справа №200/7849/16-ц
провадження №2/932/5543/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Сусла А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

28.04.2016 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , неповнолітнього ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_8 , в якому просила стягнення зі спадкоємців заборгованості за договором позики.

ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , подано зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Солом`янського районної у м.Києві державної адміністрації про визнання договору позики недійсним.

Постановою Верховного суду від 24.07.2019, провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до правонаступників померлого ОСОБА_9 : ОСОБА_6 , яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , малолітнього ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, закрито.

В частині вимог ОСОБА_1 до поручителя ОСОБА_2 про стягнення коштів та вимог ОСОБА_4 , в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання договору позики недійсним справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою ухвалення такого рішення стала та обставина, що ОСОБА_9 , який є відповідачем у справі, помер до відкриття провадження, що відповідно до приписів процесуального законодавства, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками процесу під час розгляду справи, є підставою для закриття провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність.

Передаючи справу на новий розгляд Верховний Суд вказав, що необхідно перевірити чи надав ОСОБА_2 , як поручитель, згоду відповідати за нового боржника, чи зафіксована вона у договорі поруки як згода відповідати за виконання зобов`язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов`язанням та належним чином дослідити спірний договір позики та встановили, які за ним склалися правовідносини.

05.12.2019 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій відповідачем зазначено ОСОБА_3 , як спадкоємця боржника ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , яка прийнята судом першої інстанції до розгляду.

Ухвалою від 21.07.2021 Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська закрив провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 із мотивів, аналогічних мотивам наведеним у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 ухваленої в межах даної справи.

Проте вказана ухвала, постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.11.2021 була скасована, справу у цій частині передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 29.07.2022 зустрічний позовом ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Солом`янського районної у м.Києві державної адміністрації про визнання договору позики недійсним залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача в судове засідання.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що 01.11.2014 між нею та ОСОБА_9 укладено договір позики №2, за умовами якого позикодавець передала позичальнику грошову суму у розмірі 2 776 332,50 доларів США зі сплатою за користування позикою 10,5 % річних, а ОСОБА_9 зобов`язався повернути позику до 31.12.2015, проте зобов`язання не виконав і кошти не повернув. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, не виконавши зобов`язання за договором позики. ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса Іщика М.В. заяву про вимогу (претензію) кредитора до спадкоємців за обов`язками спадкодавця. Проте, ОСОБА_3 не задовольнив вимоги кредитора спадкодавця.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_3 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_9 , на свою користь, в межах вартості отриманого у спадщину майна, заборгованість за договором позики №2 від 01.11.2014 в сумі 694 083 доларів США; стягнути з ОСОБА_2 , як поручителя, на свою користь суму боргу у розмірі 25 000гривень; стягнути з відповідачів судові витрати.

Згідно позиції відповідача ОСОБА_3 , договір від 01.10.2015 є новацією, проте первинного зобов`язання між його сторонами не існувало. Підписання договору та розписки з боку ОСОБА_9 є сумнівним, необхідності в позиці останній не мав, підписи йому не належать, у розписці вказано адресу, за якою останні не проживав.

У відзиві відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги до себе заперечив зазначив, що не надавав згоди відповідати за нових боржників, а також вважає договір поруки припиненим, у зв`язку зі зверненням ОСОБА_1 до нього за стягненням грошей після встановленого для цього строку.

Представник позивача подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 або його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись неодноразово належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа, явки представника в судове засідання не забезпечила.

Обставини, встановлені судом.

01.11.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 був укладений договір позики №2, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала позичальнику грошові кошти в розмірі 2 776 332,50 доларів США зі сплатою 10,5% річних, а ОСОБА_9 зобов`язався повернути позику до 31.12.2015. На підтвердження укладення договору позики №2 від 01.11.2014, ОСОБА_9 видав письмову розписку про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2 776 332,50 доларів США.

У договорі чітко визначено, що ним передбачено надання грошових коштів в борг із сплатою процентів на строк до 31.12.2015.

Разом із тим, у договорі вказано, що сторони керуються ст.1053 ЦК України.

Проте у договорі не вказано про інше зобов`язання, а учасниками справи не надано доказів щодо існування відносин боргу, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави та який міг бути замінений позиковим зобов`язанням.

Для забезпечення виконання боргових зобов`язань, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №01-11-14 від 01.11.2014, згідно умов якого ОСОБА_2 прийняв на себе зобов`язання перед ОСОБА_1 солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_9 зобов`язання по сплаті кредитору грошових коштів у вигляді боргу, встановленого договором позики, а саме: у разі несплати позичальником вказаного у п.1.1. договору позики боргу, поручитель повинен оплатити суму заборгованості, на тих же умовах, що і позичальник, але у будь-якому разі загальний обсяг відповідальності поручителя перед кредитором за зобов`язаннями позичальника не повинен перевищувати 25 000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19.12.2015. Приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщиком М.В. заведена спадкова справа №51/215, відповідно до якої заповіт ОСОБА_9 не складав.

