Справа № 522/1620/22
Провадження № 2/522/2909/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Гаркуші Є. О.,

представника позивача адвоката Дикуна І. М.,

представника відповідача адвоката Луба В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивач вказує, що з 11.06.2016 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2021.

У шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час проживає з нею та перебуває на її утриманні.

16.11.2021 Приморським районним судом м. Одеси видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що відповідач належним чином не виконує свого обов`язку по утриманню дитини, вона особисто несе усі видатки на утримання сина, його харчування, навчання, купівлю одягу, відвідування дитячого садку, комунальні послуги, лікування, відпочинок та оздоровлення.

Посилаючись на те, що відповідач не забезпечує її матеріально, хоча може надавати матеріальну допомогу, оскільки офіційно працевлаштований у ТОВ «Неткрекер», з огляду на вищевикладені обставини та з посиланням на ст. 84 СК України, просить суд задовольнити пред`явлені нею вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2022, постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання позивача від 15.03.2022 про зміну її анкетних даних, а саме її прізвища з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », оскільки шлюб між сторонами розірвано та поновлено її дошлюбне прізвище.

12.07.2022 до суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що погоджується виплачувати на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Указує, що між ним та позивачем існувала усна домовленість, що відповідач передає права власності на нерухоме майно в порядку ст. 190 СК України та додатково оплачує аліменти на дитину у розмірі 5 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаних зобов`язань він залишив спільне майно, проживає в орендованій квартирі, сплачує орендну плату у розмірі 12 000 грн на місяць та комунальні послуги. Крім того, починаючи з жовтня 2021 року відповідачем здійснюються грошові перекази на картковий рахунок позивача на утримання дитини та її власні потреби. За період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року ним перераховано на картковий рахунок позивача 64 500 грн. У зв`язку з тим, що їх спільна дитина потребувала лікування та необхідно було провести операцію, ним перераховано на картковий рахунок позивача 50 488,22 грн на операцію дитині та супутні витрати, пов`язані з лікуванням сина, а тому твердження позивача, що він не бере участі в утримання дитини та що лише нею оплачуються усі видатки на утримання сина, вважає такими, що не відповідають дійсності. Також указує, що постановою державного виконавця Першого Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження про стягнення з нього аліментів на дитину та постановою від 20 квітня 2022 року звернуто стягнення на його доходи. Він офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату у ТОВ «Неткрекер», яка після необхідних відрахувань у середньому складає 97 000 грн на місяць. Також зазначає, що позивач є фізичною особою-підприємцем, а також обслуговує ТОВ «Неткрекер», має дохід у розмірі 100 000 грн. на місяць. Оскільки він не отримував будь-яких документів з виконавчої служби та не знав про відкриття виконавчого провадження стосовно нього, а постанова про звернення стягнення на його заробітну плату отримана ТОВ «Неткрекер» лише у червні 2022 року, утворилась заборгованість зі сплати аліментів за 7 місяців у розмірі 99 500 грн. Крім того зазначив, що на його утриманні також перебуває матір, яка є пенсіонером за віком, у зв`язку з чим він з листопада 2021 року по квітень 2022 року перерахував на її утримання 62 000 грн.

Посилається на те, що станом на сьогоднішній день з його заробітної плати утримується 50 % на оплату аліментів та заборгованості зі сплати аліментів, оплачується орендна плата за квартиру та комунальні послуги, надається матеріальна допомога матері, яка перебуває на його утриманні, у зв`язку з чим він не має матеріальної можливості оплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі ј частини від заробітної плати, оскільки це призведе до непомірного тягаря на нього та збільшення непогашеної заборгованості.

