Справа № 350/771/20
Номер провадження 6/350/15/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2022 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Сокирко Л.М., секретаря судових засідань Ошуст В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Рожнятів Івано-Франківської області в залі судових засідань № 3 подання головного державного виконавця Рожнятівського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

в с т а н о в и в:

16 серпня 2022 року головний державний виконавець Рожнятівського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Король Н.В. звернулася до суду із поданням, у якому просила тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа. Подання мотивувала тим, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження № 64664558 з виконання рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2020 року ухваленого по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Вказане рішення суду до теперішнього часу не виконане, боржник ухиляється від його виконання, декларацію не подала, будь-яких заходів щодо виконання судового рішення не вживає, а тому боржника слід тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа.

У судове засідання головний державний виконавець Рожнятівського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) не прибув, його неявка не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (частина друга статті 247 Цивільного процесуального кодексу України). Вивчивши подання та долучені до нього матеріали виконавчого провадження, суд вважає, що у задоволенні подання слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до положення статті 441 Цивільного процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як засіб забезпечення виконання судового рішення. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Із матеріалів подання вбачається, що на виконанні Рожнятівського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) знаходиться виконавче провадження ВП № 64664558 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 2 березня 2021 року) з виконання рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2020 року. Виконавчий лист у справі видано 26 лютого 2021 року. Після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем було направлено електронні запити до реєструючих установ з метою перевірки майнового стану боржника. Згідно отриманих відповідей від Державної фіскальної служби України від 10 серпня 2022 року; Міністерства внутрішніх справ від 10 серпня 2022 року; Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 7 лютого 2022 року, у боржника відсутнє будь-яке майно та доходи на які можна було б звернути стягнення. Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Свобода пересування гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно частини 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті. У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості. У законодавстві України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Це право віднесено у Цивільному кодексі України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» № 3857-XII. Відповідно до вимог статті 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. Звертаючись до суду з відповідним поданням державний виконавець зазначив, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання судового рішення, зокрема добровільно не виконує його.

Відповідно до статті 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду за кордон і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в разі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань. Оскільки, відповідно до статті 441 Цивільного процесуального кодексу України подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування факту ухилення боржника від виконання судового рішення. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Про ухилення боржника від виконання покладених на неї рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким вона володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; несвоєчасна явка за викликом виконавця; неповідомлення виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб. Однак, будь-яких доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду державний виконавець не надав та суд їх не встановив. Натомість, головний державний виконавець у поданні зазначає про виклики (повідомлення) ОСОБА_1 щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо пояснення причин невиконання рішення суду, однак такі докази відсутні в матеріалах справи. Крім того слід зазначити, що у поданні не наведено підстав, а також не надано доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України з метою невиконання своїх зобов`язань.

З огляду на наведене, суд вважає, що, оскільки, матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду, тому відсутні підстави для задоволення подання.

Керуючись статтею 441 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 33 Конституції України, ст.аттею 18 Закону Уукраїни «Про виконавче провадження», статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання головного державного виконавця Рожнятівського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа - відмовити. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М. Сокирко