КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2022року

м. Київ

справа №359/8867/20

провадження № 22-ц/824/7379/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Універсал Банк»

відповідач - ОСОБА_1

треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, ОСОБА_2 , приватний виконавець Київського міського округу Бердар Микола Миколайович

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача акціонерного товариства «Універсал Банк» - Приходько Людмили Аркадіївни

на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року у складі судді Муранової-Лесів І.В.

у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, ОСОБА_2 , приватний виконавець Київського міського округу Бердар Микола Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року представник АТ «Універсал Банк» - Піхотенко А.С.звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати виконавчий напис № 3395 від 08липня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Каплуном Ю.В.,таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішеннямПавлоградського міськрайонногосуду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року у справі №185/63/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у розмірі 4 009343,27 грн. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року заочне рішення змінено в частині дати, на яку нарахована заборгованість, в іншій частині рішення залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 24квітня 2019 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року у незміненій апеляційним судом частині та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року залишено без змін.

20листопада 2015 року видано виконавчий лист №185/63/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 4 009 343,27 грн, на підставі якого 31 березня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50653846, а також постанову

про арешт всього майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

27листопада 2017 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві винесено постанову про арешт майна боржника, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 та квартири за адресою: АДРЕСА_2 , запис про реєстрацію обтяження було внесено до відповідних реєстрів за номером №23594178.

Зазначала, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 була реалізована з прилюдних торгів в рахунок погашення заборгованості перед АТ «Універсал Банк», проте заборгованість за виконавчим документом була погашена частково. На теперішній час зазначене виконавче провадження і надалі перебуває на виконанні.

Згідно отриманої 04 вересня 2019 року представником AT «Універсал Банк» Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на вказану квартиру зареєстровано за новим власником, а відомості щодо реєстрації обтяжень, накладених постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві 27 листопада 2017 року в рамках виконавчого провадження № 50653846 на дане майно, відсутні.

Відповідно до даних, що містяться в електронній базі ДП «СЕТАМ», за адресою квартири, що належить ОСОБА_2 , були проведені електронні торги з номером лоту № 363980 в рамках виконавчого провадження №59516496, яке перебувало на виконанні у приватного виконавця Бердар М.М., постанова про відкриття виконавчого провадження від 10 липня 2019 року.

08 липня 2020 року приватним нотаріусом Каплуном Ю.В. на підставі договору позики, посвідченого цим же приватним нотаріусом 03 липня 2019 за реєстровим №3334, вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 4 890 000 грн.

Уважає, що вищезазначений виконавчий напис нотаріуса вчинений з метою уникнення відповідальності ОСОБА_2 від зобов`язань по кредитному договору №057-2008-206 від 07 лютого 2008 року, укладеного між AT «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , і з порушенням діючого законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватний нотаріус Каплун Ю.В. пропонує стягнути заборгованість з боржника ОСОБА_2 на користь громадянина ОСОБА_1 за договором позики в сумі 4 890 000 грн за період з 16 липня 2015 року по 04 липня 2019 року.

Окрім того, позивач заперечує щодо розміру суми заборгованості, на яку було вчинено виконавчий напис нотаріуса, а також взагалі щодо факту отримання коштів у борг ОСОБА_2 так як сума у розмірі 4 890 000 грн є повністю необґрунтованою та нічим не підтвердженою, як і факт отримання коштів боржником.

На підставі викладеного, просила позовні вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 15 березня 2022 року представник позивача ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог; судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що в даному випадку були порушені права АТ «Універсал Банк» в частині позбавлення останнього права на звернення стягнення на майно ОСОБА_2 , яке вже перебувало під арештом, для погашення заборгованості за рішенням судів. Незаконне відчуження майна ОСОБА_2 відбулось в рамках виконавчого провадження, де стягувачем не був банк.

Зауважує, що виконавче провадження було відкрито саме на підставі виконавчого документа - виконавчого напису нотаріуса, в результаті чого в ході проведення виконавчих дій і було відчужено майно.

На думку апелянта, виконавчий напис нотаріуса був вчинений з метою унеможливлення банком звернення стягнення на майно ОСОБА_2 , а отже останній переслідував мету не допустити у майбутньому можливість банку задовольнити свої вимоги (захистити порушено право).

Уважає, що після визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, будуть поновлені права банку щодо звернення стягнення на майно ОСОБА_2 .

Банк заперечує щодо розміру суми заборгованості, на яку було вчинено виконавчий напис нотаріуса, а також взагалі факт отримання коштів у борг ОСОБА_2 , оскільки сума у розмірі 4 890 000 грн є повністю необґрунтованою та нічим не підтвердженою як і факт отримання коштів боржником.

У зв`язку з викладеним, на думку апелянта, приватний нотаріус не мав права вчиняти такий виконавчий напис.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

11 липня 2022 року на електронну адресу суду надійшло клопотання від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В. про розгляд справи у його відсутність, в якому останній просить суд ухвалити рішення у даній справі відповідно до чинного законодавства.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про причини неявки суд не сповістили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сам лише факт, що з моменту отримання вимоги про повернення боргу та дати вчинення виконавчого напису не сплинуло 30 днів, не може бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки боржником ОСОБА_2 , чиї права при цьому могли бути порушені, таких вимог заявлено не було, а доводи позивача АТ «Універсал Банк», що виконавчий напис вчинено з метою уникнення боржником ОСОБА_2 зобов`язань перед АТ «Універсал Банк», є припущеннями позивача, оскільки виконавчий напис вчинений на підставі дійсного нотаріально посвідченого договору позики.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року у справі №185/63/15-ц з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 057-2008-206 від 07 лютого 2008 року у розмірі 4 009 343,27 гривень (а.с. 12).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року в частині дати, на яку нарахована заборгованість, що стягнута з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором № 057-2008-206 від 07 лютого 2008 року у розмірі 4 009 343,27 грн, змінено з 23 квітня 2014 року на 01 грудня 2014 року. В іншій частині заочне рішення залишено без змін (а.с. 13-18).

