Справа № 201/4141/22
Провадження № 2/201/2393/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Батманової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про відшкодування збитків та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 06 липня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про відшкодування збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що у 2021 році позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з вимогами про визнання протиправним та скасування рішення останнього про відмову в призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, зобов`язання зарахувати пільговий стаж та зобов`язати призначити виплату пенсії на пільгових умовах за списком №2. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/13154/21 від 07.10.2021 було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/13154/21 від 12.03.2022 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 було скасовано, а позовні вимоги було задоволено у повному обсязі. Вказана постанова набрала законної сили. У зв`язку з розглядом вказаної справи позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди, яка виразилась у витратах на правову допомогу у розмірі 7 000 грн. та витратах на сплату судового збору у розмірі 908 грн та 1362 грн., а також у душевних хвилюваннях, які позивач оцінила у розмірі 5 000 грн. Відтак просила стягнути вказані кошти з відповідача, а також судові витрати.

Представник відповідач надав відзив, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на не співмірність позовних вимог з витратами на правову допомогу, а також відсутністю доказів та фактичної моральної шкоди, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, у 2021 році позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з вимогами про визнання протиправним та скасування рішення останнього про відмову в призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, зобов`язання зарахувати пільговий стаж та зобов`язати призначити виплату пенсії на пільгових умовах за списком №2.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/13154/21 від 07.10.2021 було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/13154/21 від 12.03.2022 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 було скасовано, а позовні вимоги було задоволено у повному обсязі. Вказана постанова набрала законної сили.

04.12.2021 між позивачем та ТОВ Лекс Тулс було укладено договір про надання юридичних послуг. Згідно п.3.1 розд.3 вказаного договору позивач зобов`язалась сплатити грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн. Таким чином, згідно квитанції від 04.12.2021 було сплачено 3 500,00 грн., а згідно квитанції від 22.12.2021 було доплачено грошові кошти у розмірі 3 500,00 грн.

Крім того, за подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір, у відповідності до кількості вимог, у розмірі 908,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією №53 від 16.07.2021.

Також, у зв`язку із апеляційним провадженням у вищевказаній справі позивач була вимушена сплатити судовий збір у розмірі 1 362,00 грн., що підтверджується квитанцією від 22.12.2021.

Оскільки постановою Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/13154/21 від 12.03.2022 позовні вимоги було задоволено у повному обсязі, то фактично діями відповідача позивачу було завдано на її думку збитків у розмірі 9 270,00 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Глава 8 КАС України регулює питання судових витрат, зокрема ст. 139 встановлює порядок розподілу судових витрат.

Відтак судові витрати за збитки не є тотожними поняттями та законодавець чітко розрізняє вказані терміни.

За таких підстав суд критично оцінює доводи позивача, в частині того що у зв`язку з неправомірними діями відповідача вона зазнала матеріальних збитків на загальну суму 9 270,00 грн., оскільки останні не є збитками, а є судовими витратами розподіл яких має бути вирішений у справі №160/13154/21 під час апеляційного розгляду справи, за умови якщо позивачем вказані вимоги були заявлені, а тому в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити.

Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. суд приходить до наступного.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади …при здійсненні ними своїх повноважень.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й м іра , до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Враховуючи попередній висновок суду, суд критично оцінює доводи, якими позивач обґрунтовує позовну заяву в частині стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено, спричинення моральної шкоди позивачу саме відповідачем.

Відтак, твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, спростовуються вищевказаними обставинами та наданим відзивом, не ґрунтуються на законі, а тому суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 12, 13, 76-78, 81-82, 89, 130, 137, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про відшкодування збитків та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Батманова