Провадження № 2/752/203/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 липня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.,

у місті Києві в приміщенні суду розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Державного підприємства «Наш Дім» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

встановив:

у грудні 2017 року ДП «Наш дім» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 2263,94 грн, з яких 2096,86 грн основного зобов`язання станом на 31.10.2017 р., за період з жовтня 2014 р. по жовтень 2017 р., 133,69 грн - інфляційні втрати, 33,39 грн - 3% річних.

Свої вимоги, які в подальшому уточнило, мотивувало тим, що відповідно до наказу Міністерства промислової політики України № 443 від 28.12.1999 року «Про створення державного підприємства «Наш дім» на базі рухомого та нерухомого майна відокремленого підрозділу Київського заводу «Радар», було створено Державне підприємство «Наш дім».

ДП «Наш дім» здійснює утримання та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 .

У квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований і постійно проживає відповідач ОСОБА_1 , який є споживачем комунальних послуг та на якого оформлено особовий рахунок.

В порушення норм законодавства відповідач не виконує своїх обов`язків щодо оплати за надані житлово-комунальні послуги внаслідок чого, станом на 31.10.2017 року, за ним рахується заборгованість, яку просило стягнути з боржника.

ДП «Наш дім» звернулось до суду про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за квартплату та комунальні послуги, однак ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.07.2017 року у прийнятті заяви ДП відмовлено.

6 грудня 2017 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Новаком А.В. відкрито провадження у справі.

Розпорядженням керівника апарату суду від 03.05.2018 року № 395 призначений повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з відстороненням від посади судді ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу повторного розподілу справ вказана цивільна справа розподілена судді Шкірай М.І.

Ухвалою від 8 травня 2018 року суддею Шкіраєм М.І справу № 752/25547/17 прийнято до провадження. Постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У липні 2018 року від відповідача надійшла заява про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 16 липня 2018 року постановлено продовжити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов, в якому заперечив проти заявлених до нього вимог у зв`язку з їх незаконністю та безпідставністю. Зазначив, що станом на 01.10.2016 року заборгованість згідно з рахунками ДП «Наш дім» становила 447,29 грн. Відповідач не сплачував цю заборгованість оскільки позивач систематично не виконував свої зобов`язання щодо обслуговування будинку. Обставини неналежного виконання зобов`язання з боку ДП «Наш дім» підтверджуються численними колективними скаргами, які відповідач підписував теж. Повідомив, що з 01.10.2016 року управлінням будинку № 130, у тому числі надання додаткових комунальних послуг, збирання платежів, здійснюється ОСББ «Лобановського 130», а тому у позивача відсутні права на отримання коштів з оплати комунальних платежів за період з жовтня 2016 по жовтень 2017 року. Просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 64-66, 85-87).

Представником позивача - адвокатом Дьоміною С.С. до суду надіслано уточнення позовних вимог, відповідно до яких просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ДП «Наш дім» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 777,01 грн, з яких: 447,29 грн основне зобов`язання станом на 30.09.2016 року; 328,90 грн інфляційні втрати; 0,82 грн 3% річних (а.с. 131).

Ухвалою від 3 лютого 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

У зв`язку з рішенням Вищої ради Правосуддя № 1464/0/15-20 від 21.05.2020 року ОСОБА_3 звільнено з посади судді Голосіївського районного суду м. Києва, а тому керівником апарату суду видано розпорядження № 399 про призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 752/25547/17.

Відповідно до протоколу розподілу зазначена справа передана судді Плахотнюк К.Г.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 7 вересня 2020 року справу за позовом ДП «Наш дім» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, прийнято до провадження (а.с. 167).

Справа неодноразово переносилась.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Відповідно до наказу Міністерства промислової політики України № 443 від 28.12.1999 року «Про створення державного підприємства «Наш дім» на базі рухомого та нерухомого майна відокремленого підрозділу Київського заводу «Радар" було створено Державне підприємство «Наш дім».

Звертаючись до суду ДП «Наш дім» посилається на те, що підприємство є балансоутримувачем будинку за адресою: АДРЕСА_1 та здійснює утримання і обслуговування зазначеного будинку.

Судом встановлено, що відповідно до довідки ДП «Наш дім» № 841 станом на 21 листопада 2017 року ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_3 з 29.06.2004 р. і є власником особового рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на цю житлову площу (а.с. 31).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) відносяться до житлово-комунальних послуг за функціональним призначенням.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 7 цього Закону, а обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Із зазначених положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Позивач - це виконавець послуг.

Позивач, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути заборгованість за надані житлово-комунальні послуги станом 01.10.2016 року у розмірі 777,01 грн., з яких: 447,29 грн. - основне зобов`язання; 328,90 грн. - інфляційні втрати; 0,82 грн. - три відсотки річних за період з 01.10.2014 року по 01.10.2018 року (а.с. 122-126), посилаючись на те, що зазначені послуги надавались саме Комунальним підприємством.

Однак, суду не надано доказів на підтвердження цих обставин.

Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував право вимоги до відповідача, як то договори з надавачами послуг, акти виконаних робіт, відомості про понесені підприємством витрати на утримання будинку та прибудинкової території.

Долучений до матеріалів справи розрахунок нарахованих до сплати платежів за житлово-комунальні послуги не може підтверджувати факт їх надання, крім того, останній не дає змоги встановити підстави проведених нарахувань та їх обґрунтованість.

Натомість, в матеріалах справи містяться докази, зокрема заяви від 10.10.2012, 24.03.2015 та скарги 10.09.2010, 05.11.2015 від мешканців будинку АДРЕСА_1 щодо незадовільного утримання будинку та прибудинкової території експлуатуючою організацією ДП «Наш дім» (а.с. 72-74, 79-83).

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом обставини в їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273-279, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Наш Дім» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя К.Г. Плахотнюк