Провадження № 22-ц/824/4497/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 серпня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Мороза Віктора Павловича на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 22 листопада 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м.Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, встановлення графіку побачень та визначення місця проживання дітей,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 22 листопада 2021 року відмовлено у вжитті заходів забезпечення позову за заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мороза В.П. у справі за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м.Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, встановлення графіку побачень та визначення місця проживання дітей.

Не погоджуючись із ухвалою, представник позивача адвокат Мороз В.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким його заяву про забезпечення позову задоволити в повному обсязі,посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована формальним підходом суду до розгляду заяви, а рішення про відмову у задоволенні заяви не містить посилань на підстави його прийняття. Суд в достатній мірі не врахував предмет спору та обгрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову у вигляді встановлення зустрічей позивача з дітьми, оскільки між подружжям існують конфліктні відносини і відповідачка перешкоджає йому спілкуватися з дітьми і брати участь у їх вихованні, налаштовує дітей проти нього, застосовує до них психологічний тиск з метою дискредитації батька у їх очах, а 04 грудня 2020 року фактично викрала двох дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та зникла у невідомому напрямку, що є порушенням закону та його прав. Вважає, що дитинство без участі батька негативно впливає на розвиток дітей і формування їх особистості. Окрім того, висновки суду про те, що заходами

- 2 -

забезпечення позову фактично вирішується питання по суті позовних вимог є хибними, оскільки до вирішення спору він має право бачитися з дітьми, що в інтересах дітей.

Відповідачка ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками 25 січня 2022 року направленізгідно ч.6 ст.128 ЦПК України на вказану нею електронну адресу, що стверджується повідомленням про її доставлення, а також повторно направлені 08 липня 2022 року на електронну адресу її представника адвоката Терещенко Л.В., повідомлену останньою телефоном (а.с.143).

Позивач ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Мороза В.П. належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на офіційну електронну адресу адвоката судовою повісткою і повідомленням про її доставлення, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Попереднє судове засідання в режимі відеоконференції не вдібулося з огляду на відсутність адвоката у програмному забезпеченні «EasyCon».

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Терещенко Л.В. належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується направленими згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на вказані ними електронні адреси судовими повістками і повідомленнями про їх доставлення.

Окрім того, представник відповідачки адвокат Терещенко Л.В. повідомлена про розгляд справи засобами телефонного зв`язку (тел. НОМЕР_1 ), що стверджується телефонограмою, складеною секретарем судового засідання, до суду не з`явилася, причин неявки не повідомла, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала не відповідає.

Судом встановлено, що у вересні 2021 року ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Мороза В.П. подав до Печерського районного суду м.Києва позов до ОСОБА_2 , в якому просив усунути перешкоди у спілкуванні з дітьми шляхом всчтановлення графіку побачень з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 15 днів щомісяця та визначити місце проживання дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 разом з батьком. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між батьками дітей склалися конфліктні взаємовідносини, мати перешкоджає йому спілкуватися з дітьми і брати участь у їх вихованні, налаштовує синів проти нього, дискредитуючи батька у їх очах. У грудні 2020 року забравши двох дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , зникла і мешкає за невідомою йому адресою, що позбавляє можливості участі у їх викованні.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 26 жовтня 2021 року відкрите провадження у справі.

29 жовтня 2021 року представник позивача адвокат Мороз В.П.подав до суду з заяву про забезпечення свого позову шляхом встановлення зустрічей позивача із дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 кожні другі та четверті вихідні дні місяця з 10 години суботи до

- 3 -

19 години неділі без присутності відповідачки та зобов`язати відповідачку передавати дітей батьку для зустрічей. Заява обґрунтована тим, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , справа може розглядатися тривалий час, що може призвести до втрати його емоційних контактів і зв`язків з дітьми і призведе до порушення його прав на справедливий розгляд справи.

Відмовляючи у вжиті заходів забезпечення позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду позовних вимог по суті, оскільки беззаперечно пов`язане з предметом спору, що відповідно до вимог статті 150 ЦПК України є недопустимим.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на вимогах процесуального закону і матеріалах справи.

Вирішуючи заяву представника позивача адвоката Мороза В.П., суд в достатній мірі не врахував зміст позовних вимог та їх обгрунтування, взагалі не дав оцінки можливості вжиття такого заходу забезпечення позову та його співмірності із заявленими вимогами.

Окрім того, залишив поза увагою правові висновки Верховного Суду з цього приводу.

Із поданого ОСОБА_1 позову вбачається, що позивач просить визначити місце проживання малолітніх дітей синів ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з ним.

Отже, наслідком вирішення спору є можливе задоволення позову і визначення місця проживання дітей з позивачем.

