РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/11617/20

Провадження №: 2/755/2389/22

"02" серпня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Гончарука В.П.,

за участю секретаря: Гриценко О.І.,

розглянувши у відкритому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської обл. про визначення місця проживання дитини суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та з врахуванням позовних вимог просить суд:

Визначити місце проживання малолітнього сина разом з батьком ОСОБА_1 .

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 22 жовтня 2010 року він уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 .

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 2 листопада 2018 року шлюб між сторонами було розірвано.

Після введення карантинних обмежень на території України викликаних COVID-19 відповідач з березня 2020 р. разом з дітьми переїхала тимчасово проживати до своїх батьків в м. Миколаїв.

Фактично з літа 2020 р. між позивачем та відповідачем склалися напружені сімейні стосунки й справа йшла до розірвання шлюбу.

Внаслідок ДТП, що мала місце 24 липня 2020 р. за участю батька відповідачки ОСОБА_5 їх спільній доньці ОСОБА_4 були спричинені тяжкі тілесні пошкодження від яких донька ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач вважає, що загибель доньки відбулася внаслідок неналежного виконання своїх батьківських обов`язків саме зі сторони відповідача, так -як остання знехтувала ПДР України та під час руху не прослідкувала, щоб дитина була пристебнута паском безпеки та на думку позивача вказані дії призвели до вказаних вище трагічних наслідків, а саме загибелі їх доньки ОСОБА_4 .

За твердженням позивача відповідач ОСОБА_2 й надалі продовжує порушувати ПДР під час керування транспортним засобом, коли в салоні автомобіля перебуває їх спільний син ОСОБА_3 , чим ставить під загрозу його життя та здоров`я.

Також після припинення шлюбно - сімейних стосунків сторони не дійшли згоди з ким буде проживати їх син, позивачу достовірно не відомо місце проживання відповідача та його сина, також не відомо в яких умовах проживає син, але позивач зазначає, що у відповідача відсутнє своє житло та відповідач ОСОБА_2 не в змозі забезпечити належні умови для проживання їх сина.

Натомість у позивача є у спів власності квартира, та він може забезпечити належні умови для проживання, виховання та розвитку свого сина в зв`язку з чим звернувся з відповідним позовом до суду та вважає, що задоволення позову буде відповідати інтересам дитини.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на вимоги ст.ст.160, 161 СК України, ст. 29 ЦК України.

В ході підготовчого судового засідання відповідачем ОСОБА_2 подано до суду зустрічний позов, відповідно до позовних вимог просить суд:

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що дійсно між позивачем та відповідачем існують напружені стосунки, але це ніяким чином не стосується виховання та побачень з сином.

В зустрічній позовній заяві позивач заперечує той факт, що нею нехтуються ПДР України та вона ставить під загрозу життя їх спільного сина ОСОБА_3 , в той же час відповідач ОСОБА_2 зазначає, що позивач ОСОБА_1 довготривалі періоди часу не проявляв зацікавленості до своїх дітей, не цікавився їх вихованням та забезпеченням та фактично після припинення шлюбно - сімейних стосунків від початку 2020 р. позивач не надавав матеріальної чи будь - якої іншої допомоги відповідачу в утримані їх спільних дітей, що стало підставою для звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Також відповідач ОСОБА_2 спростовує ту інформацію, що у неї відсутнє житло, ОСОБА_2 зазначає, що їй на праві власності належить квартира, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 , в якій забезпечені всі умови для проживання, навчання та розвитку сина ОСОБА_3 .

На час розгляду справи в Дніпровському районному суді м.Києва також перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник наполягав на задоволенні первиного позову, обгрунтовуючи свої пояснення обставинами, що викладені в позовній заяві, що саме задоволення позову буде відповідати найкращим інтересам дитини. Щодо зустрічного позову, то представником позивача було надано відзив на зустрічний позов та в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник категоричного заперечували щодо його задоволення, назвавши позовні вимоги, що викладені в зустрічному позові неприйнятними, наполягаючи на тому, що відповідач ОСОБА_11 ставить вище свої інтереси та інтереси своїх батьків ніж інтереси дитини.

