Справа № 451/1045/21
Провадження № 2/451/112/22
РІШЕННЯ

іменем України

11 серпня 2022 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Куцик-Трускавецької О.Б.,

при секретарі судового засідання Федорук І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дітей та заборгованості нарахованої по них, -

встановив:

Стислий виклад позиції сторін

Позивач ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 (відповідачки), у якій просить суд ухвалити рішення, яким:

звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від усіх доходів щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які було вирішено стягувати з нього на підставі судового наказу, виданого Сокальським районним судом Львівської області від 15 квітня 2020 року (справа № 454/1085/20), починаючи з 01 квітня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах в загальній сумі 54 767, 07 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот шістдесят сім) грн., по виконавчому провадженні про стягнення аліментів з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від усіх доходів щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягуються на підставі судового наказу, виданого Сокальським районним судом Львівської області від 15 квітня 2020 року (справа № 454/1085/20), починаючи з 1 квітня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.11.2002 виконавчим комітетом Сушнівської сільської ради Радехівського району Львівської області між сторонами було зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Вказаним рішенням суду також було визначено місце проживання дітей, зокрема, місце проживання доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було визначено разом зі позивачем ОСОБА_1 , а місце проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було визначено разом з матір`ю ОСОБА_2 . Враховуючи те, що на даний час позивач перебуває у шлюбі з іншою жінкою, хворіє на розсіяний склероз, а також те що з 2013 одна з доньок проживає разом з ним, позивач просить позов задовольнити (а.с.1-3).

Представник відповідачки подав відзив на позовну заяву відповідно до вимог якого просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що посилання позивача на те, що спільна донька сторін з 2013 та по даний час проживає із ним не відповідають дійсності. Із заявою про видачу судового наказу на дітей відповідачка звернулась до суду лише 10.04.2020, так як старша донька проживала із позивачем, а менша з відповідачкою і перебували на утримання кожного з батьків. Однак 06.01.2019 позивач вигнав доньку з дому і та була змушена йти проживати до відповідачки. З того часу донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір`ю та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач протягом цього часу коштів на утримання дитини в добровільному порядку не надавав, а тому фактично на утриманні відповідачки перебувало двоє дітей, що спонукало останню звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) позивача. Із того часу, донька ОСОБА_3 , не підтримувала стосунків із батьком, не спілкувалась із ним, аж до 05.01.2021. Протягом 2019-2020 років позивач самоусунувся від обов`язку утримувати свою дитину. Відновивши стосунки з батьком, ОСОБА_3 на пропозицію батька пішла проживати до нього ( АДРЕСА_1 ). Однак, відносини з батьком і надалі були напруженими, вже у лютому 2021 позивач сказав доньці платити за комунальні послуги та купувати собі їжу самостійно. Позивач не надавав коштів на навчання, на придбання підручників та навчальних матеріалів, на проїзд з м. Соснівка в м. Сокаль у ліцей, а також на придбання одягу, предметів гігієни тощо. У цей час, матеріально утримувати старшу доньку продовжувала відповідачка, в тому числі за рахунок коштів, отриманих як аліменти від чоловіка. В червні 2021 позивач знову вигнав доньку від себе і остання повернулась проживати до відповідачки. Посилання позивача на те, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12.04.2013 визначено місце проживання ОСОБА_3 разом із батьком є неналежним, оскільки відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Тобто, спільна донька сторін має право на вільний вибір місця проживання, а саме із ким проживати із батьком чи матір`ю. В даному випадку визначальним фактором для підставності стягнення аліментів (чи звільнення від їх сплати) є не факт проживання дитини яка досягла 14 років із одним із батьків, а саме факт надання тим з батьків із ким проживає дитина матеріального утримання. У разі відсутності матеріального утримання з боку особи із ким проживає дитина, ця обставина не звільняє його від обов`язку сплачувати такі аліменти у судовому порядку другому із батьків який фактично утримує дитину. Посилання позивача на зміну його сімейного, фізичного і матеріального стану, як на підставу для звільнення від сплати заборгованості по аліментах вважає безпідставними, оскільки такі обставини безумовно не свідчать про погіршення матеріального стану позивача. Позивач жодним чином не наводить факти відсутності можливості надавати матеріальну допомогу своїм дітям. Що стосується позову в частині звільнення від сплати аліментів на другу дитину - ОСОБА_4 звертає увагу суду на те, що кожна дитина є окремою особистістю із власними потребами, у тому числі і щодо її фінансового забезпечення, ураховуючи стан здоров`я, вік, потреби на розвиток здібностей тощо, тому рівність батьків не може забезпечуватись утриманням кожним із них тільки тієї дитини, яка проживає із ними, адже кожен із батьків має утримувати своїх дітей незалежно від того з ким із них проживає дитина. ОСОБА_3 на даний час досягла повноліття, а тому аліменти на її утримання з 18 серпня 2021 не стягуються (а.с.47-49).

Позивач подав відповідь на відзив у якому зазначає, що дочка - ОСОБА_3 має складний характер, та не завжди виконувала його прохання в побуті, через що у неї з позивачем часто виникали сварки, під час яких вона щоб уникнути своїх обов`язків тікала з дому. Зазначає, що не змушував доньку сплачувати комунальні послуги та купувати собі їжу. Звертає увагу суду на наявність у нього хвороби та інвалідності по ній, він постійно лікується і на своє лікування витрачає значну частину свого єдиного джерела доходу - пенсію, з якої утримує свою дружину та третю дитину, вказує, що ці обставини в сукупності свідчать про неможливість сплачувати аліменти на утримання двох доньок, одна з яких проживає з ним. Просить суд, наведене відповідачкою у відзиві від 17.11.2021 не брати до уваги (а.с.56-59).

Представником відповідачки подано заперечення на відповідь на відзив у яких останній зазначає, що посилання позивача на те, що він не виганяв доньку з дому і, що вона могла завжди повернутися до нього, не спростовують того факту, що у той час коли вона йшла від батька до матері, перший не надавав їй жодного матеріального утримання. Тобто у цей час дитина перебувала на утриманні своєї матері. Посилання позивача на погіршення стану здоров`я, як на підставу звільнення від сплати аліментів, є безпідставними, оскільки позивач хворіє з 2014 року. Надані епікризи хвороби підтверджують факт наявності захворювання, однак не підтверджують факту погіршення його стану здоров`я порівняно з попередніми періодами, а саме з моменту винесення судового наказу по сплаті аліментів (а.с.62).

У судове засідання сторони участі уповноважених представників не забезпечили.

Заяви та клопотання учасників справи

Представником позивача 26.10.2021 подано заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з неявкою відповідачки(а.с.38).

Представником відповідача подано клопотання про виклик у судове засідання свідків(а.с.50).

Представник позивача заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності. Просить суд зупинити провадження по дній справі до вирішення цивільної справи №451/1073/21 (про оспорювання батьківства). Крім цього просить викликати у судове засідання свідка(а.с.64,65).

17.12.2021 представником відповідача подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника та незаперечення щодо зупинення провадження(а.с.63).

03.05.2022 позивач скерував на адресу суду клопотання про поновлення провадження у справі(а.с.69).

Представником позивача подано клопотання про проведення підготовчого засідання 25.05.2022 у його відсутності та виклик свідків (а.с.73).

Представником відповідачки подано до суду заяву, просить підготовче судове засідання закрити та призначити справу до судового розгляду, щодо клопотання про виклик свідків, не заперечує (а.с.74).

Представником відповідачки 04.07.2022 подано на розгляд суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі (а.с.79-80).

Представником позивача 05.07.2022 подано на розгляд суду заяву, відповідно якої не заперечує щодо відкладення розгляду справи у зв`язку із поданим клопотанням представника відповідачки (а.с.81).

Представником позивача 27.07.2022 подано на розгляд суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з сімейними обставинами, які виникли раптово (смерть близької людини) (а.с.85).

Представником відповідачки 27.07.2022 подано на розгляд суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із поданою заявою представником позивача (а.с.86).

Позивач подав на розгляд суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Розгляд справи здійснювати на підставі наявних у справі доказів(а.с.90).

Представником відповідачки подано на розгляд суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги заперечує у повному обсязі (а.с.91).

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на вимоги частин 1, 3 статті 211, частини 1 статті 223 та частини 2 статті 247 ЦПК України суд доходить висновку про можливість проведення розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 04.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.34-35).

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 26.10.2021 відкладено підготовче засідання (а.с.42).

Судове засідання, призначене на 23.11.2021, не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді(а.с.53).

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 17.12.2021 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №451/1073/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження(а.с.66-67).

Ухвалою суду від 05.05.2022 провадження у справі поновлено (а.с.70).

Ухвалою підготовчого засідання від 25.05.2022 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 05.07.2022. (а.с.75-76).

Ухвалою судового засідання від 05.07.2022 розгляд справи відкладено на 27.07.2022 (а.с.82).

Ухвалою судового засідання від 27.07.2022 розгляд справи відкладено на 11.08.2022 (а.с.87).

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Відповідно до свідоцтв про народження батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.6,7).

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю - ОСОБА_2 (а.с.8).

