Провадження № 2/522/1069/22
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
03 серпня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючої судді - Ковтун Ю.І.,
за участі секретаря - Лахматової С.В.,
представника позивача - адвоката Павельченка І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 28 липня 1997 року, адреса: АДРЕСА_1 ), яка подана адвокатом Павельченком Ігорем Віталійовичем (адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), в якій просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .
В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 є основним наймачем квартири АДРЕСА_4 . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , але на протязі більше 20 років відповідач в квартирі не проживає. Зазначає, що сплачує за комунальні послуги з врахуванням реєстрації у квартирі відповідача, що призводить до надмірного фінансового навантаження.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно зі ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом установлено, що 03.05.1963 Виконкомом Ленінської районної Ради депутатів трудящих було видано ордер № 4 ОСОБА_5 складом сім`ї чотири особи на право зайняття 2 кімнат, площею 31,8 кв.м. в квартирі АДРЕСА_4 . Склад сім`ї: дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_2 , ОСОБА_7 (а.с.10).
04.07.1973 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_9 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 (а.с.13).
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , яке видано 27 січня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради, про що складено відповідний актовий запис № 1215 (а.с.11).
Як вбачається з відомостей з Департаменту надання адміністративних послуг в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 зареєстроване місце проживання наступних осіб: ОСОБА_1 з 05.11.1973, ОСОБА_3 з 03.09.1992, ОСОБА_10 з 23.11.1998, ОСОБА_2 з 15.07.1980, ОСОБА_11 з 26.11.2008, ОСОБА_12 з 24.12.2010.
Відповідно до копії особового рахунку № НОМЕР_4 , який відкрито на ім`я ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_4 є самостійною, не приватизованою. Кількість зареєстрованих - 6 осіб (а.с. 18).
Як вбачається з акту від 27.03.2021, що складений мешканцями будинку АДРЕСА_5 , ОСОБА_2 не мешкає в квартирі АДРЕСА_6 більше 10 років, та його ніхто не бачив (а.с.14).
Відповідно до заяв ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 від 25.03.2021 та 27.03.2021 ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_4 , більше 10 років, у квартирі жодного разу за цей час не з`являвся (а.с.15-17).
Допитані в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили факт відсутності відповідача у спірній квартирі понад 20 років без поважних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
ЖК УРСР та ЦК України передбачено підстави визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Враховуючи суб`єкти даних правовідносин та правові підстави позову, під час розгляду вказаного спору підлягають застосуванню положення ЖК УРСР.
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Стаття 71 ЖК Української РСР установлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Так, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Отже, саме на позивача закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад строки встановлені статтею 71 ЖК Української РСР у жилому приміщенні без поважних причин.
Враховуючи наведене та фактично встановлені обставини по справі, суд вважає, що позивачем доведено факт відсутності відповідача за місцем його реєстрації понад строки, встановлені ст. 71 ЖК Української РСР. Будь-які підстави для застосування положень ч. 2 ст. 71 ЖК Української РСР та докази поважності відсутності відповідача у вказаному приміщенні понад встановлені строки, суду не надані.
Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким що втратив право на користування житловим приміщенням.
Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в квартирі, об`єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання за ним втрати права на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права наймача спірного житла - позивача по справі.
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_4 .
Керуючись ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 258-259, 268, 264-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 12 серпня 2022 року.

Суддя Ю.І. Ковтун