Але при цьому позивачем та його представником не надано до суду належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 не належним чином виконує свої материнські обов`язки по відношенню до їх спільного сина ОСОБА_3 та своїми діями ставить під загрозу його життя чи здоров`я та позивач не оспорював того факту, що бачиться та проводить час з сином Левом рідко та перешкод у спілкуванні з сином відповідач ОСОБА_2 йому не чинить.

Після дачі пояснень, допиту свідків та дослідження матеріалів справи позивач та його представник не з`явилися в судове засідання для проведення судових дебатів.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник надали відзив на первинний позов та в судовому засіданні заперечували щодо задоволення первинного позову, наполягаючи на задоволені зустрічного позову з обставин викладених в зустрічній позовній заяві, підтверджуючи ту обставину, що між позивачем та відповідачем склалися напружені стосунки викликані розлученням, але дані стосунки ніяким чином не впливають на можливість побачень позивача ОСОБА_1 зі своїм сином ОСОБА_3 .

За твердженням відповідача ОСОБА_2 остання самостійно несе всі витрати щодо утримання, навчання, виховання та забезпечення дозвілля свого сина ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 приймає опосередковану участь.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації в судовому засіданні просила прийняти рішення з врахуванням інтересів дитини.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської обл. до суду не з`явився, але надав заяву в якій просив слухати свправу в його відсутнсть та прийняти рішення з врахуванням висновку від 5 травня 2021 р. за №С-607.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу свідків, малолітнього ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи встановив наступне, що статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України слідує, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 4 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Як було встановлено в ході судового розгляду, що позивач 22 жовтня 2010 року уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 .

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок трагічної події ( ДТП) ІНФОРМАЦІЯ_5 загинула донька ОСОБА_4 .

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 21 січня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_3 став проживати з відповідачем по справі ОСОБА_2 .

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли напружені, конфліктні стосунки, викликані розлученням та його наслідками, а також обставинами трагічної загибелі доньки ОСОБА_4 .

Як було встановлено в судовому засіданні, що позивачу не чиняться перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_3 .

Відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 .

За вказаною адресою проживає відповідач зі своїм сином ОСОБА_3 , в квартирі створені всі належні умови для проживання та розвитку дитини.

Також, як було встановлено, що малолітній ОСОБА_3 проходить навчання в ТОВ «Софієвсько - Борщагівський ліцей «Софія», відвідує музичну школу та його навчанням та вихованням опікується ОСОБА_2

8 вересня 2020 р. Дніпровським районним судом м. Києва видано судовий наказ щодо стягнення аліментів з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 для утримання малолітнього сина ОСОБА_3 .

Також як було встановлено в ході судового розгляду як позивач так і відповідач офіційно працюють, мають сталий дохід.

Відповідно до висновку Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської обл. від 5 травня 2021 р. за №С-607, визначено, що з врахуванням рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської обл ., орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 ( а.с.186-188 т.2).

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Крім того ст..151 даного Кодексу передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Відповідно до ч.1 ст.158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім"ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Конвенцією ООН «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина має право вільно висловлювати власні погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага.

Дитина має право вільно висловлювати свої думки; це право включає свободу шукати, одержувати і передавати інформацію та ідеї будь-якого роду.

Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно норм ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо),місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини,суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.)

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дочки, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень позивача та її представника, представника відповідача, свідків, суд прийшов висновку про доцільність задоволення позовних по зустрічному позову, а взадоволенні первинного позову відмовити.

Питання судовий витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, Законом України «Про охорону дитинства», статями 19, 141, 150, 151, 153, 157-159 Сімейного Кодексу України, статтями 7, 10, 76, 81, 133, 244-245, 259, 263-265, ЦПК України,

У Х В А Л И В

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом з батьком - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської обл. про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: квартира АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840 грн. 80 коп. витрат пов`язаних зі сплатою судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 2 серпня 2022 р.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ,

Треті особа : Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, місцезнаходження: м.Київ, вул. Богдана Хмельницького , буд.24;

Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської обл., адреса:Київська обл., Бучанський р - н, с.Петропавлівська Борщагівка, вул. Я.Мудрого, 1-а

Суддя: