Постанова

Іменем України

10 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 522/10989/20

провадження № 61-3258св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про встановлення факту проживання однією сім`єю

за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року у складі судді Шенцової О. П. та постанову Одеського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позову

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_2 є її матір`ю. ІНФОРМАЦІЯ_1 в приміщенні Комунальної установи «Міська лікарня № 8» з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, що пов`язаний з виробництвом, унаслідок якого мати померла.

Посилаючись на те, що встановлення вказаного юридичного факту необхідно їй для отримання від Фонду соціального страхування України Одеської області (далі - Фонд) одноразової допомоги сім`ї померлої, позивач просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 14 липня 2021 року позов задовольнив. Встановив факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю до дня її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю та наявністю правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Одеський апеляційний суд постановою від 01 лютого 2022 року апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області залишив без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що проживання разом за однією адресою однією сім`єю матері з дочкою, яка створила власну сім`ю, що складається з чоловіка і дитини, не виключає можливість встановлення факту проживання дочки з матір`ю однією сім`єю, оскільки вказані особи мають кровний зв`язок та, проживаючи в одному домоволодінні, були пов`язані спільним побутом, мали сімейні відносини і, відповідно, взаємні права та обов`язки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 10 березня 2022 року, Фонд просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що відсутній висновок Верховного Суду в подібних правовідносинах, а саме: чи є повнолітня дитина, що створила власну сім`ю, зареєструвавши шлюб та проживаючи з чоловіком і донькою, сім`єю померлого потерпілого на виробництві при застосуванні частини шостої статті 41 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

На обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими.

Наявність шлюбних відносин у позивача дає підстави вважати, що ОСОБА_1 не перебувала у сімейних відносинах, які породжують взаємні права та обов`язки, разом з матір`ю ОСОБА_2 , а створила власну сім`ю і не має права на призначення одноразової допомоги на сім`ю в цьому випадку.

У частині другій статті 3 СК України зазначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Однак частиною першою статті 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Заява ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 є необґрунтованою і безпідставною, оскільки письмові докази, додані до цієї заяви, є недостатніми, щоб у судовому порядку встановити цей факт, що має юридичне значення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

18 травня 2022року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 в приміщенні стаціонарного відділення КУ «Міська лікарня № 8» між 20 год 30 хв та 23 год 10 хв стався нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, що призвів до смерті матері ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , яка працювала лікарем-терапевтом КУ «Міська лікарня № 8».

Згідно з висновком КУ «Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи» від 21 листопада 2018 року № 3565-03 смерть ОСОБА_2 знаходиться у прямому причинному зв`язку з поєднаною травмою голови, тулуба та лівої верхньої кінцівки і настала від шоку. При судово-токсикологічному дослідженні крові, взятої від трупа ОСОБА_2 , етилового спирту не знайдено.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернулася до Одеського міського відділення Фонду із заявою (з відповідними додатками) для отримання належних їй страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком, пов`язаним з виробництвом, що призвів до смерті її матері, потерпілої ОСОБА_2 .

07 травня 2019 року ОСОБА_1 отримала від Одеського міського відділення Фонду листа з інформацією про її право на отримання від Фонду одного із видів страхової виплати, зокрема одноразової допомоги у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, за наявності відповідного рішення суду, яким буде встановлено факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 , виданого 25 березня 1963 року, її матір`ю є ОСОБА_2 , батьком - ОСОБА_3 .

Після реєстрації шлюбу позивача 30 червня 1989 року прізвище « ОСОБА_1 » змінено на « ОСОБА_1 ».

Згідно з довідкою (виписка з будинкової книги про склад сім`ї і прописку) від 20 листопада 2018 року на житловій площі за адресою: АДРЕСА_1 , проживають і зареєстровані: ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_6 (чоловік), ОСОБА_7 (дочка) та ОСОБА_2 (мати), яка з 30 вересня 2011 року постійно мешкала у цьому домоволодінні.

ОСОБА_8 , допитана в суді першої інстанції як свідок, підтвердила, що позивач зі своєю матір`ю проживали однією сім`єю до дня смерті ОСОБА_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , на АДРЕСА_1 , мали спільний побут і взаємне піклування один про одного, вели спільне господарство, що свідок особисто спостерігала впродовж свого сусідського мешкання більш ніж за п`ять останніх років до смерті ОСОБА_2 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України у редакції, чинній на дату звернення з позовом до суду).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Преамбулою Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV) передбачено, що цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Одними із принципів соціального страхування, відповідно до пунктів 1 і 3 частини першої статті 3 Закону № 1105-XIV, є законодавчо визначені умови і порядок здійснення соціального страхування та державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону № 1105-XIV Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Відповідно до частин шостої - сьомої статті 6 Закону № 1105-XIV рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов`язковим для виконання, у тому числі всіма страхувальниками та застрахованими особами, яких воно стосується. Рішення правління Фонду оформляється постановою. Постанови правління Фонду підлягають обов`язковому оприлюдненню на офіційному веб-сайті Фонду протягом 20 робочих днів після їх прийняття. Рішення правління Фонду, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду (частина перша статті 8 Закону № 1105-XIV).

Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення, що затверджується правлінням Фонду, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду (частина третя статті 8 Закону № 1105-XIV).

Основними завданнями Фонду та його робочих органів, зокрема, є: реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону (пункти 1 і 2 частини першої статті 9 Закону № 1105-XIV).

Фонд зобов`язаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом (пункт 1 частини другої статті 10 Закону № 1105-XIV).

Отже, Фонд є суб`єктом владних повноважень, наділений владними управлінськими функціями, тому за предметним та суб`єктним складом спір у справі за позовною вимогою до відповідного Управління виконавчої дирекції Фонду про визнання права на страхові виплати підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 405/5366/17 (провадження № 11-876апп18) та постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 360/1438/16 (провадження № 11- 350апп18).

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, у відносинах з обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням Фонд та його робочі органи здійснюють владні управлінські функції та наділені повноваженнями приймати рішення/вчиняти дії, що впливають на можливість реалізації застрахованими особами права на соціальний захист, яке, зокрема, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, і мають обов`язковий характер для інших суб`єктів владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 761/21898/16-ц (провадження № 14-5цс20) виснувала, що спори стосовно оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його робочих органів і їхніх правонаступників про обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням є публічно-правовими. А тому їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Визначаючи, чи пов`язується з встановлення зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори, що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Установлено, що, звертаючись до суду з цим позовом, позивач обґрунтовувала вимогу про встановлення факту проживання однієї сім`єю з матір`ю саме відмовою Фонду здійснити нарахування та виплату їй одноразової допомоги як сім`ї потерпілої, а отже, вона фактично оспорює правильність застосування відповідачем норм спеціального законодавства, що регулюють спірні правовідносини, які є публічно-правовими, оскільки Фонд, відмовляючи у здійсненні нарахування та виплати соціальних платежів, здійснює владні управлінські функції.

Отже, вимога позивача у цій справі пов`язана з доведенням наявності у неї підстав для призначення та виплати соціальних платежів і не пов`язана з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, заявлена саме у зв`язку з відмовою Фонду виплатити відповідні кошти.

Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкових висновків про задоволення позовних вимог у цій справі, оскільки виниклий між заявником та Фондом спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, його належить розглянути виключно у порядку адміністративного судочинства у межах справи про оскарження рішення (дій/бездіяльності) Фонду щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової допомоги як сім`ї померлої в результаті нещасного випадку на виробництві, де і доводяться факти, заявлені у цій справі.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про встановлення юридичного факту, не виклавши вимоги з приводу оскарження дій (рішень) суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає за доцільне роз`яснити ОСОБА_1 її право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Верховий Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 дійшов схожих за змістом висновків, що встановлення фактів, які мають юридичне значення, щодо яких виник публічно-правовий спір, не можуть бути предметом розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 255, частиною першою статті 256, пунктом 5 частини першої статті 409, частинами першою та другою статті 414, статтею 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 лютого 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про встановлення факту проживання однією сім`єю закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун