Провадження № 2/369/212/22
РІШЕННЯ

Іменем України

04.08.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Довгун І.В. , Моргун В.І. ,

та третьої особи 1 Поповченка О.І. , Довгун І.В. ,

від третьої особи 2 не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 369/12714/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_12, ОСОБА_7 , про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору позики, укладеного 17.02.2016 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_12, зареєстрований в реєстрі за №486 та розписки від 17.02.2016 року (з урахуванням уточнених позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що готівкові грошові кошти в сумі 9 358 276 гривень відповідачем згідно договору позики та розписки від 17.02.2016 р. не надавались, позивач була обманута щодо реальних намірів відповідача, введена в оману, що даний правочин є фіктивним, а підписання договору позики мало на меті забезпечення гарантії виплати комісійної винагороди у вигляді різниці між ринковою вартістю землі з цільовим призначенням - землі промисловості та номінальною ціною договорів купівлі - продажу від 17.02.2016 р., що були укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (батьком Позивача) в день підписання договору позики від 17.02.2016 р.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.11.2019 року у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.10.2020 р. закрито підготовче провадження, справа призначена для розгляду по суті в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи системою документообігу в суді від 29.12.2020 р., справа № 369/12714/19 розподілена судді Янченко А.В.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.12.2020 року (суддя Янченко А.В.) справу прийнято до свого провадження, призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.03.2021 року було постановлено ухвалу про повторне проведення підготовчого провадження, призначено підготовче судове засідання.

17.03.2021 року представником відповідача подано клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки позовна заява від імені ОСОБА_1 підписана неуповноваженою особою, у адвоката Хайнака Т.Л., який підписав позовну заяву, були відсутні повноваження на підписання. Згідно договору про надання правової допомоги № 326/18 від 28.05.2018 р., що доданий до позовної заяви, Хайнак Тарас Леонідович уповноважується на представництво інтересів ОСОБА_1 у Вищому адміністративному суді України, зокрема має право подавати касаційні скарги від імені позивача лише в кримінальних справах в якості захисника, та справах про адміністративні правопорушення, але не в цивільному судочинстві.

13.04.2021 р. представником відповідача повторно подано клопотання про залишення позову без розгляду з аналогічних підстав, які зазначені у клопотанні від 17.03.2021 р.

Ухвалою суду 26.05.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_12. про визнання договору позики недійсним залишено без розгляду з тих підстав, що адвокат Хайнак Т.Л. не мав повноважень на подання позовної заяви в інтересах ОСОБА_1 до Києво -Святошинського районного суду Київської області.

Постановою Київського апеляційного суду ухвалу від 26.05.2021 р. скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

20.12.2021 р. ухвалою суду залучено до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7 , та зобов`язано останнього надати суду пояснення щодо позову або відзив на позов.

20.06.2022 р. на виконання вимог суду третьою особою ОСОБА_7 подано за вхідним № 15069 письмову нотаріально завірену заяву, в якій він стверджує, що позивач не отримувала від відповідача грошові кошти в сумі 9358276 гривень по договору позики від 17.02.2016 р.

25.02.2022 р. позивачем подана заява про оголошення існування доказів, що існують в кримінальному провадженні № 0000067 від 18.02.2021 р., але з поважних причин (введенням військового часу, що унеможливило пересування) не долучені до матеріалів справи.

20.06.2022 р. позивачем подано заяви за вхідними номерами №15112, №15111, №15108, №15110 про приєднання у підготовчому судовому засіданні додаткових письмових доказів для доведення підстав позову, які вона отримала від начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Бучанського РУП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції Макарової І.С. на підставі дозволів від 23.02.2022 р. №№ 7145/1009/110/2022, 7165/1009/110/2022, 7167/1009/110/2022, 7179/1009/110/2022; які приєднані судом до матеріалів справи.

24.06.2022 р., за вхідним номером №15965 позивачем подані заперечення на заяву відповідача про застосування строку позовної давності щодо визнання позивачем договору позики та розписки від 17.02.2016 р. недійсним та клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності, які досліджені судом та приєднані до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 24.06.2022 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 20.07.2022 р., встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі.

14.07.2022 р. представником відповідача за вхідними №18978, №18975, №18972 подані заяви про визнання встановлених рішенням Київського апеляційного суду обставин преюдиційними; письмові заперечення проти клопотання позивача щодо визнання поважними причини пропуску строку позовної давності; письмові пояснення (заперечення на позов з урахуванням уточнених позовних вимог та заяви третьої особи ОСОБА_7 ) із додатками, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення, що досліджені судом та приєднані до матеріалів справи.

20.07.2022 р. позивачем за вхідним №19972 подані письмові пояснення ОСОБА_1 від 19.07.2022 р. із додатками на письмові заперечення відповідача від 14.07.2022 р. за вх. №18972 на позов з урахуванням уточнених позовних вимог та заяви третьої особи ОСОБА_7 ; письмові пояснення ОСОБА_1 за вхідним №19970 із додатками на письмову заяву відповідача від 14.07.2022 р. за вхідним №18978 щодо визнання встановлених рішенням Київського апеляційного суду обставин преюдиційними; письмові пояснення ОСОБА_1 за вхідним №19971 на письмові заперечення відповідача від 14.07.2022 р.; за вхідним №18975 щодо заперечення визнання поважності причини пропуску строку; пояснення та заперечення досліджені судом та приєднані до матеріалів справи.

Ухвалою від 20.07.2022 року витребувано інформацію у начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Бучанського РУП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції Макарової І.С., щодо досудового розслідування кримінального провадження №0000067 від 18.02.2021 р.

Листом за №1553 вих 22 від 29.07.2022 р. слідчим повідомлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000067 від 18.02.2021 р. триває, з дотриманням всіх вимог передбачених законодавством України, в тому числі ст. 219 КПК України.

01.08.2022 р. судом задоволено клопотання відповідача за вхідним №20638 від 25.07.2022 р. в частині допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та відхилено клопотання за №21718 від 01.08.2022 р..

04.08.2022 р. представниками відповідача ОСОБА_6 подані додаткові пояснення адвокатом Довгун І.В. за №22283, адвокатом Моргун В.І. за №22282, та представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Бучанського нотаріального округу Київської області ОСОБА_12 - адвокатом Поповченко О.І. за №22284; позивачем подані письмові пояснення щодо оцінки доказів на стадії їх дослідження за №22285; в судових дебатах адвокатом Довгун І.В. подана письмова промова в судових дебатах; письмові пояснення та промова досліджені судом та приєднані до матеріалів справи.

У судовому засіданні 04.08.2022 р. позивач та її представник вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити позов.

Представники відповідача та третьої особи 1 проти позову заперечували, просили суд відмовити в задоволенні позову, оскільки вважали факт отримання позивачем від відповідача готівкових грошових коштів в сумі 9 358 276 гривень по договору позики від 17.02.2016 року доведеним.

Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, наявними в матеріалах справи та показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до висновків:

17.02.2016 р. Позивач - ОСОБА_1 (позичальник) та відповідач - ОСОБА_6 (позикодавець) уклали Договір позики, відповідно до п. 1 якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2 цього Договору, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений Договором строк та на визначених Договором умовах.

П. 2 Договору позики зазначено: «…Розмір позики становить 9 358 276 гривень...».

Відповідно до п. 3 договору позики, факт одержання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною Позичальником.

Відповідно до п. 6.1 договору позики: «…строк дії договору до 17.07.2017 р…».

Відповідно до п. 7 договору позики: «…Порядок повернення позики: Зобов`язання Позичальника має бути виконане за місцем реєстрації Позикодавця, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , або, у разі неможливості виконання зобов`язання за місцем реєстрації Позикодавця через відсутність там Позикодавця або з інших причин, повернення позики здійснюється шляхом перерахування на поточний рахунок Позикодавця № НОМЕР_1 в ПАТ «Креді Агріколь Банк», , код Банку 300614, або, за ініціативою Позикодавця на інший поточний рахунок Позикодавця, про який Позикодавець своєчасно письмово, за 10 днів до дати виникнення зобов`язання, повідомить Позичальника.

При поверненні Позичальником частини позики готівкою - повернення підтверджується нотаріально засвідченою заявою Позикодавця про отримання грошей, при безготівковому поверненню частини позики - повернення підтверджується випискою з банківського рахунку Позикодавця…».

Відповідно до п. 26 Договору позики цей договір вступає в силу і вважається укладеним з моменту передачі грошей.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На момент підписання договору позики грошові кошти як предмет цього договору мають бути передані від позикодавця до позичальника та факт підтвердження передачі грошових коштів має бути засвідчений борговим документом - розпискою. Перед посвідченням договору позики нотаріус має переконатись, що грошові кошти передані від позикодавця позичальнику та отримати від сторін підтвердження передачі грошових коштів.

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, метою укладення договору позики було забезпечення гарантії виплати комісійної винагороди у вигляді різниці між ринковою та номінальною вартістю земельних ділянок з цільовим призначенням - землі промисловості, вказаних в договорах купівлі-продажу, що були укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (батько Позивача).

В статті 203 ЦК України зазначено: «… зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. ... Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним…».

В той же день 17.02.2016 р. між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_8 (покупець) було укладено 5 договорів купівлі-продажу земельних ділянок, відповідно до умов яких покупець прийняв у власність 5 земельних ділянок з цільовим призначенням - землі промисловості, розташовані в Київській області, Києво-Святошинському районі, с. Білогородка.

Зазначені договори купівлі продажу посвідчені приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_12. та зареєстровані в реєстрі за №№ 494, 495, 496, 497, 498.

1) кадастровий №:06:002:0211,площею 0,9205 га, в реєстрі №498 сума продажу 92050,00 гривень (том 3 аркуш справи 51-57);

2) кадастровий №:06:002:0025, площею 0,9903 га, в реєстрі №496 сума продажу 99030,00 гривень (том 3 аркуш справи 45-50);

3) кадастровий №:06:002:0054, площею 0,9903 га, в реєстрі №497 сума продажу 99030,00 гривень (том 3 аркуш справи 65-69);

4) кадастровий №:06:002:0023, площею 0,9761 га, в реєстрі №495 сума продажу 97610,00 гривень (том 3 аркуш справи 58-64);

5) кадастровий №:06:002:0012 площею 0,9903 га, в реєстрі №494 сума продажу 99030,00 гривень (том 3 аркуш справи 37-44).

Земельні ділянки, що придбав ОСОБА_8 , були подаровані відповідачу ОСОБА_13 за договорами дарування від 30.07.2015 року, що посвідчені приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_12., зареєстровані в реєстрі за №№ 3214, 3215, 3216, 3217, 3218.

Згідно пункту 6, 7 Договорів дарування від 30.07.2015 р., Дарувальник і Обдарована оцінили дар земельних ділянок з підстави нормативно грошової оцінки:

1) кадастровий №:06:002:0211 в сумі 828386,15 гривень;

2)кадастровий №:06:002:0025 в сумі 927416,15 гривень;

3)кадастровий №:06:002:0054 в сумі 927416,15 гривень;

4)кадастровий №:06:002:0023в сумі 910460,40 гривень;

5)кадастровий №:06:002:0012 в сумі 927416,15 гривень;

Загальна площа перелічених земельних ділянок складає 4,8675 га, або 486,75 соток.

Загальна вартість ціни догорів купівлі продажу від 17.02.2016 р., укладених між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 становить 486750,00 гривень за 486,75 сотки, - по 1000 гривень за сотку (курсу НБУ станом на 17.02.0216 - 27,0198 гривень за 1 долар США = 37,01 доларів США за 1 сотку земельної ділянки).

Загальна вартість ціни догорів дарування від 30.07.2015 р. між ОСОБА_14 та ОСОБА_6 становить 4141930 (чотири мільйони сто сорок одну тисячу дев`ятсот тридцять)гривень 75 копійок, за 486,75 сотки - по 8509,40 гривень за сотку, (курсу НБУ станом на 30.07.2015 складав 22,07 гривень за 1 долар США = 385,56 доларів США за 1 сотку земельної ділянки).

Суд дослідив та прийняв до уваги письмовий доказ - Довідку №13/07 від 13.07.2022 р., щодо визначення ринкової вартості земельних ділянок на період лютий 2016 року, що розташовані в селі Білогородка, Києво-Святошинського району Київської області з цільовим призначенням - землі промисловості, яка складена суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕКСПЕРТ НЕРУХОМОСТІ - 2015» сертифікат №34/22 від 31.01.2022 р. виданий Фондом державного майна 31.01.2022р. строком до 31.01.2025р., де зазначено, що ринкова вартість земельних ділянок на період - лютий 2016 року, становила від мінімального значення 27000,00 (двадцять сім тисяч) гривень за 1 (одну) сотку, до максимального значення 35000 (тридцять п`ять тисяч) гривень за 1 (одну) сотку та вище.

В зазначеній довідці суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «ЕКСПЕРТ НЕРУХОМОСТІ - 2015» №13/07 від 13.07.2022 р. визначено, що під час аналізу ринкової вартості земель промисловості на період - лютий 2016 р. враховувалось місце розташування земельних ділянок від міста Києва, які входять в 30-ти кілометрову зону.

Розрахункова ринкова вартість земельних ділянок, зазначених в договорах купівлі - продажу від 17.02.2016 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 становить 15576000 (п`ятнадцять мільйонів п`ятсот сімдесят шість тисяч) гривень, або 576466,14 (п`ятсот сімдесят шість тисяч чотириста шістдесят шість) доларів США (1184,31 доларів США за 1 сотку) згідно середньої ринкової вартості зазначеної в довідці №13/07 від 13.07.2022 р.

ОСОБА_7 , на підставі заповіту від 07 квітня 2018 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., зареєстрований в реєстрі за №74, після смерті ОСОБА_8 прийняв спадщину та оформив на себе зазначене в заповіті майно, частина якого складається з земельних ділянок з цільовим призначенням землі промисловості, розташовані в селі Білогородка, Києво-Святошинського району Київської області.

Вартість земельних ділянок згідно нормативно грошових оцінок складає:

1) кадастровий №:01:084:5066, площею 5,2737 га - 13423180,65 грн.;

2)кадастровий №:01:084:5086, площею 0,524 га - 1611033,99 грн.;

3)кадастровий №:01:084:5081, площею 0,8231 га - 2095240,08 грн.;

4)кадастровий №:01:084:5013, площею 0,1006 га- 256082,07 грн.;

5)кадастровий №:01:084:5092, площею 0,8124 га - 2068002, 72 грн.;

6)кадастровий №:01:084:5088, площею 0,0285 га - 72548,10 грн.;

7)кадастровий №:01:084:5091, площею 0,0442 га - 112513,20 грн.;

8)кадастровий №:01:084:5005, площею 0,4558 га - 1160260,00 грн.;

9)кадастровий №:01:084:5006, площею 0,1412 га - 359 431,30 грн.;

10)кадастровий №:01:084:5093, площею 0,2617 га - 804594,64 грн.

Суд порівняв вартість 1 сотки земель промисловості, що були придбані ОСОБА_8 у ОСОБА_6 17.02.2016 р. (вартість 1 сотки складала 1000 гривень), з вартістю 1 сотки земель промисловості згідно нормативно грошових оцінок, зазначених в свідоцтвах на право на спадщину за заповітом, та встановив що:

1)вартість 1 сотки земельної ділянки з кадастровим №:01:084:5066 складає - 25453,06 гривень;

2)вартість 1 сотки земельної ділянки з кадастровим №:01:084:5086 складає - 29701,95 гривень;

3)вартість 1 сотки земельної ділянки з кадастровими №:01:084:5081, №:01:084:5092, №:01:084:5088, №:01:084:5091, №:01:084:5005, №:01:084:5006, №:01:084:5013 - складає 25455,47 гривень;

4)вартість 1 сотки земельної ділянки з кадастровим№:01:084:5093 складає - 30744,92 грн. гривень;

З представленого аналізу витікає, що у сторони правочинів - продавця (відповідача) за договорами купівлі продажу земельних ділянок від 17.02.2016 р. виникає умисел, що виражений в суб`єктивному бажанні отримати приховану комісію від продажу землі.

В цивільно-правових угодах купівлі продажу земель промисловості від 17.02.2016 р., враховуючи історію переходу права власності цієї землі та ціни, за якою вона була оцінена, присутня складова легалізації великої кількості готівки.

Досліджуючи копії документів, надані позивачем у вигляді письмових доказів, судом встановлено, що засвідчені копії документів оформлені належним чином та складаються з таких елементів: вони прошиті, пронумеровані, мають напис слів Згідно з оригіналом, найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копії, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії, зазначено у кого зберігається оригінал документа, що відповідає ДСТУ 4163:2020.

На підставі ухвали слідчого судді Києво - Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я. від 12.10.2021 р. у справі №369/13986/21, провадження №1-кс/369/2671/21 було отримано тимчасовий доступ до оригіналів документів, а саме: до нотаріальної справи та всіх документів, які стали підставою для укладання та посвідчення договору позики 17.02.2016 р.; іпотечного договору із змінами та доповненнями від 17.02.2016; п`яти договорів купівлі - продажу земельних ділянок від 17.02.2016;

На підставі протоколу доступу до речей і документів від 10.11.2021 р. та опису речей і документів від 10.11.2021 р., у приватного нотаріуса Києво -Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_12 були вилучені нотаріальні справи по договору позики, іпотечному договору та договорах купівлі - продажу земельних ділянок від 17.02.2017 р.

Аналізуючи документи, які містяться в нотаріальній справі по договору позики від 17.02.2016 р., зареєстрований в реєстрі за №486 за умовами пункту 3 вбачається: «…Факт одержання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною Позичальником…». В матеріалах нотаріальної справи відсутня копія розписки, що була власноручно написана ОСОБА_1 , та є обов`язковою умовою нотаріального посвідчення договору позики від 17.02.2016 р. Викладене також підтверджується відповіддю від 23 лютого 2022 р. №7177/1009/110/2022, що знаходиться в матеріалах судової справи, виданою ОСОБА_1 начальником відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Бучанського РУП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Макаровою І.С.

Відповідно до вимог пункту 3 глави 7 розділу I Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва, тощо які залишаються у справах нотаріуса.

У Постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2022 р. №921/184/21 зазначено, що відсутність відповідних додатків, які самі сторони в договорі визнали його невід`ємною частиною, та такими, що за змістом є обов`язковими, за звичайних обставин мала б свідчити про неукладеність договору.

У Постанові Верховного Суду по справі №753/11670/17 від 11 червня 2021 року вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору до підписання договору позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.10.2018 р. в справі №924/1096/17 вказано, що договір позики є класичним прикладом реального договору, про що свідчить положення абзацу 2 частини 1 статті 1046 ЦК України. Така норма сформульована імперативно. Окрім того, із дефініції даного договору, яка закріплена в абзаці 1 частини 1 статті 1046 ЦК України, можна зробити висновок, що оскільки позика спрямована до обов`язку повернути взяте в позику, то немає позики там, де не було заздалегідь взято в позику, тому що тоді не може бути мови про повернення.

Суд проаналізував розписку від 17.02.2016 р., що написана Позивачем, та встановив що :

З тексту розписки від 17.02.2016 р. зі справи №369/9135/17 не визначено, хто є позичальником і позикодавцем, хто передає грошові кошти, чи інші речі, визначені родовими ознаками;

В тексті розписки від 17.02.2016 р. написано, що ОСОБА_1 отримала борг в розмірі 9 358 276 гривень, еквівалент якої складає 339 400 (триста тридцять дев`ять, далі іде виправлення у вигляді дописки з галочкою над текстом зі словами «тисяч» чотириста доларів США.) Розписка від 17.02.2016 р. написана з опискою; у Постанові від 01.04.2020 р. по справі №757/43285/16-ц Верховний Суд підтримав висновок апеляційного суду, який вважав за можливе прийняти як докази лише розписки, які не містили будь-яких виправлень;

В розписці від 17.02.2016 р. відсутнє визначення: позикодавець передає у власність другій стороні - позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.;

Сума у гривні, яка зазначена в розписці, - це перерахунок доларів США на гривню за ціною середнього курсу купівлі доларів США комерційними банками станом на 17.02.2016 р.;

Розписку від 17.02.2016 р. було написано з посиланням на договір Позики від 17.02.2016 р. як такий, що вже підписаний. В розписці від 17.02.2016 р. чітко йде посилання на договір позики від 17.02.2016 р.

