Справа № 450/5151/21 Провадження № 2/450/627/22
25 серпня 2022 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді Мусієвського В.Є.
при секретарі Расяк С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
Ухвалою судді від 22 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Протокольною ухвалою від 12 травня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
26 липня 2022 року від представника позивача ОСОБА_6 до суду надійшла заява, якою він проінформував суд про те, що згідно інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті ЛНУ ім. І. Франка, відповідач працює у вказаному закладі освіта на посаді доцента кафедри міжнародного права, надав його робочий телефон та електронну пошту.
Позивач та її представники ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, однак останній 25 серпня 2022 року подав до суду клопотання, у якому підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив такі задовольнити, розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечив проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи як шляхом скерування судових повісток на його поштову адресу, на його електронну пошту, так і шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті суду, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового розгляду не подав.
З письмової згоди представника позивача суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 29 липня 2021 року між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 укладено попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватний нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Олефір Р.В., зареєстрований в реєстрі за № 3416.
Відповідно до п. 1.1. попереднього договору сторони домовилися, що основний договір купівлі -продажу буде укладений до 01 вересня 2021 року.
Згідно з ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.
За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.
Згідно з положеннями ст.ст. 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.
Відповідно до ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
За ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 17 червня 2021 року по справі № 711/5065/15, оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком. Сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.
Враховуючи наведене, з огляду на те, що основний договір купівлі-продажу згаданої земельної ділянки не був укладений у передбачений попереднім договором строк до 01 вересня 2021 року у зв`язку з ухиленням відповідача від укладення такого, позовна вимога про стягнення з нього на користь позивача сплаченого авансу є підставною частково в розмірі заявленої суми.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Враховуючи наведене, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у валюті Долар США судом не встановлено, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1128237 грн. 60 коп.
З заяви від 01 вересня 2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Олефір Р.В., вбачається, що ОСОБА_8 , який діє від імені ОСОБА_1 , просив приватного нотаріуса Олефір Р.В. передати ОСОБА_2 пропозицію укласти основний договір до 20 вересня 2021 року.
31 серпня 2021 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_8 зокрема представляти її інтереси в органах нотаріату, а також перед всіма фізичними та юридичними особами з приводу купівлі на її ім`я будь-якого нерухомого майна, що підтверджується довіреністю від 31 серпня 2021 року, посвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гулієв А.А, зареєстрованою в реєстрі за № 1895.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Як попередньо встановлено судом, основний договір купівлі-продажу не був укладений між сторонами до 01 вересня 2021 року у зв`язку з ухиленням відповідача від укладення такого.
Водночас, у попередньому договорі сторони погоджували вартість вказаної земельної ділянки в розмірі 1598336 грн.
Вказані обставини явно свідчать про ухилення відповідача від укладення основного договору купівлі продажу, а також про використанням ним «права на зло» з метою унеможливлення укладення основного договору купівлі-продажу.
У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 вказано, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) використовувала/використовували право на зло ; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) .
У п. 5 попереднього договору сторони погодили, що у випадку відмови (ухилення) продавця від укладення основного договору у визначений попереднім договором термін та на вищевказаних умовах, він зобов`язується повернути покупцеві отриманий від нього забезпечувальний платіж у подвійному розмірі, а також грошові кошти, які були сплачені покупцем для продавця як частину розрахунку за майбутнім основним договором.
Застосована сторонами в укладеному попередньому договорі конструкція «продавець зобов`язується повернути покупцеві забезпечувальний платіж у подвійному розмірі» свідчить про зобов`язання продавця повернути 1128237 грн. 60 коп. забезпечувального платежу в подвійному розмірі, тобто 2256475 грн. 20 коп., а не про наявність у нього обов`язку повернути вказаний забезпечувальний платіж та додатково сплатити покупцю два розміри такого в сумі 2256475 грн. 20 коп.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення неустойка в розмірі 1128237 грн. 60 коп., що разом зі стягненням 1128237 грн. 60 коп. забезпечувального платежу складатиме подвійний розмір останнього.
При цьому, роздруковані скрін-шоти переписки, подані позивачем, не можуть бути належним та допустимим доказом по справі, оскільки з таких неможливо ідентифікувати осіб, які здійснюють переписку. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач користується абонентським номером НОМЕР_1 суду не надано.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що обставини, якими позивач мотивувала свої позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому такі слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на її користь 1128237 грн. 60 коп. неповернутого авансу та 1128237 грн. 60 коп. неустойки.
Щодо витрат на правову допомогу в розмірі 169235 грн. 64 коп. слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Водночас, суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у зв`язку з чим суд не має можливості перевірити співмірність складності справи з виконаними роботами або наданими послугами, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт чи надання послуг, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 82, 89, 137, 141, 158, 223, 247, 259, 263-265, 268, 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 533, 546, 548, 549, 570, 571, 635, 657 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1128237 грн. 60 коп. неповернутого авансу та 1128237 грн. 60 коп. неустойки.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.