З наявної в матеріалах справи копії спадкової справи (арк.спр.55-154 т.1) судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 (донька померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження) подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Також 22.12.2015 аналогічну заяву подано ОСОБА_3 (син померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження), в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 .

Згідно повідомлення нотаріуса №324/02-14 від 26.09.2017, виданої на вимогу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , судом встановлено, що частка ОСОБА_3 складає ј частки майна померлого ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з вимогою виконати зобов`язання за договором поруки №01-11-14 від 01.11.2014, оскільки позичальником зобов`язання за договором позики не виконуються. Однак, ОСОБА_2 листом від 23.03.2016 повідомив, що не має підстав для задоволення такої вимоги.

30.05.2016 заяви про прийняття спадщини подали нотаріусу батьки померлого - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

09.06.2016 ОСОБА_1 подала нотаріусу вимогу (претензію) кредитора до спадкоємців за обов`язками спадкодавця.

Перелік спадкового майна, який наявний в спадковій справі, складається з корпоративних прав, рухомого та нерухомого майна. В матеріалах справи містяться відповідні звіти щодо належної оцінки рухомого та нерухомого спадкового майна, згідно яких судом встановлено, що загальна вартість спадкового майна складає 126 740 458,80 грн., 2 500 000,00 доларів США та 125 565,00 євро, що перевищує суми заборгованості ОСОБА_9 перед ОСОБА_1 за договором позики.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська по справі №202/814/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , яка діяла як у власних інтересах та і в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діяла ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково, а саме, стягнуто в межах вартості отриманого у спадщину майна, заборгованість за договором позики №2 від 01.11.2014 у розмірі 694 083,00 доларів США з ОСОБА_7 та 1 388 166,25 доларів США з ОСОБА_6 , в іншій частині позову відмовив, у зв`язку з передчасністю вимог до ОСОБА_3 , позов якого про визнання спірного договору позики недійсним, розглядався в межах даної справи. Вказане вище рішення було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.06.2020 та постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 14.05.2021.

У вказаній справі також встановлено, що спадкоємцями до майна ОСОБА_9 є його діти ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та батьки померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Крім того договір №2 від 01.11.2014 визначено судами саме як договір позики та за ним із спадкоємців стягнуто грошові кошти. Також у вказаній справі встановлено, що загальна вартість спадкового майна складає 126 740 458,80 грн., 2 500 000 доларів США та 125 565 євро, що перевищує суми заборгованості ОСОБА_9 перед ОСОБА_1 .

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Згідно статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

За висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 23.02.2021 у справі №201/4783/19, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника, та вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України.

За висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 28.02.2018 у справі №441/1647/15-ц, посилаючись на те, що свідоцтво про право на спадщину не видавалось, суд не врахував, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За положеннями статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

Згідно із частиною третьою статті 559 ЦК України порука припиняється в разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

За висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц, відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Томуяк укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки суду.

Договір, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 01.10.2014 є договором позики, що вбачається із його змісту, зокрема позикодавець передав позичальнику в борг грошові кошти із оплатою процентів за користуванням боргу, а позичальник зобов`язався повернути борг із процентами у встановлений строк. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 01.10.2014.

Покликання в договорі, що сторони керуються ст.1053 ЦК України, не змінює природу договору, яка визначена його змістом.

У даному випадку судом береться до уваги саме зміст договору та розписки, які свідчать про укладення договору позики.

Крім того за приписами ст.1053 ЦК України передбачено, що інше зобов`язання може бути замінено позиковим зобов`язанням. Тобто, навіть якщо договір від 01.10.2014 і був спрямований на новацію боргу, то природа зобов`язання, яке за ним виникло є позиковим зобов`язанням (позикою).

Доводи ОСОБА_3 суд не бере до уваги, адже вони є недоведеними, клопотань про проведення почеркознавчої експертизи не заявлено.

Факт, що ОСОБА_3 успадкував ј частину майна ОСОБА_9 , вартість спадкового майна підтверджується як матеріалами даної справи так і встановлені рішенням суду в цивільній справі, яке набрало законної сили.

Відтак, враховуючи що ОСОБА_9 мав заборгованість перед ОСОБА_1 , помер не виконавши такого обов`язку, відповідач ОСОБА_3 успадкував ј частину майна ОСОБА_9 , яка має більшу вартість ніж ј частина боргу, позов до ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Позовні вимоги до поручителя ОСОБА_2 не підлягають до задоволення, оскільки останній не поручився за нового боржника спадкоємця.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому з ОСОБА_3 слід стягнути судові витрати у розмірі 3 445,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 509, 525-526, 1046-1049, 1053, 1216-1218, 1220, 1281-1282 ЦК України, ст.ст. 4, 12-13, 77-81, ч.3 ст.131, 141, п.3.ч.1. ст.257, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) заборгованість в сумі 694 083 (шістсот дев`яносто чотири тисячі вісімдесят три) доларів США 00 центів.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 445,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.І. Цитульський