Справа № 297/1761/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ГЕЦКО Ю. Ю., з участю секретаря судового засідання Ісак О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, укладеного 11 вересня 2013 у відділі ДРАЦСу РС Берегівського РУЮ у Закарпатській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 104, та визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що через різні характери та погляди на життя сторони не в змозі проживати разом. На протязі років вони взагалі проживали то разом то окремо, постійні сварки призвели до фактичного розпаду сім`ї.

Під час переїзду дружини від мене залишила неповнолітнього сина з позивачем. Позивач ОСОБА_1 як батько увесь час приділяє сину. Всім що стосувалося та стосується сина, тобто утримання, виховання, дитсадки в подальшому навчальні заклади та гуртки, займаєся батько.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак просив розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій повністю визнала позовні вимоги та просила їх задовольнити без її участі за наявними у справі матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, сторони зареєстрували шлюб 11 вересня 2013 у відділі ДРАЦСу РС Берегівського РУЮ у Закарпатській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 104, що стверджується свідоцтвом про шлюб.

Сторони мають від шлюбу вдох дітей, однин з яких а саме малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на сьогоднішній день син ОСОБА_5 проживає з позивачем ОСОБА_1 ..

Судом встановлено, що з часу укладення шлюбу, спільне життя між сторонами не склалося і вже тривалий час подружжя проживає окремо та не підтримує сімейних відносин. Подальше спільне життя для них є неможливим та суперечить їх інтересам сторін та інтересам їх дитини.

В судовому засіданні судом достеменно встановлено, що позивач ОСОБА_1 самостійно виховує малолітнього сина ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 тобто дитину віком до 18 років, сторони не бажають зберігати шлюб, що вбачається з заяви позивача про підтримання позовних вимог та заяви відповідача про визнання позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини . Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною третьою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 14, 18 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти …, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує таке питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення статті 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, в принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Керуючись ст. ст. 24, 80, 84, ч. 3 ст. 105, 112, 180-182, 184 СК України, ст. ст. 81, 141, 263-265, 354, 355, 430 ЦПК України,

рішив:

Позов задоволити повністю.

Шлюб, зареєстрований 11 вересня 2013 у відділі ДРАЦСу РС Берегівського РУЮ у Закарпатській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 104, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його батьком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Юрій ГЕЦКО