Справа № 523/6962/21
Провадження №2/523/2635/22
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
"04" серпня 2022 р. м.Одеса
Суворовський районний суду м. Одеси у складі:
головуючого судді Дяченко В.Г.,
секретар судового засідання Мішаглі Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,-
В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Одеська товарна біржа, з вимогами про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна 10.10.1994 року № 5070, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , зареєстрованого на Одеській товарній біржі у Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю, реєстраційний № 5070 від 10.10.1994 року, щодо квартири загальною площею 63,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , та про визнання права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на квартиру загальною площею 63,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов мотивується тим, що на час укладення договору, ні позивачі, ні відповідач не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.
На даний час позивачі не можуть розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої права, як власників цієї квартири, оскільки є протиріччя в правових нормах, діючих на час укладання договору щодо необхідності його нотаріального посвідчення.
Позивачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник позивачів адвокат Гаспарянц Д.М. надав до суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечуючи проти прийняття заочного рішення у справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, відзиву, заяв та клопотань не надав.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, пояснень, заяв та клопотань не надала.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням того, що усі умови, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України дотримані, суд вважає за можливе ухвалите заочне рішення.
Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані письмові докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10.10.1994 року між ОСОБА_3 , що був членом Одеської товарної біржі зі статусом «Н» (Продавець) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (Покупці), від імені яких діяв ОСОБА_4 , що був членом Одеської товарної біржі зі статусом «Н», укладено договір № 5070 купівлі-продажу нерухомого майна, який згідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Одеській товарній біржі у Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю, реєстраційний № 5070 від 10.10.1994 року, за яким Продавець продав, а Покупці купили квартиру загальною площею 63,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , за 50000000,00 крб. (п`ятдесят мільйонів карбованців), що отримані Продавцем до підписання Договору. У зазначеному договорі зазначено, що він нотаріальному посвідченню не підлягає.
Згідно з п. 9 цього договору на виконання ст. 227 Цивільного кодексу України дійсний договір підлягає реєстрації в МБТІ м. Одеси на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що сторонами зазначеного договору було досягнуто всіх його істотних умов та вчинено дії, пов`язані з його виконанням, а саме: Продавець передав Покупцям квартиру, а Покупці сплатили грошові кошти та вселились до квартири, у якій проживають до сьогодні та у цій квартирі у встановленому порядку зареєстроване їх місце проживання.
Водночас, договір від 10.10.1994 року № 5070 купівлі-продажу нерухомого майна не було посвідчено нотаріально.
Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії ЦК УРСР (1963 року), тому мають регулюватися його нормами.
Так, відповідно до ст. 153 ЦК УРСР (1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР (1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.
Натомість, згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (у редакції, що діяла на момент укладання договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (1963 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою позивачів по справі та тим, що з відповідачем проведений розрахунок за Договором. У той же час, відповідач не надавав згоди на нотаріальне посвідчення Договору.
Вирішуючи спір суд виходить з того, що при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме - купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1994 році.
У зв`язку з вищевикладеним, а також враховуючи, що можливість нотаріального посвідчення цього договору фактично втрачена, враховуючи неможливість вирішення даного питання в іншому порядку, ніж судовому, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовна вимога про визнання вищевказаного договору дійсним є обґрунтованою.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Позивачі позбавлені можливості розпоряджатися квартирою, реалізуючи свої майнові права щодо неї. На даний час у позивачів виникла необхідність належного оформлення спірного нерухомого майна.
Судом встановлено, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає позивачам у здійсненні права власності та розпорядженні їх нерухомим майном.
Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивачів та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним.
Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 6, 10, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - задовольнити частково.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.10.1994 року № 5070, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , зареєстрований на Одеській товарній біржі у Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю, реєстраційний № 5070 від 10.10.1994 року, щодо квартири загальною площею 63,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається через Суворовський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Повне судове рішення складено 08.08.2022 року.
Суддя