Суд проаналізував результати проведеної почеркознавчої експертизи, згідно Висновку експерта №4/21 від 22.01.2021 р. щодо дослідження копії розписки від 17.02.2016 р., рукописний текст, зображення якого міститься у технічній копії розписки, виконаний ОСОБА_1 у надзвичайних умовах, під впливом на процес письма тимчасових внутрішніх збиваючих факторів природного характеру, імовірніше за все - у незвичайному психофізіологічному стані, пов`язаному з операційною напругою виконавця (зокрема, при нанесенні тексту під диктовку) та його незвичайним емоційним станом (хвилюванням, стресом, втомою, пригніченістю, тощо.

Судом було допитано свідка ОСОБА_7 , який підтвердив, що 17.02.2016 року перебував в якості Іпотекодавця разом із позивачем в приміщені нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_12. під час підписання договору позики та іпотеки від 17.02.2016 р. Свідок підтверджує, що позивач разом із ОСОБА_7 приїхала до нотаріальної контори з метою підписання договору позики. Вони завідомо знали, що гроші за цим договором позики від 17.02.2016 р. передаватись не будуть, а підписання вищезазначеного правочину буде носити суто формальний характер. Метою підписання договору позики та іпотеки (з боку свідка) від 17.02.2016 р. було забезпечення гарантії виплати комісійної винагороди як різниці між ринковою вартістю землі та її номінальною вартістю, що була зазначена в п`яти договорах купівлі - продажу земельних ділянок з цільовим призначенням - землі промисловості, розташовані в селі Білогородка, Києво-Святошинського району Київської області, та були укладені між їх батьком - ОСОБА_8 та відповідачем за дуже вигідною ціною. Комісія мала бути сплачена відповідачу. Свідок стверджує, що по договору позики та розписці від 17.02.2016р. позивач не отримувала від відповідача та від будь-яких осіб, що знаходились в приміщенні нотаріальної контори будь-які готівкові грошові кошти, в тому числі готівкові грошові кошти в сумі 9 358 276 гривень. Свідок стверджує, що впродовж всього часу перебування їх з позивачем в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_12., свідок відстежував переміщення позивача з кабінету в кабінет, та якби хоч якісь кошти передавались, він би приймав участь в їх перерахунку та допомагав би нести сумку, в якій ці гроші мали б бути. Свідок стверджує, що після того, як позивач підписала договір позики від 17.02.2016 р. та приступила до написання розписки, приватний нотаріус ОСОБА_12. розпочала вчинення правочину з підписання іпотечного договору від 17.02.2016 р., та покликала його підписувати цей договір, коли позивач ще навіть не закінчила писати розписку. А після підписання іпотечного договору від 17.02.2016 р., ОСОБА_7 ще деякий час чекав ОСОБА_1 в приймальні нотаріуса. Свідок стверджує, що вони з позивачем разом приїхали до приватного нотаріуса ОСОБА_12 та разом вийшли з приміщення нотаріальної контори; що ОСОБА_1 впродовж часу знаходження в нотаріальної контори нікуди з приміщення не виходила; що він та ОСОБА_1 не були знайомі з ОСОБА_6 , та не познайомились з нею під час підписання договору позики та іпотеки від 17.02.2016 р. Свідок не вичитував та не погоджував текст іпотечного договору від 17.02.2016 р., підписав його машинально, знаючи що це формальність. Приблизно через тиждень після підписання іпотечного договору свідкові зателефонувала нотаріус ОСОБА_12 та попросила під`їхати та підписати Додаткову угоду до Іпотечного договору. Свідок приїхав до нотаріальної контори, та так само не вчитуючись та не задаючи зайвих питань підписав доповнення до іпотечного договору від 23.02.2016 року. Відповідача - ОСОБА_6 він у нотаріуса не бачив, Додаткова угода до Іпотечного договору вже була з її боку підписана.

Нотаріальна контора приватного нотаріуса ОСОБА_12., де вона проводила свою професійну діяльність на період лютого 2016 р. знаходилась в приміщенні 9-ти поверхової будівлі ТОВ «ГОЛДЕН РІВЕР» на 1-му поверсі. Керівником ТОВ «ГОЛДЕН РІВЕР» була рідна мати відповідача - ОСОБА_14 , а засновником ТОВ «ГОЛДЕН РІВЕР» - була відповідач.

З пояснень приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_12., копії яких знаходяться в матеріалах судової справи та отримані позивачем від Міністерства юстиції України Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) від 02.04.2021 №С-2383/6.3/1 вбачається: «…що на час нотаріального посвідчення договору позики грошові кошти, які є предметом договору, вже були передані позичальнику. Перед посвідченням договору позики ОСОБА_6 було надано приватному нотаріусу ОСОБА_12 для огляду розписку на підтвердження факту передання позичальнику грошової суми за договором позики, яка зберігається у позикодавця….» Згідно відповіді Міністерства юстиції України Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 05.05.2021 р. №Ч-3477/2021/6.3 з пояснень нотаріуса ОСОБА_12 : «…на підставі наданих приватним нотаріусом ОСОБА_12. пояснень встановлено, що на час нотаріального посвідчення договору позики грошові кошти як предмет цього договору були передані позикодавцем позичальнику. Перед посвідченням договору ОСОБА_6 , було надано приватному нотаріусу ОСОБА_12 для огляду розписку на підтвердження факту передання позичальником грошової суми за договором позики…».

«…У пункті 3 вищезгаданого договору зазначено, що факт одержання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною Позичальником. З огляду на вище викладене, беручу до уваги вимоги статті 1047 Кодексу (зі змінами та доповненнями станом на 17.02.2016) за наявності розписки Позичальника в отриманні коштів до підписання договору позики акт прийому - передачі грошей як додаток до договору позики від 17.02.2016 р. не складався….».

«…Щодо питання про те, чи переконувалася приватний нотаріус ОСОБА_12., перед посвідченням договору позики від 17.02.2016 р. за реєстровим №486 про дотримання сторонами договору - фізичними особами вимоги про проведення розрахунків у безготівковій формі, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 06.06.2013 №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2013 за №1109/23641, листів Національного банку України від 29.08.2013 №18-111/10879 «Про роз`яснення стосовно дотримання фізичними особами вимог законодавства щодо проведення розрахунків у безготівковій формі за договорами купівлі - продажу, що підлягають нотаріальному посвідченню на суму більше 150.000 гривень» та від 16.03.2013 №11-116/287410064 «Про застосування вимог постанови Правління Національного банку України від 06.06.2013 №210:

Відповідно до статті 7 Закону (зі змінами та доповненнями станом на 17.02.2016), нотаріуси у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Автономної Республіки Крим, крім того, - законодавством Автономної Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

У відповідності до частини третьої статті 1087 Кодексу (зі змінами та доповненнями станом на 17.02.2016), граничні суми розрахунків готівкою для фізичних осіб відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

Згідно з пунктами 1 постанови Правління Національного банку України від 06.06.2013 року №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.07.2013 року за №1109/23641 (зі змінами та доповненнями станом на 17.02.2016), було встановлено граничну суму розрахунків готівкою фізичних осіб між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 150 000 (ста п`ятдесяти тисяч) гривень. Слід відмітити, що дія постанови Правління Національного банку України від 06.06.2013 р. №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» станом на 17.02.2016 р. не поширювалась на розрахунки готівкою фізичних осіб між собою за договорами позики…».

Згідно відповіді Національного Банку України №50-0006/19636 від 09.03.2021р., що отримана на запит позивача ( копія міститься в матеріалах судової справи) угоди, в тому числі договори позики, що посвідчуються в нотаріальній формі на передачу грошових коштів на суму, що перевищує 150 000 гривень мають обов`язково вчинятися виключно у безготівковій формі (згідно Постанови правління Національного банку України «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013 р. №210, та обов`язок за дотримання вимог розрахунків готівкою покладено на нотаріусів при посвідчені таких договорів згідно листа роз`яснення Національного Банку України від 29.08.2013 р. №18-111/10879.

Згідно статті 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку України.

Приватний нотаріус ОСОБА_12. стверджує, що розписка була надана ОСОБА_6 як документ, який вже існував до підписання договору позики, та був в розпорядженні ОСОБА_6 .

З відповіді Міністерства юстиції України Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 17.05.2021 р. №Ч-4007/6.3 та №Ч-4158/6.3: «…Згідно з поясненнями приватного нотаріуса ОСОБА_12., 17.02.2016р, Ви та ОСОБА_6 звернулись до неї на особистий прийом для нотаріального посвідчення договору позики грошових коштів на суму 9358276 грн. Під час особистого прийому приватним нотаріусом ОСОБА_12. було встановлено особу сторін договору та перевірено їх дієздатність за паспортами громадян України; з оригіналів наданих ОСОБА_6 , та Вами паспортів громадян України та карток фізичних осіб - платників податків приватним нотаріусом ОСОБА_12 , було зроблено ксерокопії , які долучено до примірника договору позики, що зберігається у справах приватного нотаріуса ОСОБА_12 . Цього ж дня в ході особистого прийому приватним нотаріусом ОСОБА_12 було надано Вам та ОСОБА_6 роз`яснення вимог діючого законодавства України з питань нотаріального посвідчення договору позики грошових коштів. Після цього приватним нотаріусом ОСОБА_12. було з`ясовано у Вас та ОСОБА_6 дійсні наміри щодо посвідчення договору позики грошових коштів, всі умови договору та відомості, необхідні для посвідчення договору позики грошових коштів на суму 9 358 276 гривень. Надалі приватним нотаріусом ОСОБА_12 в її робочому кабінеті було здійснено підготовку проекту договору позики грошових коштів. До підписання договору позики Ви та ОСОБА_6 , особисто кожна, прочитали та погодили проект зазначеного договору….»

Згідно відповіді Міністерства юстиції України Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 17.05.2021 р. №Ч-4007/6.3 та Ч-4158/6.3 з пояснень приватного нотаріуса ОСОБА_12 : «…перед посвідченням договору позики від 17.02.2016 року за реєстровим №486 ОСОБА_6 було надано приватному нотаріусу ОСОБА_12 для огляду розписку на підтвердження факту передання позичальнику грошової суми за договором позики. Написання та підписання цієї розписки було здійснене позичальником за договором позики в присутності приватного нотаріуса ОСОБА_12

«…З пояснень приватного нотаріуса ОСОБА_12. вбачається, що на час звернення до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору позики грошові кошти як предмет цього договору були вже передані позикодавцем позичальнику. Грошові кошти на суму 9 358 276 грн. які були предметом договору позики від 17.02.2016 р. за реєстровим №486 приватний нотаріус ОСОБА_12. не бачила особисто та передання позичальнику грошової суми за даним договором позики відбулося за відсутності цього нотаріуса…»

В своєму відзиві на позов від 17.12.2019 р відповідач зазначає:

«...Про те, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_6 грошові кошти свідчить розписка ОСОБА_1 , копію якої представник ОСОБА_1 додав до свого позову.