15 квітня 2020 року Сокальським районним судом Львівської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідачки аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2020 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.9).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії № 315469, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, причина інвалідності загальне захворювання (а.с.12). З вересня 2015 поступає на відновлене лікування з повним клінічним діагнозом розсіяний склероз по 15 вересня 2020 (а.с.13-18).

Актом виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 29 квітня 2021 року встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з січня 2021 проживає за адресою АДРЕСА_1 . Даний акт складений на вимогу ОСОБА_1 та виключно зі слів сусідів та зацікавленої особи (а.с.22).

Актом від 30 червня 2021 року, складеним на вимогу ОСОБА_1 виключно зі слів сусідів та зацікавленої особи встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.23).

Станом на 31.05.2021 заборгованість боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів відповідно до ВП 63054507 від 16.09.2020 становить 54 761, 07 грн (а.с.24-25).

Станом на 30.06.2022 заборгованість боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів відповідно до ВП 63054507 від 16.09.2020 становить 21 912, 36 грн (а.с.92-93).

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Червоноградським міським відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) встановлено, що ОСОБА_1 31.03.2020 уклав шлюб з ОСОБА_8 , про що свідчить актовий запис № 50. Після укладення шлюбу остання змінила прізвище на « ОСОБА_2 » (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначено ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (а.с.60).

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з такого.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як роз`яснено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Разом з тим, відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 ЦПК України додатково вказує на підстави звільнення від їх сплати.

Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач у справі, згідно наказу Сокальського районного суду Львівської області від 15.04.2020, є платником аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 01.04.2020 і до досягнення дітьми повноліття.

Докази звернення до суду з заявою про скасування вказаного наказу в матеріалах справи відсутні.

Також судом встановлено, що на момент звернення до суду з позовом у даній справі, дочка ОСОБА_3 , яка за твердженнями позивача проживає з ним та перебуває на його повному утриманні, досягла 14-ти річного віку, а тому в силу вимог ст.160 СК України, вправі самостійно визначати своє місце проживання.

При цьому, суд зазначає, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Однак, у даному випадку позивачем, у встановленому законом порядку, не подано належних та допустимих доказів у підтвердження його доводів про перебування однієї з дочок на його повному матеріальному утриманні, відтак позовні вимоги в частині його звільнення від сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є безпідставними.

Окрім цього, на момент винесення судового рішення зі спору у даній справі, ОСОБА_3 досягла повноліття, відтак аліменти на її утримання згідно судового наказу від 15.04.2020 не стягуються.

Також в обґрунтування правомірності позовних вимог в частині звільнення позивача від сплати аліментів та заборгованості по них, останній покликається на те, що перебуває у шлюбі з іншої жінкою, виховує спільну з нею дитину та є особою з інвалідністю ІІ групи.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і за рішенням суду з нього стягуються щомісячно аліменти на утримання цих дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач також є батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка знаходиться на його утриманні.

З системного аналізу статей 181, 192, 197 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів або звільнення від сплати заборгованості по них.

Згідно ж з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо).

Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Суд зазначає, що сторони в силу приписів статей 12, 77, 78, 81 ЦПК України повинні довести належними доказами обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд повинен оцінити ці докази за своїм внутрішнім переконанням і ухвалити у справі законне і обґрунтоване рішення.

Згідно наявного в матеріалах справи пенсійного посвідчення, виданого 15.10.2019, зі строком дії: 30.09.2021 ( а.с.11) позивач є інвалідом ІІ групи, причина інвалідності загальне захворювання. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії № 315469, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю (а.с.12). З вересня 2015 поступає на відновлене лікування з повним клінічним діагнозом розсіяний склероз по 15 вересня 2020 (а.с.13-18).

При цьому, позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що заборгованість зі сплати аліментів, про звільнення від сплати якої просить позивач, виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою (без підтвердження погіршення його матеріального становища).

Також суд зауважує, що наявність у позивача іншої дитини - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його перебування у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, не є безумовною та достатньою підставою для його звільнення від сплати заборгованості за аліментами, що з нього стягуються за рішенням суду на першу дитину.

Суд констатує, що батьки не мають компенсовувати розмір аліментів чи сплати заборгованості за ними за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. При цьому, встановлений судовим наказом розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідає вимогам сімейного законодавства.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності та зважаючи на недоведеність позивачем підстав позову, суд вважає, що у позові слід відмовити повністю.

На підставі ст. ст. 181, 192, 197 СК України та керуючись ст. ст. 2, 4, 12-13, 76-77, 81, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, Радехівський районний суд Львівської області, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дітей та заборгованості, нарахованої по них - відмовити.

Судові витрати у справі компенсувати за рахунок держави.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідачка - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 16.08.2022

Головуючий суддяО. Б. Куцик-Трускавецька