Справа № 754/4521/22
У Х В А Л А

Іменем України

16 серпня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва, у складі:

головуючої - судді Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання Довгань Г.А.,

за участі:

представника боржника адвоката Тетеря І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Деснянського районного суду м. Києва клопотання ТОВ «Університетська лікарня імені Короля Марцінковського в Зеленій Гурі» про визнання та примусове виконання на території України заочного вироку польського суду від 12.06.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

25.07.2022 року до суду надійшли заперечення ОСОБА_1 на клопотання в яких він просить відмовити в наданні дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду відносно нього за наступних підстав. Як зазначив ОСОБА_1 , він не був повідомлений про наявність відносно нього судового процесу у Польщі. Відповідно до ч. 4 ст. 466 Ц:: ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах (надалі міжнародний договір) до клопотання додається: рішення або його завірену копію разом з підтвердженням, що рішення набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосується аліментних зобов`язань, якщо рішення не набрало законної сили, разом з підтвердженням, що воно підлягає виконанню, якщо це не витікає з самого рішення; документ, який підтверджує, що сторона, відносно якої винесене рішення і яка не приймала участь у розгляді справи, отримала виклик у судове засідання своєчасно і належним чином, згідно законодавством тієї Договірної сторони, на території якої рішення було винесене, а у випадку обмеженої процесуальної здатності сторони - документ, який підтверджує, що та сторона була представлена належним чином; завірений переклад клопотання, а також документів, зазначених в підпунктах 1-2, на мову тієї Договірної сторони , на території якої рішення має бути визнане і виконане. Заявником не виконано жодного пункту. Таким чином, враховуючи, що заявником до клопотання не додано всіх належним чином оформлених обов`язкових документів, передбачених ЦПК України та Міжнародного договору, таке клопотання відповідно до ч. 4 ст. 466 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду та поверненню заявнику разом з поданими документами.

В зв`язку з неотриманням документів та неповідомленням про розгляд справи, як зазначає ОСОБА_1 , він був позбавлений можливості захищати свої права. Крім того, до клопотання надано лише витяг з судового рішення, з якого неможливо встановити обставини справи, та чому саме Польський суд розглядав справу, чи було повідомлено всіх учасників процесу. ОСОБА_1 вказує, що він не розуміє на яких підставах він опинився в статусі відповідача та боржника в Польському суді.

В судове засідання представник заявника не з`явився.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання що стосується його довірителя з підстав, викладених у запереченнях.

На підставі положень ч.5 ст.467 ЦПК України суд проводить розгляд клопотання у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання.

Вивчивши клопотання, розглянувши подані документи, вислухавши представника ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду за наступних підстав.

Згідно статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Статтею 462 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Питання визнання та виконання в Україні рішень, винесених на території Республіки Польща, регулюється Договором між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ратифікованого постановою Верховної Ради від 04.02.1994 року (далі - Договір).

Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки (стаття 463 ЦПК України).

Статтею 49 Договору встановлено, що за умов, передбачених цим Договором, Договірні Сторони визнають і виконують на своїй території рішення, винесені на території іншої Договірної Сторони, а саме: 1) рішення судів з цивільних справ; 2) рішення судів з кримінальних справ в частині, що стосується відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Положення пункту 1 застосовуються також до мирових угод з цивільних справ майнового характеру затверджених судом.

Стаття 50 Договору визначає наступні умови, за яких рішення Договірної Сторони визнається і виконується на території іншої Договірної Сторони: 1) згідно із законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої рішення було винесене, воно набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов`язань, також рішення, що не набрали законної сили, але підлягають виконанню; 2) суд, який виніс рішення, був компетентним на підставі цього Договору, а у випадку відсутності такого врегулювання в Договорі - на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 3) сторона не була позбавлена можливості захисту своїх прав, а у випадку обмеженої процесуальної здатності - належного представництва, а зокрема, сторона, яка не прийняла участі в розгляді справи, отримала виклик в судове засідання своєчасно і належним чином; 4) справа між тими самими сторонами не була вже вирішена з винесенням рішення судом тієї Договірної Сторони, на території якої рішення судом тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, і якщо між тими самими сторонами не була раніше порушена справа в суді тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 5) рішення органу третьої держави між тими самими сторонами і в тій самій справі не було вже визнане або виконане на території тієї Договірної Сторони, де рішення має бути визнане і виконане; 6) при винесенні рішення застосовано законодавство відповідно з цим Договором, а у випадку відсутності такого врегулювання у Договорі - на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

Отже, однією з необхідних передумов для визнання і виконання рішення суду Договірної Сторони є надання стороні можливості захисту своїх прав при розгляді справи по суті, що передбачає, зокрема, отримання виклику в судове засідання своєчасно і належним чином.