Визначення місця проживання дитини з одним із батьків означає, що дитина перебуватиме під повним контролем цього батька, який у повному обсязі буде визначати її побут, зокрема режим харчування, відпочинку, спілкування тощо. Наведене у свою чергу свідчить про необхідність тісного і постійного спілкування між дитиною і батьком.

Встановлено, що на даний час сини ОСОБА_4 та ОСОБА_8 мешкають з матір`ю, а батько позбавлений можливості спілкуватися, що може призвести до втрати контакту і зв`язку із батьком і у випадку визначення з ним місця проживання дитини, це може бути проблемним у налагодженні контакту та відносин порозуміння між батьком і дітьми.

Наведене у свою чергу свідчить про прийнятність заходів забезпечення позову у вигляді встановлення зустрічей позивача із дітьмиі їх співмірність.

Окрім того, з викладених підстав, колегія суддів не погоджується із висновками суду про те, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є фактичним вирішенням наперед позовних вимог.

Відповідно до приписів п.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вище вказувалося позивачем заявлені позовні вимоги про:

- встановлення графіку побачень з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 15 днів щомісяця;

- визначення місця проживання дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 разом з батьком.

Отже, встановлення періодичних зустрічей позивача із дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щомісяцяочевидно та поза всяким розумним сумнівом не є тотожним заявленим позивачем позовним вимогам, а пов`язано із забезпеченням цих вимог та збереженням контактів та емоційного зв`язку з дітьми.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне

- 4 -

застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав ухвала судді підлягає до скасування.

Вирішуючи заяву представника позивача адвоката Мороза В.П. про забезпечення позову суд апеляційної інстанції керується наступним.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ефективний засіб захисту, який гарантований ст.13 Конвенції, передбачає, зокрема, що за результатами розгляду скарги особа отримує відповідний захист.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч.1 ст.150 ЦПК України, згідно якої позов в тому числі забезпечується забороною вчиняти певні дії, або встановленням обов`зку їх вчинити. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.150 ЦПК).

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом

- 5 -

позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст.11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення заяви і вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення зустрічей позивача із дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 кожні другу та четверту суботу місяця з 10 години до 18 годинибез присутності відповідачки та зобов`язати відповідачку передавати дітей батьку для зустрічей.

При цьому апеляційний суд виходить із того, що між сторонами виник спір щодо місця проживання дітей. Тривалий розгляд даної справи без спілкування дітей з позивачем може спричинити усталене відчужене ставлення дітей до батька, а зустрічі батька з дітьми один раз на два тижні безперечно будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків позивача з малолітніми синами і ця обставина відповідатиме законним інтересам як батька так і дітей, що, в свою чергу, може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Також апеляційний суд керується тим, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дітей від зустрічей, що відповідає Європейській Конвенції про права дитини та практиці ЄСПЛ, який зауважує, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Зустрічі батька з дітьми є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Даний захід забезпечення позову є адекватним та пов`язанийіз заявленими позивачем вимогами про визначення місця проживання дітей з батьком і забезпечить їх виконання та

- 6 -

ефективне поновлення прав позивача, оскільки у випадку задоволення позовних вимог переривання спілкування між дітьми і батьком не відбудеться і діти не втратять емоційний зв`язок із батьком, що у свою чергу призведе до швидкого адаптування до проживання та проведення часу з батьком з батьком.

Окрім того, забезпечувальний захід враховує як інтереси заявника, так і матері дітей, з якою діти залишаються проживати до вирішення спору судом.

Вживаючи заходи забезпечення позову колегія суддів враховує, що адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, враховує, що зустрічі будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька із його малолітніми дітьми і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дітей.

Це по перше.

По-друге, колегія суддів вважає, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком повинно переважати над бажанням одного з батьків обмежити дитину від зустрічей з іншим з батьків, а особисті конфліктні відносини між батьками не повинні порушувати інтереси дитини та зневажати її право на спокійне щасливе дитинство та гармонійний розвиток особистості.

Аналогічні висновки Верховного Суду про правильність та співмірність вжиття заходів забезпечення позову у вигляді встановлення зустрічей одного з батьків з дитиною у випадку наявності спору щодо участі у її вихованні чи визначення місця проживання, до вирішення судом даного спору, сформовані у цілому ряді постанов та є усталеними (постанови Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19).

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

- 7 -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мороза Віктора Павловича задоволити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 22 листопада 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 адвоката Мороза Віктора Павловича про забезпечення позову задоволити частково.

Забезпечити позов шляхом встановлення зустрічей ОСОБА_1 із дітьми ОСОБА_4 2018 року народження та ОСОБА_3 2012 року народження кожні другу та четверту суботу місяця з 10 години до 18 години без присутності ОСОБА_2 , зобов`язавши ОСОБА_2 передавати дітей батьку для зустрічей.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: