КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1711/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Волкова С.Я.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

при секретарі - Лащевській Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору та стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року,

встановив:

у листопаді 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати договір банківського вкладу, укладений між нею та відповідачем 22 січня 2018 року та стягнути з відповідача на її користь депозитний вклад в розмірі 30 158, 53 дол. США. та 6 197 грн. 20 коп. відсотків. Також позивач просила стягнути на її користь пеню в розмірі 652 875 грн. 24 коп. та 3% річних в розмірі 1 790 грн. 63 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача Гайдамащука О.В. , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що 22.01.2018 уклала з АТ «Комерційний банк «Приватбанк» депозитний договір «Стандарт строковий» SAMDNWFD501, за умовами якого передала відповідачу кошти для розміщення на депозитному вкладі строком на 12 місяців під 14,75 відсотків. В подальшому вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути кошти, однак банк відмовляв їй. В зв`язку з цим вона просила розірвати вказаний договір, стягнути з відповідача на її користь суму основного банківського вкладу станом на 23.01.2019, проценти в сумі 6 197 грн. 20 коп. за період з 25.01.2019 по 10.11.2020, пеню в сумі 652 875 грн. 24 коп. відповідно до Закону «Про захист прав споживачів», 3% річних в сумі 1 790 грн. 63 коп., покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено 22.01.2018 депозитний договір, станом на 24.07.2020 залишок на вкладі становить 35 292 грн. 21 коп., вклад продовжений з 28.01.2020 по 28.01.2021, а умовами договору не передбачено дострокове розірвання вкладу.

Однак з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки судом першої інстанції не було повно та всебічно встановлено обставини, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Як видно з матеріалів справи, між позивачем та АТ «КБ «Приватбанк» 22.01.2018 було укладено Договір SAMDNWFD501 Вклад «Стандарт строковий», на 12 місяців, (у варіанті без дострокового закриття) за умовами якого ОСОБА_1 передала відповідачу кошти в сумі 27 067 грн. 18 коп. для розміщення на депозитному вкладі строком на 12 місяців з виплатою 14,75 відсотків річних.

Відповідно до чч. 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

За положеннями статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, в якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (частини перша, третя статті 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (частини перша, третя статті 1060 ЦК України).

В чч. 1 та 5 статті 1061 ЦК України закріплено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав

З викладеного слідує, що строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

З наданих до справи позивачем доказів видно, що вона 15.01.2019 направила відповідача заяву, в якій вказала, що в зв`язку із закінченням строку договору просить належні їй кошти видати готівкою, про що повідомити поштою, або перерахувати на її картку. Вказана заява надійшла відповідачу 21.01.2019. У відповідь на заяву, відповідач направив їй лист від 04.02.2019, в якому повідомив, що вона є поручителем за кредитом, за яким існує заборгованість, а тому банк має право перерахувати кошти з вкладу та нараховані відсотки на поточний картковий рахунок клієнта та використовувати їх для погашення заборгованості, або розірвати цей договір достроково і внесок та нараховані відсотки використовувати для погашення заборгованості.

16.01.2020 позивач також направила заяву відповідачу, в якій просила в зв`язку із закінченням терміну договору повернути суму вкладу з нарахованими відсотками на її картковий рахунок, яка надійшла відповідачу 22.01.2020. 05.02.2020 відповідач повідомив позивача про те, що вона є поручителем за кредитним договором, несе солідарну відповідальність перед банком, а тому просить її погасити заборгованість.

18.06.2020 ОСОБА_1 також направила відповідачу заяву, в якій просила повернути їй суму вкладу з відсотками, сплатити 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України з 15.01.2019 до моменту повернення вкладу, та пеню 3% від вартості фінансової послуги за кожен день прострочення за період з 15.01.2019. У вказаній заяві позивач посилалась на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухвалене за її позовом до банку про визнання договору поруки недійсним. У відповідь банк повідомив ОСОБА_1 , що дострокове розірвання договору не передбачено його умовами.

Зазначені обставини не були взяті до уваги судом першої інстанції.

Разом з тим, відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2012 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «ВЕРУС», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним та відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свій висновок про відмову у задоволенні позову, суд вказав, що договір поруки від 27.11.2007 вже є нікчемним та не потребує визнання його недійсним.

Таким чином, відповідач в порушення умов договору, укладеного з позивачем 22.01.2018, здійснив його пролонгацію всупереч заяві позивача про повернення їй коштів з нарахованими відсотками, а вимога позивача про розірвання договору не може вважатись достроковою.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У § 52, 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 січня 2013 року у справі «Zolotas проти Греції» (№ 2) суд зазначив, що, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є одним з основоположних елементів правової держави («Nejdet Sahin I Perihan Sahin v. Turkey», № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого протоколу).

Оскільки вказаний договір підлягає розірванню на користь позивача має бути стягнуто суму вкладу - 27 067 грн. 18 коп. Відсотки за вирахуванням податку за період по 22.01.2019 становлять 3 091 грн. 35 коп.

При цьому вимога позивача про стягнення суми вкладу 30 158 грн. 53 коп. зазначена невірно, оскільки це є сумою вкладу з нарахованими відсотками, яка була зарахована відповідачем при пролонгації договору всупереч заяві вкладника про повернення їй суми вкладу від 15.01.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також на користь позивача мають бути стягнуті 3% річних, що становить суму 170 грн. 02 коп.

Вимога, заявлена позивачем щодо стягнення пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожен день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року (справа №761/16124/15-ц) зроблено правовий висновок, відповідно до якого до спірних правовідносин споживача фінансових послуг та банку в разі невиконання банком зобов`язань за договором банківського вкладу підлягає застосуванню частина п`ята статті 10 Закону про захист прав споживачів, проте дійсний зміст приписів цієї норми слід трактувати так, що пеня, яка має бути сплачена виконавцем, нараховується на суму, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі базою нарахування пені згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону про захист прав споживачів слід вважати проценти на суму вкладу або дохід в іншій формі (статті 1058, 1061 ЦК України), що підлягає сплаті банком вкладникові за використання вкладу. Сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону про захист прав споживачів.

Враховуючи зазначене, на користь позивача має бути стягнута пеня, яка становить 3% в день від суми відсотків - 92 грн 74 коп., що загалом за вказаний період буде становити 60 390 грн. 18 коп.

За таких обставин апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасування з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 91 258 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

Стягнути Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір на користь держави в сумі 2 102 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 15 серпня 2022 року.

Головуючий

Судді