1002 га, кадастровий номер якої :03:006:0020, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 3 абз. 1 договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (парко-місце) має бути нотаріально посвідчений не пізніше 30.10.2019 року.

Згідно п. 3 абз. 2 цього договору ціна продажу становить 27000 грн. 00 коп.

Згідно п. 5 цього договору у випадку відмови, ухилення Продавця (Відповідача) від продажу нежитлового приміщення (кладова) у строк, передбачений договором, відповідачем повинен повернути позивачу одержану від нього всю суму платежів протягом одного місяця.

На момент подання позову Відповідач кошти не повернув, таким чином, починаючи з 01.07.2019 року відповідач користується грошовими коштами ОСОБА_2 безпідставно.

Доказами того, що земельна ділянка площею 0,1079 га, увдвстровий номер якої :03:006:0018, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить Відповідачу та те, що Відповідач не передав своє майно іншим особам, є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.07.2022 року.

Представник позивачів вказує, що враховуючи той факт, що Відповідач не з`явився ні в одне засідання, місце перебування його невідоме, поведінка Відповідача дає Позивачу підстави вважати, що Відповідач не збирається виконувати заходи передбачені законом, а саме повертати кошти Позивачу.

На думку Позивача, за обставин, що склались, а саме той факт, що більш ніж сотні осіб звернулися з аналогічними позовами до Києво-Святошинського районного суду Київської області, Відповідач в силу Вимог ст. ст. 317, 319 ЦК України в будь-який момент може відчужити належне їй рухоме майно без відома Позивача та суду на користь інших осіб, що призведе до того, що виконати рішення суду у разі задоволення позову буде або складно, або неможливо, стягнення безпідставно набутих коштів буде неможливим, з урахуванням цього доцільно накласти арешт на нерухоме майно та заборони щодо нього.

Позивачі вважають, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Частиною першою ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, а тому вирішення питання забезпечення позову здійснюється без присутності осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши заяву, всебічно та повно дослідивши доводи позивача, матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.п. 1, 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь нього, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначена правова позиція була багаторазово підтверджена Верховним Судом у справах, де суди дійшли висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову (постанови від 15.07.2021 року, провадження № 61-8468ав21 та від 30.06.2021 року у справі № 523/11320/19).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїх постановах від 03.07.2019 року у справі № 331/1255/17 та від 30.06.2021 року у справі № 204/8994/19 вказав, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує під час розгляду питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, за якої може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 року у справі № 724/561/20 та від 07.07.2021 року у справі № 308/7086/20.

В останній постанові Верховний Суд також наголосив на тому, що при вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Судом встановлено, що позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять стягнути з відповідача 510 840 грн 54 коп.

З огляду на надану суду інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, обтяжити яке просить позивач, належить відповідачу на праві власності.

Враховуючи викладене, наведені у заяві про забезпечення позову факти та обґрунтування, предмет даного позову, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд дійшов до висновку про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову у цій справі у спосіб, про який просить позивач, так як застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, та вважає за можливе заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.

При цьому таке забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

Стороною позивача наведені причини, у зв`язку з якими необхідно забезпечити позов, та обґрунтовано необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам.

Реєстрація за ОСОБА_3 права власності на спірне нерухоме майно свідчить про існування у останньої, як в одноосібного власника, можливості вільно, на власний розсуд розпорядитись вищевказаним майном.

Враховуючи, що предметом позову є стягнення з останньої грошових коштів суд приходить до висновку, що заборона ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, переоформлення, державну реєстрацію, здачу в оренду земельну ділянку площею 0,1002 га, кадастровий номер якої :03:006:0020, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить Відповідачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4110, право власності якого зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22.09.2015 року є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично зберігається у володінні та у користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачам, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву задовольнити.

Заборони ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, переоформлення, державну реєстрацію, здачу в оренду на земельну ділянку площею 0,1002 га, кадастровий номер якої :03:006:0020, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. та зареєстрований в реєстрі за № 4110, право власності якого зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22.09.2015 року.

Копію даної ухвали надіслати сторонам для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, проте її оскарження не зупиняє її виконання.

Позивач 1 (стягувач): ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Позивач 2 (стягувач): ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач (боржник): ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя А.В. Янченко