Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 2-н/711/189/22
Справа № 711/3333/22
09 серпня 2022 року м. Черкаси
Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Старікова М.М., розглянувши заяву комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 боргу за оплату житлово-комунальних, -
Заявник - КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» ЧМР в липні 2022 року звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 боргу за оплату житлово-комунальних послуг.
Вивчивши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суддя приходить до наступного висновку:
Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
За п. 5 ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послугами за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
При цьому, відповідно до п. 13 та п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживачем житлово-комунальних послуг (далі - споживач) є індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Отже, виходячи із норм чинного законодавства, власник, співвласник майна та зареєстровані в ньому споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.
Згідно з ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Статтею 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Крім того, згідно з п. 13 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», в частині, що не суперечить нормам чинного цивільного процесуального законодавства, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання цих послуг.
Також, у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються (п. 4 ч.2 ст. 163 ЦПК України).
Пунктом 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу. Крім того згідно п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Із матеріалів даної справи вбачається, що заявником за об`єктом побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на ОСОБА_1 .
Заявник просить стягнути заборгованість за теплову енергію з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які зареєстровані за вказаною адресою, що підтверджується відомостями відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради.
Між тим, звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, заявником надано копію Договору про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води від 15.10.2008 року укладеного з ОСОБА_1 , проте доказів про укладення аналогічного договору з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не надано.
Слід враховувати, що у наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог, тобто таких, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин. Наказне провадження не передбачає участі боржника при розгляді заяви.
Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Отже, заявник просить стягнути солідарно з двох боржників вказану заборгованість за надані комунальні послуги.
Відповідно до частин 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Заявник у своїй заяві вказує, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 мають сплачувати кошти за послуги постачання теплової енергії, оскільки є споживачами даних послуг.
Однак вказані обставини щодо виникнення солідарного обов`язку боржників не підтверджені жодними доказами, що не може свідчити про безспірність заявлених вимог.
Матеріали справи не містять відомостей про те, хто є власником вказаного житла, будь-які докази, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є власниками чи співвласниками вказаного майна відсутні.
Отже, в порушення вимог п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу не додано жодного доказу про укладення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в будь-якій формі договору, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.
Крім того, як передбачено п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.
Відповідно до положень ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За положеннями частин 1, 2 статті 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч. 1 ст. 260 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).
Таким чином, якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок у силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.
Між тим, із заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів вбачається, що заявник звернувся з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 боргу за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 110668,70 грн., що виник станом на 01.03.2022.
Відповідно до наданого розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 01.02.2019 року у боржника вже існувала заборгованість в сумі 103650,57 грн. Загальний розмір заборгованості станом на 28.02.2022 становить 195442,53 грн.
З заявою про видачу судового наказу заявник звернувся в липні 2022 року, то періодом заявленим в межах позовної давності є з 01.07.2019 по 28.02.2022.
За період з 01.02.2019 року по 28.02.2022 року боржниками було здійснено оплату в травні 2020 року в сумі 26,85 грн., що не перевищує розміру наявної на час здійснення оплати заборгованості та місячних нарахувань. Враховуючи, що плата за житлово-комунальні послуги має здійснюватися споживачем щомісячно, заявлена до стягнення прострочена заборгованість за період до 01.07.2019 року є такою, що заявлена поза строками позовної давності.
Цивільний кодекс України містить положення щодо переривання перебігу позовної давності та можливості її застосування.
Однак, встановлення даних обставин виходить за межі інституту наказаного провадження. Так, стаття 165 ЦПК України не містить вимог щодо з`ясування судом обставин переривання позовної давності.
При вирішенні питання про стягнення вказаної заборгованості з боржників в порядку наказного провадження, останні будуть позбавлені можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування позовної давності, чим можуть бути обмежені їх права.
Пропуск позовної давності свідчить про наявність спору між заявником та боржником, а тому підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.
Отже, заявлена представником заявника сума не є безспірною, оскільки вимоги ґрунтуються на вимогах щодо солідарно стягнення заборгованості з двох боржників, однак виникнення такого солідарного обов`язку боржників не підтверджено жодним доказом. Крім того, з`ясування питання щодо дотримання позовної давності можливо лише в порядку позовного провадження.
Норми ЦПК України не передбачають можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки він видається лише за умови безспірності вимог, а оскільки заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий.
Відтак, суддя приходить до висновку, що заява подана з порушеннями вимог ст. 163 ЦПК України, а тому, згідно п.п. 1, 5 ч. 1 ст.165 ЦПК України наявні підстави для відмови у видачі судового наказу.
Також, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
В той же час, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.
Частиною другою статті 167 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 163, 165, 166, 167, 260-261, 353-355 ЦПК України суддя, -
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: М. М. Старікова