Справа № 756/3341/22
Провадження № 2-др/756/59/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,

представника позивача - Сєдова І.В.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Сєдова Ігоря Володимировича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Сєдов І.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить вирішити питання про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. понесених позивачем.

Заява мотивована тим, зокрема, що 20.07.2022 через систему «Електронний суд» до представника позивача надійшло рішення суду по справі №756/3341/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому залишилось невирішеним питання щодо розподілу судових витрат. Серед іншого зазначається, що справа №756/3341/22 розглядалась судом в порядку спрощеного позовного провадження , а сторони не були присутні на судовому засіданні, в тому числі, у зв`язку з поданням заяви представником позивача 06.07.2022 особисто до канцелярії суду, то судові дебати не проводились. У зв`язку з цим, оскільки граничний строк подання доказів та відповідної заяви в даному випадку є невизначеним, а також зважаючи на те, що позивачем було здійснено безпосереднє отримання та ознайомлення із судовим рішенням в системі «Електронний суд» після спливу п`яти днів після ухвалення рішення суду, а саме: 21.07.2022 позивач просить суд про поновлення строків для подання доказів, які підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Крім того, у заяві зазначається, що під час розгляду справи позивачем понесено витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., які складаються із наданих послуг: ознайомлення з обставинами, вивчення документів, складання та підготовка позовної заяви щодо розірвання шлюбу, подання позовної заяви в електронному вигляді через системи «Електронний суд», представництво клієнта у судових засіданнях.

Представник позивача у судовому засіданні заяву підтримав та просив задовольнити. Крім того, просив суд поновити строк для подачі заяви на подання доказів понесених витрат з надання правничої допомоги, в обґрунтування якої зазначив про поважність причин пропуску строку, пов`язаних із некоректною роботою системи «Електронний суд», через що не мав можливості вчасно подати заяву та докази до неї.

У судовому засіданні відповідач у задоволенні вимог заяви просив відмовити. При цьому, 01.08.2022 на адресу суду від відповідача надійшли письмові заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення по справі №756/3341/22.

Дослідивши матеріали справи, заяву та додані до неї документи, заслухавши учасників судового процесу, суд доходить до наступного висновку.

Згідно з ч.3 та ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з приписами п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.07.2022 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 23 березня 2018 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №267, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 23 березня 2018 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 гривні 40 копійок.

З урахуванням положень ст. 265 ЦПК України, яка визначає зміст рішення суду, за загальним правилом, судові витрати розподіляються під час ухвалення рішення суду, за умови надання стороною до ухвалення такого рішення доказів понесення відповідних витрат.

Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. (п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. (ч.2 ст.137 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ч.1 ст.120 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У підтвердження понесених витрат на правову допомогу до заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача надав: договір №15-11/2019 про надання правової допомоги від 15.11.2019, додаткову угоду до договору №15-11/2019 про надання правової допомоги від 15.04.2022, квитанцію від 10.05.2022.

06.07.2022 судом було ухвалено рішення суду по цивільній справі №756/3341/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Слід зазначити, що в судовому засіданні 06.07.2021 року (дата ухвалення рішення) сторони не були присутні та через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Як зазначає представник позивача, копія повного тексту рішення суду по даній справі через систему «Електронний суд» надійшла 20.07.2022, відтак представник позивача був обізнаний про ухвалення судового рішення по справі.

Доказів, які б свідчили про понесений розмір витрат на професійну правничу допомогу позивачем та його представником взагалі не було надано суду до закінчення розгляду справи (справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і дебати в ній не проводились). При цьому, до закінчення розгляду справи сторона позивача не зробила про це відповідну заяву. Крім того суд звертає увагу на той факт, що ними не було подано до суду разом з першою заявою по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що заява представника позивача Сєдова І.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу по справі була подана через систему «Електронний суд» лише 28.07.2022. Відповідно до штампу канцелярії Оболонського районного суду м.Києва, заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу по справі була зареєстрована уповноваженою особою 28.07.2022 за вх. №28295.

Таким чином, докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу подані суду з пропуском строку, визначеного ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Обгрунтовуючи поважність причин неподання вказаних доказів впродовж п`яти днів з дня ухвалення у справі судового рішення і до 28.07.2022, представник позивача, зазначив, що у зв`язку із некоректною роботою системи «Електронний суд» не міг вчасно подати відповідні документи.

Інших поважних причин неподання заяви та доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу у визначені законом строки стороною позивача не наведені, а судом не встановлені.

При цьому, до заявленого клопотання про поновлення процесуального строку представником позивача не додано докази, які б підтверджували поважність пропуску такого строку.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вище вказувалося відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для представника позивача чи позивача подати до суду певний процесуальний документ у встановлений законом строк. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Суд вважає, що наведені доводи про наявність поважних причин пропущення процесуального строку, не є поважними та істотними, оскільки ніяким чином не перешкоджали представнику позивача незалежно від цих обставин подати відповідну заяву через канцелярію суду чи направити засобами поштового зв`язку.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд.

Безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 755/5323/16-ц та у постанові від 16 грудня 2019 року у справі № 286/1130/13-ц.

Відмова суду у поновленні встановленого законом процесуального строку ґрунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечить принципу рівності сторін.

Таким чином, у передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України строк докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу суду надані не були, такі докази надійшли до суду лише 28.07.2022 разом із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Так згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя, в тому числі щодо виконання судового рішення, як завершальній стадії судового розгляду. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст.6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року «Трух проти України»).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципам рівності сторін та юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Аналіз наведених рішень ЄСПЛ свідчить про те, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання про поновлення строків для вчинення процесуальних дій.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналогічні висновки містяться в ухвалах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 753/17563/19 та від 23 грудня 2020 року у справі № 557/94/19.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2,4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту абзацу 3 ч. 8 ст. 141 ЦПК України у разі неподання стороною доказів на підтвердження понесених судових витрат протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи наведені обставини, клопотання представника позивача про поновлення процесуального строку на подання доказів понесених витрат з надання правничої допомоги у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволенню не підлягає, а заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Сєдова Ігоря Володимировича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 126, 127, 137, 141, 259, 260, 270, 353-354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Сєдова Ігоря Володимировича у частині поновлення процесуального строку на подання доказів понесених витрат з надання правничої допомоги у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - відмовити.

Заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Сєдова Ігоря Володимировича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - залишити без розгляду.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 09.08.2022.

Суддя М.М. Ткач