Пунктом 2 частини другої статті 51 Договору про правову допомогу передбачено, що до клопотання про визнання і виконання рішення подається документ, який підтверджує, що сторона, відносно якої винесене рішення і яка не приймала участь у розгляді справи, отримала виклик у судове засідання своєчасно і належним чином, згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої рішення було винесене.

Таким чином, порядок повідомлення учасника справи про судовий процес і вручення цій особі судової повістки (виклику в суд) регулюється правом держави, суд якої вирішує справу по суті (lexfori).

Відповідно до § 1 статті 1135-5 Цивільного процесуального Кодексу Республіки Польща сторона, яка проживає за кордоном, якщо вона не встановила уповноваженого на ведення справи, який проживає на території Польщі, повинна встановити уповноваженого на отримання кореспонденції в Республіці Польща. У разі не встановлення уповноваженого до отримання кореспонденції, призначена судова кореспонденція для цієї особи залишається в матеріалах справи як вручена.

На рівні внутрішнього законодавства України питання встановлення змісту норм права іноземної держави врегульовано статтею 8 Закону України "Про міжнародне приватне право". Відповідно до частини першої цієї статті при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.

З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів (частина друга статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Положення частини третьої статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право" надають також особам, які беруть участь у справі, право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду у встановленні змісту цих норм.

Принцип належного здійснення правосуддя передбачає, що у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позиції сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (Рішення ЄСПЛ у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, п. 30).

Стаття 52 Договору визначає порядок визнання і виконання рішення.

Визнання і виконання рішення належить до компетенції суду тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

При розгляді справи суд обмежується перевіркою виконання умов, передбачених статтями 50 і 51.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним вироком районного суду в Зеленій Гурі (Республіка Польща) від 12.06.2019 року, який набрав законної сили , у справі № IC 414/17 за позовом Університетської лікарні ім. Кароля Марцінковського в Зеленій Гурі проти ОСОБА_1 про виплату 13 915,20 тисяч злотих, та 4 914,46 злотих, як повернення коштів за процес.

Цей заочний вирок набрав законної сили.

Частина 2 статті 468 ЦПК України передбачає випадки за яких у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Отже, оскільки судом під час розгляду клопотання не було встановлено підстав для відмови в наданні дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, ОСОБА_1 жодним чином не спростовано, що він не отримував виклики до суду та не отримував копію рішення суду, враховуючи надані докази стороною завника про отримання даних документів - суд приходить до висновку про задоволення клопотання та надання дозволу на примусове виконання заочного вироку районного суду в місті Зелені Гурі (Республіка Польща) від 12.06.2019 року, який набрав законної сили, у справі № ІC 414/17 за позовом Університетської лікарні ім. Кароля Марцінковського в Зеленій Гурі проти ОСОБА_1 про виплату 13 915,20 тисяч злотих, та 4 914,46 злотих, як повернення коштів за процес.

Частиною 8 статті 467 ЦПК України визначено, що якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Оскільки на момент вирішення клопотання (16.08.2022 року), згідно інформації розміщеної на сайті Національного банку України 1 польський злотий становить еквівалент 7,6320 грн., тому із ОСОБА_1 на користь Університетської лікарні ім. Кароля Марцінковського в Зеленій Гурі підлягає стягненню 13 915,20 злотих, що становить еквівалент 110 671,76 грн., разом з відсотками за спізнення від 27.02.2016 року до дня заплати та 4 914,46 злотих, що становить 39 086,18 грн., як повернення коштів за судовий процес.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.258, 259, 260, 353, 354, 462-469 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ТОВ «Університетська лікарня імені Короля Марцінковського в Зеленій Гурі» про визнання та примусове виконання на території України заочного вироку польського суду від 12.06.2019 року - задовольнити.

Надати дозвіл на примусове виконання заочного вироку І судової колегії з розгляду цивільних справ Районного суду в Зеленій Гурі від 12.06.2019 року, який набрав законної сили, у справі І С 414/17 за позовом ТОВ «Університетська лікарня імені Короля Марцінковського в Зеленій Гурі» до ОСОБА_1 про заплату 13915,20 злотих, що за офіційним курсом НБУ становить на день постановлення ухвали - 110671,76 грн., разом з відсотками за спізнення від 27.02.2016 року до дня заплати та 4914,46 злотих, що за офіційним курсом НБУ становить на день постановлення ухвали - 39086,18 грн. як повернення коштів за судовий процес.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 19.08.2022 року.

Суддя: Н.Г. Таран