Справа № 551/1586/22
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

18 серпня 2022 року

Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сиволапа Д.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження, в приміщенні суду в селищі Шишаки Полтавської області, питання забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Охтирського міськрайонного нотаріального округу Сумської області Лебедєва Лариса Миколаївна, про визнання недійним заповіту,

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2022 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійним заповіту.

Зокрема позивач просила визнати недійним заповіт від 03 липня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Лебедєвою С.М. за реєстровим номером 599, яким батько позивача ОСОБА_3 заповідав все своє майно ОСОБА_2 .

Разом з позовною заявою позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту, заборони користуватись та передачі на відповідальне зберігання позивачу спадкового майна у вигляді: автомобіля «Фіат Добло», д.н.з. НОМЕР_1 ; житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,10га для його будівництва та обслуговування; житлового будинку АДРЕСА_2 ; земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,36га у с. Вербове Охтирського району Сумської області; трактора колісного марки DT110NWH; напівпричепа КАЗ8138, 1996 р.в., д.н. НОМЕР_2 ; причепу 2ПТС4,1992 р.в., д.н. НОМЕР_3 ; самохідного шасі Т-16,1982 р.в., д.н. НОМЕР_4 ; зернозбирального комбайну «Нива».

Дана заява обґрунтована тим, що особа на користь якої складено заповіт ОСОБА_2 скористався відсутністю інших спадкоємців на території України та протиправно заволодів спадковим майном померлого, яке використовує на власний розсуд.

При цьому позивач вважає, що померлому належала лише 1/2 частина вказаного майна, оскільки інша половина належала його дружині ОСОБА_4 . Наразі спір про поділ майна розглядається Охтирським міськрайонним судом Сумської області у цивільній справі № 583/896/21.

Розглядаючи дану заяву, суд виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 07 липня 2020 року ОСОБА_3 , зробив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Лебедєвою С.М. за реєстровим номером 599, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, заповідав ОСОБА_2 .

З матеріалів справи не можна встановити чи прийняв спадщину спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 , однак строк для її прийняття ним ще не пропущений, оскільки спадщина відкрилась лише 17 липня 2022 року.

Статтею 204 ЦК України визначено презумпцію правомірності правочину. Так, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Одним з видів одностороннього правочину є заповіт - особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому нормами ЦК України детально регламентовано процедуру охорони спадкового майн, організація якої покладається на нотаріуса або виконавця заповіту.

Згідно ч.ч 1-2 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 150 СК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Заявлені позивачем заходи забезпечення позову у вигляді арешту, заборони розпорядження та передач їй на зберігання спадкового майна фактично є вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов, ст. 387 ЦК України). При цьому позивач власником даного майна не є та в перспективі може претендувати лише на його частину.

За таких обставин, суд вважає, що заявлені позивачем способи забезпечення позову є явно неспівмірними із заявленою нею позовною вимогою про визнання заповіту не дійсним, фактично є намаганням витребувати майно з чужого володіння без проведення повноцінного судового розгляду, а матеріали позовної заяви не містять належних та достатніх доказів того, що відповідач, не являючись власником спадкового майна до отримання відповідних свідоцтв про право на спадщину, а отже й не маючи права на розпорядження ним, може здійснити дії, які в подальшому унеможливлять або значно утруднять виконання рішення суду.

За таких обставин у задоволені заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволені заява позивача про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15-ти днів з дня її постановлення до Полтавського апеляційного суду через Шишацький районний суд Полтавської області.

Суддя Шишацького районного суду

Полтавської області Д.С. Сиволап