Фраза представника позивача стосовно того, що ніхто з учасників угоди не може підтвердити факт передачі грошових коштів за договором позики, є лише припущенням. Як мінімум позикодавець та його юрист, а також брат ОСОБА_6 - ОСОБА_10 , які були присутні на угоді, можуть підтвердити факт передачі грошей ОСОБА_6 ОСОБА_1 ...»

Судом допитаний свідок з боку відповідача - ОСОБА_10 . В своїх показах свідок ОСОБА_10 стверджує: що позивач та Відповідач не були знайомі, ніколи не спілкувались, що свідок та позивач бачились в житті декілька разів, що свідок не може пригадати скільки та умовно зазначає 4 рази, що грошові кошти для позивача у свідка просив його знайомий, якого за твердженням свідка він бачив на декілька разів більше, ніж позивача, що цей знайомий працював у ОСОБА_1 , що свідок передавав грошові кошти ОСОБА_1 коли вона приїхала на підписання договору позики, перед підписанням договору позики від 17.02.2016 р.; що доказів наявності походження готівкових грошових коштів та документів на зняття готівкових грошових коштів з рахунків в банку свідок не має та не пам`ятає в якому банку він ці гроші взяв. Що передача готівкових грошових коштів відбувалась на 9-му поверсі адміністративної будівлі бізнес центу ГОЛДЕН РІВЕР, де на першому поверсі знаходилась нотаріальна контора приватного нотаріуса ОСОБА_12.; Свідок не може впевнено сказати, чи була присутня відповідач при передачі цих грошових коштів, що готівкові грошові кошти номіналом по 500 гривень знаходились в банківських вакуумних пакунках з поліетилену по 500 000 гривень в одному пакунку та «ще був хвостик».

Ці готівкові грошові кошти позивач рахувала реберцями дуже швидко, після чого свідок поклав гроші в два поліетиленових пакети та допоміг занести ці пакети в автомобіль позивача; що розписку безпосередньо після отримання готівкових грошових коштів на 9-му поверсі позивач не писала, що позивач замкнула готівкові грошові кошти в автомобілі та спокійно направилась до нотаріальної контори вчиняти правочин; що свідків, які могли б підтвердити факт отримання позивачем від ОСОБА_10 готівкових грошових коштів в сумі 9 358 276 гривень та факт заносу цих коштів в автомобіль немає, окрім покійного батька позивача (за твердженням свідка) що не може підтвердити цю подію.

Що після того, як позивач залишила грошові кошти в автомобілі, вона прийшла до нотаріальної контори та почала писати розписку, писала її тривалий час, декілька разів її переписувала, це виглядало «мучительно довго» та смішно. Що після написання розписки позивач підписала Договір позики від 17.02.2016 р.; що позивач особисто не повертала готівкові грошові кошти відповідачу, а відповідач особисто не отримувала ці кошти, що за позивача це робила інша особа, яку свідок вважає знайомим позивача, чиї повноваження свідок не перевіряв; що повернення готівкових грошових коштів відбувалось через свідка. Де само відбувалось повернення готівкових грошових коштів свідок не конкретизує.

Щодо підписання договорів купівлі продажу земельних ділянок від 17.02.2016 між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 впевнено нічого сказати не може, цей правочин пройшов поза його увагою, вартість цього правочину не пам`ятає.

Судом допитано свідка з боку відповідача - ОСОБА_11 . Свідок ОСОБА_11 в свої показах стверджує: що вона працювала юрисконсультом на підприємстві Голден Рівер, директором якого була мати ОСОБА_10 та Відповідача - ОСОБА_14 . Що вона (свідок) за дорученням ОСОБА_10 готувала договір позики та форму і текст розписки та договір іпотеки, що вона узгоджувала форму цих документів з ОСОБА_10 та з якоюсь людиною, що начебто була представником позивача, яким чином вона це робила - сказати не може, що вона була присутня при написанні розписки та підписанні договору позики Позивачем. Що 17.02.2016 р. вона знаходилась на своєму робочому місці на 9-му поверсі бізнес центру ГОЛДЕН РІВЕР, що коли почався правочин ОСОБА_10 їй зателефонував та вона спустилась на перший поверх, де знаходилась нотаріальна контора нотаріуса ОСОБА_12 ; що грошові кошти, що були предметом договору позики та розписки вона не бачила, та при передачі грошових коштів присутня не була, що вона підтверджує присутність в нотаріальній конторі ОСОБА_8 - батька Позивача, називає його кремезним чоловіком.;

Правочин, що почався з написання розписки, за її твердженням, почався у другій половині дня після 15:00, а може і пізніше. Що позивач писала розписку один раз дуже акуратно, гарним почерком, переписуючи текст розписки із зразка. Після написання розписки позивач пішла підписувати договір позики 17.02.2016 р.; що після підписання договору позики брат позивача ОСОБА_7 підписував іпотечний договір; що підписання всіх цих документів разом з написанням розписки складало приблизно одну годину. Щодо підготовки до підписання договорів купівлі продажу земельних ділянок від 17.02.2016 р. нічого сказати не може, вона ці договори не готувала та не редагувала.

Проаналізувавши позицію відповідача, викладену письмово в запереченні до позову від 17.12.2019 р., пояснення приватного нотаріуса ОСОБА_12. та покази свідків з боку позивача та відповідача, суд приходить до висновку щодо наявних розбіжностей та суперечностей в цих показах: свідок ОСОБА_7 стверджує, що позивач не отримувала грошові кошти від відповідача та взагалі від будь-кого при підписанні договору позики та до підписання договору, що позивач та свідок ОСОБА_7 були разом весь час в нотаріальний конторі та разом прийшли до нотаріальної контори; відповідач стверджує, що вона та її юрист ( ОСОБА_11 ), а також брат відповідача - ОСОБА_10 , які були присутні на угоді, можуть підтвердити факт передачі грошей; приватний нотаріус ОСОБА_12. стверджує, що розписка була вже написана до підписання договору позики, та надана їй для огляду відповідачем; свідок ОСОБА_7 стверджує, що розписка писалась позивачем після підписання договору позики; свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 стверджують, що розписка писалась в приміщенні нотаріальної контори в присутності їх та нотаріуса до підписання договору позики; приватний нотаріус ОСОБА_12. наполегливо стверджує, що грошові кошти як предмет договору позики вже були передані відповідачем позивачу до підписання договору позики, але грошові кошти нотаріус не бачила, та передача грошових коштів відбувалась за відсутності нотаріуса; що позивач та відповідач разом прийшли до приватного нотаріуса ОСОБА_12., разом виявили бажання підписати договір позики, разом готували договір позики, разом його вичитували та вносили свої правки; Свідок ОСОБА_11 стверджує, що саме вона готувала проект договору позики та розписки, але факт передачі грошових коштів підтвердити не може; свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_7 підтверджують той факт, що Позивач та Відповідач ніколи не були знайомі; свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зовсім по різному трактують процедуру написання позивачем розписки; свідок ОСОБА_11 стверджує, що правочин почався у другій половині дня після 15:00 та пізніше.

Матеріалами, що містяться в судовій справі встановлено, що правочин з підписання договору позики розпочався в 10:58:34, правочин з підписання договору іпотеки розпочався в 11:18:27, правочин з підписання договорів купівлі-продажу землі розпочався в 13:32:56.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не акцентують увагу на вчиненні правочинів з підписання договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 17.02.2016 р.; свідок ОСОБА_11 підтверджує присутність ОСОБА_8 в нотаріальній конторі нотаріуса ОСОБА_12. до початку підписання договору позики.

Свідки не вказують: коли, ким, та за яких обставин готувались договори купівлі продажу земельних ділянок від 17.02.2016 р., чому в договорах купівлі-продажу від 17.02.2016 р. зазначена низька ціна (в порівняні з нормативно грошовими оцінками, зробленими 30.07.2015 р.), чому в нотаріальній справі по договорам купівлі продажу від 17.02.2016 р. відсутня нормативно грошова оцінка землі.

Приватний нотаріус ОСОБА_12 вчиняє правочин з підписання договору позики, не з`ясовуючи факт підтвердження позивачем отримання готівкових грошових коштів в сумі 9 358 276 гривень від відповідача, та надає протирічливі пояснення щодо написання розписки та підписання договору позики;

Якщо позичальник приймає, а позикодавець передає готівкові грошові кошти в обмін на розписку, за підтвердженням їх добровільного волевиявлення нотаріус приймає розписку у позикодавця та вчиняє правочин з підписання договору позики (ст. 1047 ЦК України).

Якщо розписка пишеться після вчинення правочину з підписання договору позики, готівкові грошові кошти мають передаватися в офісі нотаріуса, якщо їх сума не перевищує 150 000 гривень або за безготівковим перерахунком на рахунок позичальника згідно постанови НБУ №210 від 06.06.2013 р.. Нотаріус зобов`язаний виконувати Постанови НБУ (ст. 1087 ЦК України), та здійснювати контроль за дотриманням виконання Постанови НБУ сторонами при вчиненні правочинів. Якщо при таких обставинах передача готівкових грошових коштів не відбувається, цей договір носить ознаки фіктивного.

Свідок ОСОБА_10 стверджує, що він передав позивачу готівкові грошові кошти не в приміщенні нотаріальної контори, а на 9 му поверсі бізнес - центру ГОЛДЕН РІВЕР; свідок ОСОБА_7 стверджує, що позивач була присутня виключно в приміщенні нотаріальної контори; свідок ОСОБА_10 стверджує, що позивач отримала готівкові кошти без жодних підтверджуючих документів з її боку; що через деякий невизначений час, вже в приміщенні нотаріальної контори, без фактичної наявності грошових коштів, позивач пише розписку на ім`я ОСОБА_6 . Факт передачі грошових коштів не підтверджено ніким, крім свідка ОСОБА_10 ;

Боргова розписка, яка не містить посилання на момент передання грошових коштів, а умови надання та повернення коштів є суперечливими, не може свідчити про укладання договору позики (Постанова ВС від 04.03.2020 р. у справі №632/2209/16).