18.07.2022 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому вона вказує, що доводи відповідача є необґрунтованими та безпідставними. Щодо домовленості між сторонами про передачу нерухомості у власність та додаткову сплату аліментів у розмірі 5 000 грн до повноліття дитини вказує, що вони не ґрунтуються на законі та є нікчемними, оскільки відповідачем не надано жодного доказу укладення між сторонами договору відповідно до ст. 190 СК України, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації права власності за договором відповідно до закону, оскільки такий договір не укладався. При цьому відповідач самостійно реалізував своє право на вільний вибір місця проживання, що не є та не може бути підставою для односторонньої відмови від виконання свої батьківських обов`язків або одностороннього визначення розміру аліментів на утримання дитини, які мають сплачуватися відповідно до закону. Щодо доводів відповідача про витрати на оренду житла, то такі твердження позивач вважає такими, що піддаються розумному сумніву, оскільки відповідачем не надано платіжних документів про сплату орендної плати. Розписка власника про відсутність претензій сама по собі не підтверджує сплати вказаних сум. Також, матеріали справи не містять жодних доказів реєстрації орендодавця власника квартири як суб`єкта підприємницької діяльності. Крім того, позивач володіє інформацією про фактичний виїзд відповідача за межі Одеської області, тому вважає, що вказані витрати на оренду житла не підтверджені належними та допустимими доказами. Також указує, що на розгляді в суді перебуває справа про поділ спільного майна подружжя, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , в якій проживає позивач. При цьому у вказаній справі ОСОБА_2 жодним чином не згадується врахування інтересів дитини при вирішенні питання про поділ майна, що спростовує доводи відповідача про нібито відмову від права на житло та добровільну сплату аліментів, розмір яких відповідач визначив самостійно. Щодо перерахунку відповідачем з жовтня 2021 року по квітень 2022 року коштів у розмірі 64 500 грн. та витрат на лікування вказує, що станом на 01.07.2022 заборгованість відповідача по сплаті аліментів, згідно розрахунку державного виконавця, складає 99 500 грн, що свідчить про те, що мізерні оплати відповідача аліментів явно не відповідають розмірам аліментів, які він зобов`язаний сплачувати відповідно до закону, оскільки як вбачається із довідки про його заробітну плату, його заробіток навіть після стверджуваних витрат на оренду квартири та допомогу матері складали більше 80 000 грн, а в певні місяці і більше 300 000 грн.

Крім того вказує, що витрати на операцію дитини склали 101 181,45 грн, а тому половина витрат компенсована відповідачем та відповідає справедливій участі відповідача відповідно до закону, вказані витрати не відносяться до аліментів, а є додатковими витратами на дитину, а тому не є предметом спору у даній справі.

Також зазначає, що окрім певної грошової участі у вищевказаних витратах відповідач жодної допомоги не надав та ніякої особистої участі у організації лікування дитини не брав, усе організаційне та психоемоційне навантаження від лікування дитини взяла на себе позивач. Крім того, на період лікування (2 календарних тижні) позивач фактично була позбавлена можливості повноцінно працювати. У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України та розгортанням бойових дій позивач не з власної волі вимушена була виїхати за межі України разом з дитиною, тому на сьогодні весь тягар відповідальності за виховання, догляд та розвиток сина лежить на ній, відповідач вкрай рідко спілкується з сином. Щодо доводів відповідача про те, що позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець та також обслуговує ТОВ «Неткрекер», має дохід у розмірі 100 000 грн. на місяць, зазначає, що в порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач жодних доказів на підтвердження своїх тверджень не надає, а відповідно до ст. 84 СК України вона має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Щодо зазначення відповідачем про перебування матері на його утриманні вказує, що відповідачем не надано жодних доказів перебування матері на його утриманні в розумінні ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а самостійні перерахування грошових сум на користь матері, є власним рішенням відповідача, але не може слугувати підставою для ущемлення прав дитини.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Дикун І. М. просив позов задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Луб В. В. у судовому засіданні зазначив, що відповідач погоджується виплачувати на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, надав пояснення, аналогічні запереченням, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Судом встановлено, що з 11 червня 2016 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2021. Після розірвання шлюбу позивачу поновлено дошлюбне прізвище - " ОСОБА_6 ".

У шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Дитина проживає з позивачем, що не заперечується відповідачем.

Судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 у справі № 522/20770/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки № НК000000017 від 03.02.2022 відповідач ОСОБА_2 працює в ТОВ «Неткрекер» на посаді провідного керівника групи. Його сукупний дохід за період з 01 жовтня 2021 року по 31 січня 2022 року склав 784 045 грн.

Частиною першою статті 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік, повинні матеріально забезпечувати один одного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно з ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За змістом ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, на переконання суду, відповідач, будучи молодою особою, маючи задовільний стан здоров`я, оскільки не довів протилежного, цілком може надавати позивачу матеріальну допомогу.

Суд вважає, ураховуючи наявність у позивача обов`язку по сплаті аліментів на дитину, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на позивача у розмірі 1/8 частки з усіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення дитиною трьох років, такий розмір аліментів суд вважає обґрунтованим та таким, що визначений згідно з принципами справедливості та розумності, враховуючи матеріальне становище відповідача, обставини справи.

Доводи відповідача не спростовують можливість надання ним матеріальної допомоги матері дитини у визначеному судом розмірі.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 2-13, 76-83, 263, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, починаючи з 21 січня 2022 року.

У решті позову - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 15.08.2022.

Суддя Т. Ю. Федчишена