Справа № 697/295/22
Провадження № 2/697/206/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Васянович Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Каневі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 (далі також ОСОБА_2 , відповідач) про стягнення аліментів на малолітню дитину.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем перебували у шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син весь час з часу розлучення з відповідачем проживає з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач участі в утриманні та вихованні дитини не приймає та ніякої матеріальної допомоги не надає. Відповідач приймати участі у вихованні та повноцінному розвитку сина не бажає, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на його утримання, ігноруючи своїми батьківськими обов`язками хоча зобов`язаний утримувати дитину. Дитина повинна мати належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень сама позивач забезпечити не має можливості. Вважає, що відповідач для належного рівня життя дитини повинен сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку, Крім того, утриманців відповідач не має, працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, має у своїй власності нерухоме майно: земельну ділянку, двокімнатну квартиру в м. Києві та житловий будинок. Це майно набуте ним після розірвання шлюбу, в той час як на утримання сина він жодної матеріальної допомоги не надав. Просить суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 17.05.2022 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.29).

Позивачка в судове засідання не з`явилася, свої інтереси доручила представляти адвокату Хорошун О.В.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Хорошун О.В. в судове засідання також не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду відзив на позов в якому зазначив, що вони дійсно з позивачем перебували у шлюбі, від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю (позивачем по справі). Зазначив, що він приймає участь у вихованні сина, неодноразово сплачував кошти на утримання дитини. Крім того, на шкільні канікули брав сина до себе та проводив з ним час. У травні 2021 року возив сина на відпочинок та оздоровлення на море в Туреччині, в серпні 2020 року їздив з сином на відпочинок на Азовське море. Зазначив, що він завжди брав участь у вихованні сина та ніс витрати на утримання дитини. При цьому робив це добровільно без жодних примусових заходів, виходячи з норм моралі та розуміння свого батьківського обов`язку, та планує робити це і надалі. Що стосується майна, про яке зазначила в позові позивач, зазначив, що вказане майно було ним набуте після розірвання шлюбу не внаслідок наявності доходів, а в дар від батьків. Крім того зазначив, що повноцінно він працювати не може, оскільки необхідно доглядати за хворим батьком, який є інвалідом І групи та матір`ю яка є інвалідом ІІ групи, на підтвердження чого подав письмові докази. Вважає, що заявлений розмір аліментів є необґрунтованим та завищеним. Не заперечує щодо стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. Просив розгляд справи проводити без його участі (а.с.61-90).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17.01.2012 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.9).

Спільне проживання сторін припинено, дитина проживає разом з позивачем, що не оспорюється сторонами по справі.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Отже, з урахуванням вимог діючого законодавства, а також те, що обов`язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним, відповідач є працездатним, тому суд вважає, що він має можливість надавати матеріальну допомогу своїй малолітній дитині.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач визнає свій обов`язок брати участь в утриманні дитини, проте заперечує щодо стягнення з нього 1/3 частини заробітку та не заперечує щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також те, що батьки повинні утримувати свою дитину, відповідач є працездатною особою, однак позивачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували, що відповідач офіційно працевлаштований а також те, що суду не надано об`єктивних доказів того, що з відповідача мають бути стягнуті аліменти саме у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) та враховуючи ті обставини, що відповідач доглядає за батьками, які є інвалідами, бере участь у вихованні сина, виходячи з засад розумності, добросовісності і справедливості, та беручи до уваги ту обставину, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню та слід стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 14.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Суд звертає увагу сторін на те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно заявлених вимог, що складає 744,30 грн. (992,40х75%).

Іншу частину судового збору в розмірі 248,10 грн. слід віднести на рахунок держави.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Щодо вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Позивачем та його представником надано договір про надання правової допомоги № 11 від 11.02.2022, де зазначено, що розмір гонорару встановлюється у фіксованій сумі та становить 4000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано відповідну довідку (а.с.54).

Учасниками справи такий розмір витрат на правову допомогу не оспорювався, заперечень щодо його обгрунтованості не надходило, клопотань про зменшення витрат на правову допомогу також відповідачем не надано. З огляду на виконану роботу адвокатом, витрачений наявністю у справі складених ним процесуальних документів та час, витрачений представником позивача при підготовці та участі у справі, суд вважає зазначений розмір витрат на правову допомогу цілком обгрунтованим та співмірним.

Як встановив суд, гонорар адвоката визначений сторонами у фіксованому розмірі, а тому адвокат не зобов`язаний подавати детальний опис виконаних робіт. Витрати на правову допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено чи вони підлягають оплаті в майбутньому. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, від 15.06.2021 у справі № 159/5837/19.

За таких обставин, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу в розмірі, пропорційному задоволеним позовним вимогам, тобто в розмірі 3000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 142, 259, 265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 180-182 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 14.02.2022 і до повноліття дитини.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , на користь держави /отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: 0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106/ судовий збір в сумі 744,30 (сімсот сорок чотири гривні 30 копійок) грн.

Іншу частину судового збору в сумі 248,10 (двісті сорок вісім гривень 10 копійок) грн. компенсувати за рахунок держави.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_2 , судові витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі гривень 00 копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Головуючий Б . К . Скирда