Судом проведено аналіз істотних умов договору позики від 17.02.2016 р., які містяться в пунктах 1, 2, 3, 7, та в цілому договору позики щодо дотримання виконання істотних умов у взаємозв`язку з реальним спливом подій, що ґрунтується на показах свідків та письмових доказах, що містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено порушення дотримання умов пункту 1 договору позики: Фактів передачі грошових коштів від відповідача до позивача відповідач не наводить. Згідно показів свідка ОСОБА_10 грошові кошти передавались не позикодавцем, а саме свідком ОСОБА_10 . Крім свідка ОСОБА_10 більше ніхто не може підтвердити передачу готівкових грошових коштів позивачу.

Порушено пункт 2 договору позики - з показів свідка ОСОБА_10 чітко не встановлено суму позики, що мала бути передана позивачу;

Порушено умови пункту 3 договору позики від 17.02.2016 р.: розписка мала бути написана та грошові кошти мали бути передані до підписання договору позики (ст. 1047 ЦК України). В своїх показах свідки з боку відповідача стверджують, що розписка була написана до підписання договору позики в приміщенні нотаріальної контори. Позивач та свідок з боку Позивача стверджують, що розписка була написана після підписання договору позики. Факт написання позивачем розписки після підписання договору позики підтверджується текстом розписки «… і зобов`язуюсь його повернути в строк до 15 липня 2017 року згідно договору позики від 17.02.2016 р., що укладений між мною і ОСОБА_6 ….» (строк повернення позики, зазначений в розписці, визначений договором позики пунктом 6.1., а розписка прив`язана до договору позики).

Умови пункту 7 договору позики щодо повернення грошових коштів не можуть бути такими, за якими сторони досягли згоди. Позивач не була знайома з відповідачем, ніколи з нею не спілкувалась та не зустрічалась.

Договором позики не визначено повноваження представників сторін, тому твердження відповідача та свідка з боку відповідача - ОСОБА_10 щодо наявності представників, уповноважених здійснювати повернення готівкових грошових коштів, не відповідають умовам договору.

В нотаріальних справах за договорами купівлі продажу земельних ділянок за змістом експертних оцінок землі, оцінка виконана особою, яка не є виконавцем, а є замовником, у висновку відсутнє цільове призначення землі, в нотаріальних справах відсутній повний текст оцінки, що є обов`язковим відповідно до розділу ІІ глави 2, підпункт 1.18 наказу МЮУ від 22.02.2012 №296/5. В нотаріальних справах наявний лише експертний висновок на одному аркуші замість повного звіту експертної оцінки, відсутня нормативно - грошова оцінка землі. Згідно попередніх нормативно грошових оцінок, що були зазначені в договорах дарування від 30.07.2015 р., та також посвідчувались приватним нотаріусом ОСОБА_12 вартість землі в 10 разів вища за ціну договорів купівлі - продажу від 17.02.2016. Згідно нормативно - грошових оцінок, зазначених в свідоцтвах про право на спадщину за заповітом за 2019 - 2020 рр., вартість аналогічних ділянок землі (землі промисловості, розташовані в с. Білогородка) в 25-27 разів вищі за ціну договорів купівлі продажу від 17.02.2016 р.

Після підписання позивачем договору позики, ОСОБА_7 (брат позивача) підписує іпотечний договір, ОСОБА_8 (батько позивача) вчиняє правочин з купівлі 5 земельних ділянок.

Для вчинення нотаріальних дій щодо посвідчення правочинів приватний нотаріус ОСОБА_12 використовувала нотаріальні бланки суворої звітності :

НАТ 893175 - 893178 - для договору позики;

НАТ 893179 - 893184 - для іпотечного договору;

НАТ 893186 - 893190 - для 5 ти договорів купівлі продажу земельних ділянок; серія бланків та їх послідовна нумерація свідчать про те, що зазначені правочини відбувались в безперервній послідовності один за одним та складали один ланцюг, аналіз якого у взаємозв`язку правочинів висвітлює справжню правову природу договору позики.

Судом проаналізовано нотаріальні справи з договору позики від 17.02.2016 р. та іпотечному договору від 17.02.2016 р. на предмет хронології послідовності подій, що відбувалися при підписанні сторонами договорів та написанні розписки від 17.02.2016 р. Події відбувались в такій послідовності:

1. Приватний нотаріус ОСОБА_12 робить витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 48977789 від 17.02.2016 р., час реєстрації 10:58:34; Після цього приватний нотаріус ОСОБА_12. виводить на друк нотаріальні бланки НАТ 893175 - 893178 за Договором позики від 17.02.2016 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_1 щодо відсутності шлюбних відносин;

2. Приватний нотаріус ОСОБА_12. запрошує ОСОБА_6 для підписання Договору позики від 17.02.2016 р. ОСОБА_6 підписує Договір позики 17.02.2016 р.;

3. Приватний нотаріус ОСОБА_12. запрошує ОСОБА_1 для підписання Договору позики від 17.02.2016 р. Перед підписанням Договору позики від 17.02.2016 р. ОСОБА_1 вичитує Договір позики та підписує його (орієнтовний час вичитування Договору позики від 17.02.2016 р. складає від 5 до 15 хвилин);

4. Після підписання Договору позики від 17.02.2016 р., ОСОБА_1 приступає до написання Розписки щодо отримання боргових зобов`язань згідно Договору позики від 17.02.2016 р. (орієнтовний час написання Розписки від 17.02.2016 р. - складає від 10 до 35 хвилин);

5. Приватний нотаріус ОСОБА_12. починає оформлення Іпотечного договору від 17.02.2016 р. Початок вчинення нотаріальної дії - Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави №48978302 від 17.02.2016 р., час реєстрації - 11:18:27;

6. Приватний нотаріус ОСОБА_12. робить три Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: -

довідка: 53411651 від 17.02.2016 р., час реєстрації - 11:26:12;

довідка: 53411835 від 17.02.2016 р., час реєстрації - 11:27:04;

довідка: 53412030від 17.02.2016 р., час реєстрації - 11:27:59;

7. Приватний нотаріус ОСОБА_12. робить Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, щодо решти майна Іпотекодавця ОСОБА_7 , номер інформаційної довідки: 53412180 від 17.02.2016 р., час реєстрації - 11:28:44;

8. Після отримання інформації з Інформаційної довідки, приватний нотаріус ОСОБА_12. дає запит та отримує Інформаційну довідку з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів:

- ідентифікатор: 101850477 від 17.02.2016 р., час реєстрації - 11:38:05;

- ідентифікатор: 101850502 від 17.02.2016 р., час реєстрації - 11:38:17;

- ідентифікатор: 101850508 від 17.02.2016 р., час реєстрації - 11:38:38;

9. Після отримання всіх необхідних Витягів та Інформаційних довідок приватний нотаріус ОСОБА_12. виводить на друк нотаріальні бланки НАТ 893179 - 893184 за іпотечним договором від 17.02.2016 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (пункт 8) та заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо відсутності шлюбних відносин та пропонує сторонам підписати документи. Згідно показів свідка ОСОБА_7 він підписує іпотечний договір від 17.02.2016 р. без вичитування ;

10. Виходячи з часових інтервалів, що проаналізовані в пунктах 1, 3, 4 - ОСОБА_1 закінчила написання розписки від 17.02.2016 р. орієнтовно між 11 год. 13 хв. та 11 год. 38 хв.

11. В своєму письмовому відзиві від 01.12.2021 р. на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду ОСОБА_6 заявляє: «...без розписки ОСОБА_1 не отримала б грошей за договором позики, вона була зацікавлена в отриманні грошових коштів тому писала розписку самостійно, добровільно, власноручно…».

Суд вважає, що передача грошових коштів мала відбутися лише після підписання договору позики, одразу після написання розписки, в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_12., перед укладенням Іпотечного Договору, підписантом якого був ОСОБА_7 .

12. Відповідач та ОСОБА_7 підписують Іпотечний договір від 17.02.2016 року, час підписання 11 годин 38 хвилин - 11 годин 40 хвилин.

Згідно Наказу від 22.02.2012 року №296/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» при вчиненні нотаріальних дій з підписання Договору позики та Іпотечного договору - Іпотечний договір має бути підписаний після повного завершення попереднього правочину, після підписання Договору позики, написання Розписки та передачі готівкових грошових коштів.

13. Аналізуючи пункти 1 - 12 судом зроблений висновок, що факт передачі готівкових грошових коштів в сумі 9 358 276 грн від відповідача до позивача по розписці, яка є похідним документом договору позики від 17.02.2016 р. мав би розпочатися в проміжок часу між 11 годин 13 хвилин та 11 годин 38 хвилин (аналіз пункту 10) і закінчуватися до підписання іпотечного договору від 17.02.2016 р. - між 11 годин 38 хвилин та 11 годин 40 хвилин (аналіз пункту 12). Позивач для отримання грошових коштів в сумі 9 358 276 гривень від відповідача мала проміжок часу від 2 х до 25 хвилин.

14. За загальнодоступною публічною інформацією, що міститься на сайті Національного Банку України банкнота номіналом 500 гривень має розмір - 75 x 154 мм, а звідси і об`єм 1 пачки номіналом 500 гривень складає 115,5 см. кубічних (7,5 см. x 15,4 см. х 1 см. (товщина пачки));

15. Суд бере до уваги показники 1-8 які Досліджені судом у письмовому доказі, що оформлений у вигляді Протоколу про проведення слідчого експерименту від 03 лютого 2022 року із додатком стосовно:

15.1. Час на прочитання в голос договору позики від 17.02.2016 р. складає 10 хвилин 27 секунд;

15.2. Час на написання розписки від 17.02.2016 р. ОСОБА_1 складає - 13 хвилин 04 секунд;

15.3. Час на перерахунок вручну ОСОБА_1 банкнотів номіналом 500 гривень у кількості 1 (одна) пачка (100 штук банкнотів) складає - 54,85 секунди;

15.4. Час на перерахунок вручну ОСОБА_1 банкнотів номіналом 500 гривень у кількості 2 (дві) пачки (200 штук банкнотів) та 276 гривень, складає - 02 хвилини 09 секунд;

15.5. Час на перерахунок за допомогою лічильника банкнот марки «Саssidа 6650» з функцією детекції банкнот чорно-сірого кольору банкнотів номіналом 500 гривень у кількості 1 (одна) пачка (100 штук банкнотів) складає - 23,88 секунди;

15.6. Час на перерахунок за допомогою лічильника банкнот марки «Саssidа 6650» з функцією детекції банкнот чорно-сірого кольору банкнотів номіналом 500 гривень у кількості 2 (дві) пачки (200 штук банкнотів) складає - 44,27 секунди;

15.7. Час на перерахунок за допомогою лічильника банкнот марки «Саssidа 6650» з функцією детекції банкнот чорно-сірого кольору банкнотів номіналом 500 гривень у кількості 2 (дві) пачки (200 штук банкнотів) у кількості в два рази підряд, складає - 1 хвилину 22 секунди;

15.8. Вага готівкових банкнотів номіналом 500 гривень у кількості 1 (одна) пачка (100 штук банкнотів) що зважені металевими електронними вагами марки «Domotec» складає - 105 грам;

15.9. Час на перерахунок вручну готівкових грошових коштів сумі 9 350 000 гривень, номіналом по 500 гривень при ідеальних умовах без врахування людського фактору, та відволікаючих чинників складає 3 години 7 хвилин (187 пачок номіналом 500 гривень х на час необхідний для перерахунку вручну однієї пачки);

15.10. Час на перерахунок при ідеальних умовах без врахування людського фактору, та відволікаючих чинників за допомогою лічильника банкнот марки «Саssidа 6650» з функцією детекції банкнот чорно-сірого кольору банкнотів номіналом 500 гривень у сумі 9 350 000 гривень, складає - 1 (одну) годину 20 хвилин(кількість пачок номіналом по 500 гривень. х на час необхідний для перерахунку за допомогою пристрою (лічильника) однієї пачки);

15.11. Вага банкнотів номіналом 500 гривень в сумі 9 350 000 гривень становить 19 кілограм 600 грам. (вага 1 пачки банкнот номіналом 500 гривень х на 187 пачок)

Перерахунок вручну готівкових грошових коштів в сумі 9 350 000 гривень, номіналом по 500 гривень згідно результатів слідчого експерименту складає 3 години 7 хвилин без збиваючих факторів, а перерахунок за допомогою лічильника банкнот марки «Саssidа 6650» складає 1 годину 20 хвилин без збиваючи факторів.

За проміжок часу, визначений пунктом 13, позивач не мала фізичної змоги перерахувати зазначені кошти ані вручну, ані за допомогою лічильного пристрою.

Об`єм грошових коштів номіналом банкнот по 500 гривень в сумі 9 358 276 гривень складає 21598 см. кубічних (187 пачок номіналом 500 гривень х 115,5 см. кубічних, або 21,598 дм кубічних, або 21,6 літрів. Показники часу, необхідного для перерахунку грошових коштів, встановлені в слідчому експерименті, визначені без врахування людського та збиваючого фактору, а номінал банкнот максимально великий на період 2016.

Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження передачі готівкових грошових коштів.

Відповідачем не надано до суду жодного доказу того, що вони з позивачем були знайомі, що позивач просила у неї грошові кошти. В своєму відзиві від 01.12.2021 р., поданому до Київського апеляційного суду по справі № 369/9135/17 на сторінці дев`ятій, восьмого абзацу ОСОБА_6 зазначає: «...що вона не була знайома з ОСОБА_1 », вони ніколи не зустрічались, у них не було соціальних зв`язків, в матеріалах судової справи містяться докази, що вони ніколи не спілкувались засобами телефонного зв`язку, (Постанова від 24.06.2021 р. про з`єднання дзвінків з мобільних терміналів ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , лист від 22 лютого 2022 року №7149/1009/110/2022.

У своєму відзиві від 01.12.2021 р. до Київського апеляційного суду на сторінці 9 відповідач зазначає: «… те, що ОСОБА_1 позичила у мене гроші підтверджує її потребу в грошових коштах на момент укладання договору позики від 17.02.2016 р. … проте, факт залишається фактом - якщо позичила, значить - потребу в грошах мала;…».

Відповідачем не надано до суду жодних доказів того, що позивач потребувала грошових коштів (бізнес - планів, ділової переписки, попередніх договорів купівлі - продажу майна та інше), та з яких доходів позивач планувала їх повертати.

Відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти, або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Судом досліджено письмовий доказ - висновок №1-08/11/2021 від 08.11.2021р. за результатоми проведення психологічної експертизи із застосуванням поліграфа у кримінальному провадженні №0000067 від 18.02.2022 р., складений виконавчим директором громадської організації «ВСЕУКРАЇНСЬКА АСОЦІАЦІЯ ПОЛІГРАФОЛОГІВ» Ведмідь В.А., який був повідомлений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за розголошення даних досудового та судового розслідування за ст. 384, 387 КК України, та отримано висновки по поставленим запитанням: чи просила ОСОБА_1 у ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 9 358 276 грн. і чи отримувала ОСОБА_1 від ОСОБА_6 грошові кошти.

В результаті дослідження із застосуванням поліграфа відповіді на поставлені запитання: ОСОБА_1 не зверталась до ОСОБА_6 з проханням позичити в борг грошові кошти та не отримувала від ОСОБА_6 грошових коштів.

Відповідно до пунктів 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Крім того, висновками експертів можуть встановлюватися дані, які є доказом у цивільному процесі (частина 2 статті 76 ЦПК України) та висновки експертів є процесуальним джерелом доказів в КПК, якими можуть підтверджуватись фактичні дані, а саме: наявність або відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (частина 2 статті 84 КПК України).

Судом враховуються висновки, зроблені в Постанові КЦС Верховного Суду від 30.07.2020 р. по справі № 299/1523/16-ц, Постанові КЦС Верховного Суду від 12.02.2020 р. по справі №457/906/17, Постанові ККС Верховного Суду від 03.06.2020 р. по справі № 686/4267/15-к, Постанові ККС Верховного Суду від 18.08.2020 р. по справі №628/2370/17.

Судом відхиляються доводи відповідача про порушення психічного стану позивача та спростовуються Довідкою №14 від 26.09.2021р., що видана КНП «Київського міського психоневрологічного диспансеру №1», виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Департаменту охорони здоровья про те, що ОСОБА_1 на обліку у лікаря - психіатра не перебуває, оглянута лікарем - психіатром, психічних порушень не виявлено. З червня 2016 року по час видачі довідки до лікаря психіатра не зверталась. Також сам відповідач та третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_12. підтверджують у своїх письмових відзивах здоровий психологічний стан позивача . Так у своєму відзиві від 17.12.2019 р. відповідач зазначає: «... Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено презумпцію психічного здоров`я особи, а саме: кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом, та іншими законами України.

Під час укладання договору позики в Позикодавця не виникало жодних сумнівів в здоровому психічному стані ОСОБА_1 ...»

Згідно статті 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено поняття судової експертизи. Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно статті 71 Закону України «Про судову експертизу» визначено підстави проведення судової експертизи (обстеження і дослідження). Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб. Підставою для отримання висновку спеціаліста при з`ясуванні обставин вчинення кримінального проступку є запит службової особи підрозділу дізнання органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, уповноваженої особи іншого підрозділу зазначених органів, які уповноважені здійснювати досудове розслідування кримінальних проступків.

У відповідності до Інструкції №53/5 від 08.10.1998 р. (із змінами та доповненнями станом на 05.08.2021) поліграфологічна експертиза є одним із методів психологічного дослідження. Поліграф - це метод, що застосовується на рівні з іншими методами експертизи. Експерт має право використовувати ті методи та методики, які дають йому можливість з максимальною достовірністю відповісти на поставлені запитання.

04.02.2022 р. начальником відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Бучанського РУП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Макаровою І.С. у кримінальному провадженні №0000067 від 18.02.2021 року була винесена постанова про призначення судової психологічної експертизи з використанням поліграфа. Проведення експертизи доручено атестованому судовому експерту Цивінській Мар`яні Володимирівні, що внесена в реєстр судових експертів за №63-21/П від 26.10.2021 р. На дослідження експерту були надані копії з матеріалів кримінального провадження №0000067 від 18.02.2021 року, які мають значення для проведення відповідної експертизи.

Атестований судовий експерт ОСОБА_16 була повідомлена про відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. 384 КК України, за результатами проведення судової психологічної експертизи із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа отримано висновок №5 від 19.02.2022 р., який дає відповіді на такі запитання:

Чи зверталась ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , ОСОБА_6 щодо надання у борг грошових коштів у сумі 9 358276 гривень та чи отримувала ОСОБА_1 згідно розписки від 17.02.2016 р. грошові кошти від ОСОБА_10 , ОСОБА_6 ?

Відповіді, отримані на запитання свідчать про те, що ОСОБА_1 ніколи не зверталась з проханням щодо отримання грошових коштів до ОСОБА_6 та ОСОБА_10 та не отримувала грошових коштів від ОСОБА_6 та ОСОБА_10 по розписці від 17.02.2016 р., та взагалі не отримувала грошових коштів від будь-кого.

Оцінюючи письмовий доказ - висновок №5 від 19.02.2022 р. судово-психологічної експертизи із застосуванням поліграфа судом з`ясовано: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним що зазначені в підставах позову; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи, що підтверджує підстави позову Позивача по справі.

Висновками атестованих судових експертів можуть встановлюватися дані, які є доказом у цивільному процесі. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані у тому числі можуть встановлюватися висновками експертів (частина 1, 2 статті 76 ЦПК України).

У відповідності до пункту 5 частини 2 статті 43 ЦПК (Права та обов`язки учасників справи) учасники справи зобов`язані надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Суд відхиляє доводи (щодо оцінки доказу) представника відповідача - адвоката Моргун В.І. з приводу відсутності в переліку запитань до позивача при проведенні судово - психологічної експертизи, оформленої висновком №5 від 19.02.2022р., запитання щодо отримання позивачем грошової позики в доларах США, адже в жодному документі, наданому до суду відповідачем, в поясненнях свідка ОСОБА_10 , немає посилання на долари США.

Враховуючи те, що представник відповідача адвокат Моргун В.І. не надав до суду документів, що свідчать про те, що він має відповідну освіту психолога, його спростування експертизи - це лише його припущення.

У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 4, 5 статті 81 ЦПК України).

Відповідач та його свідок - ОСОБА_10 не були позбавлені можливості надати свої докази на спростування висновку експера №5 від 19.02.2022р, оформлені у вигляді поліграфологічної експертизи, проведеної судовим експертом - поліграфологом з відповіддями на запитання чи передавали вони готівкові грошові кошти позивачу.

У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів (частина 11 статті 83 ЦПК України). Відповідачем та третьою особою нотаріусом ОСОБА_12. до закінчення підготовчого засідання не подано письмових клопотань щодо виключення доданих до судової справи письмових доказів позивача. Суд відхиляє доводи представників відповідача - адвокатів Моргун В.І. та Довгун І.В. з приводу визнання недопустимим доказу та приймає як доказ висновок №5 від 19.02.2022р. за результом проведення судової психологічної експертизи із застосуванням спеціального технічного засобу - комп`ютерного поліграфа.

Судом досліджено Декларації про доходи та Довідки про подану декларацію та майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2014-2017, які в сукупності за вказаний період становили 33 667 315,20 гривень.

Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів наявності у нього достатньої кількості готівкових грошових коштів в сумі 9 358 276,00 гривень.

Судом досліджені відомості щодо сум доходів, отриманих ОСОБА_6 у період з 01.01.2013 р. по 31.12.2016 р. з Головного управління ДПС у Київській області, що витребувані згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2021 р. у справі №369/8044/21, провадження №1-кс/369/1595/21. До 2013р. в Головному управлінні ДПС у Київській області відсутня інформація щодо доходів ОСОБА_6 , а аналізуючи відомості щодо сум доходів, отриманих ОСОБА_6 за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2016 р., суд приходить до висновку, що її доходи не дозволяли їй видати готівкові кошти на суму 9 358 276 гривень.

Обов`язок декларувати доходи закріплений в статті 67 Конституції України, за якою кожен громадянин зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом та усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом. Згідно статті 179.1. Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи.

Судом відхиляється твердження відповідача щодо недопустимості доказу у вигляді висновку аудитора з підстав відсутності Дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування, оскільки зазначений дозвіл долучено до матеріалів судової справи за №7165/1009/110/2022 від 23.02.2022р.. Суд приймає до уваги письмовий доказ, що міститься в матеріалах справи: Висновок аудитора за наслідками економічної експертизи №38 від 23 лютого 2022 р. з додатками, виконаний приватним підприємством «АУДИТОРСЬКА ФІРМА «АУДИТ-ОПТІМ», що свідчить про те, що доходи ОСОБА_6 у період з 01.01.2013 р. по 31.12.2016 р. не дозволяли їй мати у власності та видати готівкові грошові кошти в сумі 9 358 276 гривень.

Суд відхиляє доказ відповідача у вигляді копії листа Національного Банку України від 07.10.2011 року №41-118/4922-11854. Цей доказ не встановлює наявність у Відповідача готівкових грошових коштів, достатніх для видачі Позивачу позики, а лише надає погодження Відповідачу набути істотну частку в акціонерному товаристві «Радикал Банк».

На підтвердження своїх доходів відповідачем було надано до суду копії Актів виконаних зобов`язань від 04.07.2012, 12.07.2012, 09.07.2012, 06.07.2012, 20.07.2012, 26.07.2012, 30.07.2012 рр..

Копії Актів не є самостійними документами та не підтверджуються виписками з рахунку відповідача, що свідчили б про зняття з рахунку готівкових грошових коштів.

В копіях Актів виконаних зобов`язань, що надані відповідачем, містяться помилки та описки (пункт1). В копії Акта б/н від 04.07.2012р. підпис ОСОБА_6 не співпадає з підписами, які містяться на нотаріальних та процесуальних документах, що знаходяться в матеріалах судової справи.

Судом досліджено письмову нотаріальну заяву ОСОБА_17 від 19.07.2022 року, зареєстрована в реєстрі за №240, що ставить під сумнів саму процедуру реальності вчинених правочинів з продажу акцій ПАТ Радикал Банк відповідачем та членами її родини. В своїй нотаріальній заяві ОСОБА_17 , будучи особою, яка зазначена в Акті виконаних зобов`язань від 26 липня 2012 року на суму 11 950 000 гривень стверджує, що він не сплачував грошові кошти по Акту, оскільки взагалі не мав доходів в достатній кількості щоб сплатити; нікого не уповноважував на сплату коштів по Акту та не давав доручення щодо перерахування грошових коштів на його рахунок та з його рахунку, та не виявляв свого волевиявлення на укладання зазначеної угоди.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що копії Актів виконаних зобов`язань не доводять існування у Відповідача готівкових грошових коштів на момент вчинення правочину з підписання договору позики, та відхиляються судом.

Відповідачем були подані до суду нотаріальні Заяви, якими він обґрунтовує повернення частини позики позивачем, а саме: заяви: 1) від 06.12.2017 р. за №4716; 2) від 21.08.2017 р. за №4294; 3) від 06.07.2017 р. №3500; 4) від 14.06.2017 р. за №3035; 5) від 31.05.2017 р. за №2653, 6) від 11.05.2017 р. за №2150, 7) від 30.03.2017 р. за №1571; 8) від 15.03.2017 р. за №1255.

Зазначені заяви мають ознаки одностороннього правочину згідно ч. 3. ст. 202 ЦК України. На цих заявах відсутній підпис позивача - ОСОБА_1 , що мав би свідчити про передачу відповідачу готівкових грошових коштів в рахунок погашення боргових зобов`язань. Не визначено місце повернення частини позики, як того вимагає п.7 договору позики від 17.02.2016р.

В матеріалах судової справи містяться письмові докази - відомості щодо перетину державного кордону України позивачем та відповідачем в проміжки часу, що зазначені в Заявах.

-Заява від 14.06.2017 р. за №3035 була зроблена тоді, коли позивач був за межами державного кордону України;

-Заява від 11.05.2017 р. за №2150 щодо отримання коштів 11.04.2017 року була зроблена тоді, коли відповідач 11.04.2017 р. була за межами державного кордону України;

-Заява від 21.08.2017 р. за №4294 щодо отримання коштів 09.08.2017 р. була зроблена тоді, коли відповідач 09.08.2017 р. була за межами державного кордону України;

Відповідач та позивач фізично не могли передати та отримати зазначені в нотаріальних заявах від 14.06.2017 р. за №3035, від 11.05.2017 р. за №2150, від 21.08.2017 р. за №4294 готівкові грошові кошти, коли вони перебували за межами державного кордону України.

Суд приходить до висновку, що заяви від 14.06.2017 р. за №3035, від 11.05.2017 р. за №2150, від 21.08.2017 р. за №4294 носять ознаки фіктивного правочину.

Відповідачем не спростовано допустимими та належними письмовими доказами відсутність уповноважених нотаріальними довіреностями представників сторін на отримання чи передачу готівкових коштів по договору позики від 17.02.2016 р., що оформлені заявами (1 - 8) на повернення коштів. Умовами договору позики від 17.02.2016р. не передбачено повноважень представників. Суд вважає, що відповідачем не доведений факт повернення позивачем частини готівкових грошових коштів по договору позики від 17.02.2016р.

Визнання судом недійсними правочинів, укладених в силу обману регулюється статтею 230 Цивільного кодексу України. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Обман - це навмисне введення в оману сторони правочину іншою стороною або особою, в інтересах якої вчиняється правочин.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що відповідач обманула позивача шляхом введення в оману через її батька - ОСОБА_8 , оскільки сама ОСОБА_1 з ОСОБА_6 ніколи не була знайома.

Відповідач запевнила ОСОБА_8 , що договір позики та розписка від 17.02.2016 р., які підписала позивач, ніколи не будуть мати ніяких негативних юридичних наслідків, оскільки по цьому договору позики та розписці від 17.02.2016 р. фактично грошові кошти не видаються і він носить суто формальний характер. В пункті 26 Договору позики від 17.02.2016 р. зазначено, що договір вважається укладеним з моменту передачі грошей.

Підписання позивачем договору позики та розписки від 17.02.2016 р. мали на меті приховати різницю між ринковою та номінальною вартістю землі, яку продавала ОСОБА_6 ОСОБА_8 17.02.2016 р.

Завчасно продуманий умисел відповідача виражений в тому, щоб приховати взаємозв`язок правочинів, замінивши об`єктивний склад сторін договорів купівлі - продажу землі на іншу цивільно-правову угоду під назвою Договір позики.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Під умислом суд розуміє дії відповідача, спрямовані на те, щоб стягнути з Позивача неіснуючу суму позики, яка не передавалась по договору позики та розписці від 17.02.2016 р.

При обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести:

по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину:

-Позивач, підписавши Договір позики та розписку від 17.02.2016 р. була впевнена, що вчинення цього правочину не буде мати для неї жодних негативних правових та юридичних наслідків;

по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином:

- Позивач не збиралась повертати грошові кошти, зазначені в договорі позики та розписці від 17.02.2016 р., тому що вона ці кошти не отримувала. Якби позивач належним чином отримала пояснення відповідача щодо наміру останньої застосувати реальні правові та юридичні наслідки за Договором позики та розписки, вона б ці правочини не вчинила;

по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину:

-Умисні дії другої сторони правочину полягають в тому, що відповідач намагалась уникнути сплати податків, тому вказала в договорах купівлі-продажу земельних ділянок від 17.02.2016 р. вартість землі від 10 до 27 разів нижчу, ніж ринкова.

Необхідність виплати різниці між ринковою та номінальною вартістю земельних ділянок потягла за собою потребу, нав`язану відповідачем, прогарантувати з боку позивача цю виплату шляхом укладання з відповідачем договору позики та написання розписки, та іпотечного договору з ОСОБА_7 .

В постанові Верховного суду України від 02.04.2020 р. №638/289/18 для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин знають заздалегідь, що він не буде виконаний, та мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Відповідач, реалізуючи свій умисел шляхом обману, запевнивши позивача, що договір позики не буде мати жодних правових та юридичних наслідків, а також замовчуючи про реальні наміри, створила штучні умови, за яких позивачем підписаний договір позики від 17.02.2016 р., в який внесено завідомо неправдиві відомості щодо наміру отримати в борг готівкові кошти в сумі 9 358 276 гривень.

Фіктивний правочин - це правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином (ст. 234 ЦК України).

Фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч. 5 ст. 203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним.

Суд приходить до висновку, що оскільки договір позики та розписка від 17.02.2016 р. за якими не передавались та не отримувались сторонами готівкові грошові кошти в сумі 9 358 276 гривень є фіктивним в силу ст. 234 ЦК України.

Інші підстави позовної заяви Позивача судом відхиляються.

Судом досліджені обставини, викладені в письмовій заяві Відповідача від 14.07.2022 р. за вхідним №18978 щодо преюдиції та письмові пояснення Позивача за вхідним номером №19970 від 20.07.2022 р. на заяву відповідача від 14.07.2022 р. за вхідним №18978 щодо преюдиції. Суд приходить до висновку, що викладені Відповідачем в заяві 14.07.2022 р. за вхідним №18978 обставини та докази їх обґрунтування не підлягають задоволенню, виходячи із наступного:

Відповідно до усталеної судової практики преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 10.10.2019 р. по справі №910/2164/18, постанова КГС ВС від 08.07.2019 р. по справі №908/156/18). Учасники судового процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої справи.

Водночас, звільнення від доказування не має абсолютного характеру та не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не вправі сприймати як обов`язкові та незаперечні висновки щодо фактичних обставин, наведені в судових рішеннях в інших адміністративних, цивільних чи господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин учасник судового процесу, який ці обставини заперечує, зобов`язаний подати суду належні та допустимі докази. Ці докази має оцінити суд, що розглядає справу, у загальному порядку.

Статтею 89 ЦПК України зазначено:

1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задача суду - встановити чи мав місце факт. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п 11. Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Отже, суд не може припускати, що певну обставину доведено. Факт або стався, або його не було.

Предметом спору по справі № 369/9135/17, яка розглядалася Києво-Святошинським районним судом Київської області була вимога про стягнення заборгованості за Договором позики, укладеним 17.02.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .. Предметом позову по справі № 369/12714/19 є вимоги про визнання договору позики та розписки недійсним. Підстави визнання договору позики та розписки недійсними в справі, яка розглядається - обман, омана, умисел та фіктивність вчинених правочинів у зв`язку з неотриманням грошових коштів.

В апеляційній скарзі у справі № 369/9135/17 до Київського апеляційного суду, що подана третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - ОСОБА_7 не був позивачем, та не заявляв зустрічного позову про визнання договору позики та розписки від 17.02.2016 р. недійсним з підстав обману та омани.

У постанові КЦС ВС від 11.12.2019 р. по справі №320/4938/17. суд зробив висновки: Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Докази, що підтверджують або спростовують обставини виникнення правочину, саме факт передачі грошових коштів, можливість чи неможливість здійснити цю передачу не був предметом розгляду Київського апеляційного суду 10.02.2022 р. по справі №369/9135/17.

Преюдицію можна заперечити доказами, а отже вона не має абсолютного характеру.

ВС зазначає, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року № 6-327цс15 та Верховним Судом, зокрема, у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 822/1468/17.

ВС також сформував позицію, що за змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Позивач не заперечує факт написання розписки, але спростовує отримання грошових коштів по договору позики та розписці від 17.02.2016 р. доказами, що містяться в матеріалах справи та досліджені судом.

В постанові Київського апеляційного суду від 10.02.2022 р. не встановлювались факти того, що ОСОБА_1 ніколи не була знайома з ОСОБА_6 , ніколи не спілкувалась з нею особисто, та навіть засобами зв`язку, ніколи не просила в неї гроші, не брала та не повертала. Ці обставини Київським апеляційним судом не розглядались, отже не можуть визнаватись такими, що встановлені. До цих фактів не може бути застосована преюдиція як визначення встановленого та доведеного факту.

Верховний Суд наголошує, що спростування належними і допустимими доказами обставин, встановлених іншим судом у судовому рішенні, у даному випадку не порушує принципу верховенства права та правової визначеності як елемента верховенства права, а свідчить тільки про те, що суду не було надано всіх належних доказів для розгляду справи по суті. (Постанова ВСУ від 31 липня 2019 року у справі № 2340/4337/18).

Суд вважає, що ОСОБА_6 жодним чином не звільнена від доказування фактичних обставин, що супроводжували передачу грошей по Договору позики та розписці шляхом з`ясовування та доведення таких обставин, як: коли, де, та при яких обставинах ОСОБА_1 могла просити гроші у ОСОБА_6 та на які потреби?; коли, де та при яких обставинах ОСОБА_6 передавала ці гроші ОСОБА_1 .?; Як відбувалася передача грошових коштів? Хто може підтвердити факт передачі? Як ці кошти виглядали, в яких купюрах?; Яке походження (історія, звідки вони з`явились) ці грошові кошти?; Коли, де та при яких обставинах ОСОБА_1 могла повертати ОСОБА_6 ці гроші?; Як та при яких обставинах це відбувалось?

Судом досліджені обставини, викладені в письмовій формі відповідача від 14.07.2022 р. за вхідним №18975 щодо заперечення визнання поважності причини пропуску строку позовної давності та заперечення позивача за вхідним номером №15965 від 24.06.2022р., разом із письмовими поясненнями від 20.07.2022 р. за вхідним номером №19971 щодо заперечення визнання причини пропуску строку позовної давності поважними, та поновлення цього строку.

Суд приходить до висновку, що викладені позивачем обставини та докази їх обґрунтування підлягають задоволенню, виходячи із наступного: Цивільний кодекс України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, як зазначає ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Один з елементів «гнучкості» вітчизняної позовної давності закладений у ч. 5 ст. 267 ЦК України, яка передбачає, що у разі якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Водночас законодавство не містить переліку поважних причин пропуску позовної давності та не деталізує безпосередньо процедуру застосування вказаної норми. З практики застосування ч. 5 ст. 267 ЦК України Верховним Судом :

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються судді при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, тощо).

Пропуск процесуального строку не повинен слугувати засобом легалізації триваючого правопорушення.

Буквальне застосування строків позовної давності з підставами позову, викладеними позивачем з метою захисту порушеного права щодо невидачі грошових коштів відповідачем може дозволити останньому "легалізовувати" у судовому порядку триваючі, в тому числі грубі порушення законодавства у сфері, що регулюють грошову політику України.

В теорії права триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності) та відповідно - порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом; припиненням дії відповідної норми закону. (Постанова ВС від 19 червня 2018 року справа №464/2638/17, №74820715).

Питання поважності причини пропуску позовної давності висвітлено у Постанові ВС від 29.12.2020 р. у справі №909/1165/19 у пункті 6.20.; Постанові ВС від 18.12.2019 р. у справі №906/190/19; Постанові ВС від 10.11.2020 р. у справі №907/762/16; Постанові ВС від 18.12.2019 р. у справі №450/18/15-ц-. Враховуючи викладене позивач, достовірно знаючи про те, що Договір позики від 17.07.2016 р. носить фіктивний характер, за яким грошові кошти не передавались, не могла передбачити, що по цьому договору позики може відбуватися будь яка юридична дія, адже в пункті 26 Договору позики зазначено, що договір позики є чинним з моменту передачі грошей;

Позивач не просила та не отримувала готівкових грошових коштів в сумі 9 358 276 грн. та не повертала їх, що підтверджено показами свідків, заявами на повернення коштів, що були створені під час знаходження сторін за межами кордону України, висновками судового експерта за наслідками психологічної експертизи із застосуванням поліграфа, що містяться в матеріалах справи.

Відповідач не надає доказів наявності у нього грошових коштів, походження яких має бути підтверджено документально та задекларовано, намагаючись факт обману та омани, фіктивності правочину захистити строком позовної давності. Причина поновлення пропуску строку, спрямована на захист порушеного права позивача з підстав того, що готівкові гроші не передавались, є підставою для визнання поважною.

Суд бере до уваги поважності причини пропуску той факт, що при аналізі судом копії матеріалів цивільної справи №369/9135/17, за вхідним номером №15965, які свідчать про те, що суд 1-ї інстанції не відправляв судові повістки на адресу реєстрації, яка зазначена в паспорті громадянина України ОСОБА_1 та у відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в м. Київській області та в матеріалах справи на заяві на усунення недоліків апеляційної скарги яка зареєстрована за вх. №21402/17 від 27.12.2017 року в межах справи № 369/9135/17 та апеляційної скарги на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.08.2017 року про відкриття провадження у справі з недотримання правил підсудності що зареєстрована за вх.№. 33276 від 03.11.2017 р. в рамках справи № 369/9135/17, підписи ОСОБА_1 підроблені, що підтверджено судовою почеркознавчою експертизою №СЕ-19/111-21/46504-ПЧ від 06.10.2021 р. В матеріалах справи відсутній будь-який правовий документ на адвоката Падалку К.В.: довіреність, ордер, договір на правову допомогу, який мав би повноваження діяти від імені ОСОБА_1 .

Оскільки позивач не знала про існування заборгованості по договору позики від 17.02.2017 р., а дізналась після ознайомлення 17 липня 2019 року з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області по цивільній справі №369/9135/17 через адвоката Хайнак Т.Л., викладені обставини були об`єктивно непереборними та унеможливлювали своєчасне звернення до суду за захистом його порушеного права.

Основною підставою позовної заяви позивача є обман та омана. Позивач не отримувала грошових коштів по договору позики та розписці від 17.02.2016 р., не повертала позику відповідачу згідно заяв, не була знайома з відповідачем, не мала жодних соціальних стосунків, відповідач не мала доходів, достатніх для видачі позики за Договором позики та розписки від 17.02.2016 р. Викладене підтверджується дослідженими матеріалами справи;

Суд зазначає, що у відповідності до вимог чч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання правочину недійсним.

Як роз`яснив Конституційний Суд України своїм рішенням від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У вказаному рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, засадам справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного Рішення Конституційного Суду України.

Захищаючи своє порушене право Позивач через «охоронюваний законом інтерес» прагне до справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Викладені в сукупності докази та обставини дають суду підстави для задоволення заяви позивача та визнають причини пропуску строку для звернення до суду за захистом цивільного права та законних інтересів, які порушені відповідачем - поважними, та можливість поновити строк на звернення до суду з вимогою про визнання недійсним договору позики та розписки від 17.02.2016 р.

Усі інші доводи та твердження учасників справи не спростовують вищевикладених висновків суду.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених допустимими та належними доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_12, ОСОБА_7 , про визнання договору позики недійсним - задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним договір позики укладений 17.02.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_12, зареєстрований в реєстрі за № 486 та розписку від 17.02.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1 760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень 80 копійок.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_12, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 15.08.2022 року.

Суддя А.В. Янченко