Постановою Верхового Суду від 24 квітня 2019 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року у незмінній апеляційним судом частині та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року залишено без змін (а.с. 19-22).

20 листопада 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист (а.с. 23).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бовкуновим В.І. від 31 березня 2016 року відкрито виконавче провадження №50653846 з виконання вищевказаного виконавчого листа №185/63/15-ц, виданого 20 листопада 2015 року ( а.с. 24-25).

03 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, зареєстрований в реєстрі за № 3334, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., за яким ОСОБА_2 позичив у борг у ОСОБА_1 4 890 000 грн (а.с. 93).

Відповідно до п.п. 2.1., п. 3 вказаного договору позики ОСОБА_2 свідчить та заявляє про те, що він отримав суму позики повністю до підписання цього договору, а саме 16 липня 2015 року. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві зазначені кошти 04 липня 2019 року (а.с. 93).

08 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за заявою ОСОБА_1 від 08 липня 2019 року, на підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. від 03 липня 2019 року, за реєстровим №3334, було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 3395, про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 за згаданим договором позики в сумі 4 890 000 грн за період з 16 липня 2015 року до 04 липня 2019 на користь ОСОБА_1 (а.с. 87, 88).

У матеріалах справи також міститься нотаріально посвідчена вимога позикодавця ОСОБА_1 позичальнику ОСОБА_4 , датована 04 липня 2019 року, реєстровий №3362, сплатити згідно з договором позики суму у розмірі 4 890 000 гривень до 15:00 години 04 липня 2019 року (а.с. 89), а також нотаріально посвідчена заява позичальника ОСОБА_2 від 04 липня 2019 року, за реєстровим №3363, якою він підтверджує отримання вимоги від 04 липня 2019 року від ОСОБА_1 , та визнає борг у сумі 4 890 000 гривень, а також повідомляє, що сплатити борг в даний час не має можливості (а.с. 91).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бердар М.М. від 10 липня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №3395, виданого 08 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 4 890 000 грн (а.с. 33-34).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за №282/20595, з урахуванням змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 13 січня 2020 року №109/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Окрім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому, стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц та від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись до суду з позовом, АТ «Універсал Банк» вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства, а також з метою уникнення відповідальності ОСОБА_2 від зобов`язань по кредитному договору №057-2008-206 від 07 лютого 2008 року, укладеного між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , у зв`язку з чим заперечує щодо розміру суми заборгованості, на яку було вчинено виконавчий напис нотаріуса, а також взагалі факт отримання коштів у борг ОСОБА_2 , оскільки сума у розмірі 4 890 000 грн є повністю необґрунтованою та нічим не підтвердженою як і факт отримання коштів боржником.

Таким чином, доводи позивача зводяться до незгоди з укладеним ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договором позики, завдяки якому, на переконання позивача, банк був позбавлений можливості стягнути грошові кошти з ОСОБА_2 для погашення заборгованості за укладеним кредитним договором.

Разом з тим, зматеріалів справи вбачається та судом установлено, що позивачем не оспорюється дійсність договору позики від 03 липня 2019 року, який був укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , та який вказує позивач як підставу для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а тому в силу вимог ст.ст. 204, 629 ЦК України, такий правочин є правомірним, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оспорюваний виконавчий напис вчинений на підставі нотаріально посвідченого договору, а також документів, що підтверджують безспірність заборгованості за Договором позики, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою позичальника (боржника) ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам лише факт, що з моменту отримання вимоги про повернення боргу та дати вчинення виконавчого напису не сплинуло 30 днів, не може бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки боржником ОСОБА_2 , чиї права при цьому могли бути порушені, таких вимог заявлено не було, а доводи позивача АТ «Універсал Банк», що виконавчий напис вчинено з метою уникнення боржником ОСОБА_2 зобов`язань перед АТ «Універсал Банк», є припущеннями позивача, оскільки виконавчий напис вчинений на підставі дійсного нотаріально посвідченого договору позики.

Окрім того, місцевим судом вірно встановлено, що обраний спосіб захисту позивача не відповідає фактичним обставинам справи з огляду на те, що згідно наданих позивачем інформаційних довідок від 26січня 2018 року та від 04 вересня 2019року (а.с.26-28, 29-30)квартира АДРЕСА_4 , що належала ОСОБА_2 , на яку був накладений арешт на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Київі №50653846 від 27 листопада 2017 року з примусового виконання виконавчого листа Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області №185/63/15-ц від 20листопада 2015 року, була 03 вересня 2019року зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 , виданого 03вересня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., що додатково свідчить про те, що позивач не був позбавлений права і можливості оспорювати правомірність таких дій.

Проте таких вимог в межах даної цивільної справи позивач не заявив, будь-яких інших доказів на підтвердження обставин щодо наявності підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суду надано також не було.

Отже, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються встановленими місцевим судом обставинами справи і положеннями законодавства та є повним віддзеркаленням позовної заяви, доводам та аргументам якої судом першої інстанції надано належну правову оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача акціонерного товариства «Універсал Банк» - Приходько Людмили Аркадіївни - залишити без задоволення.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошеннята може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «16» серпня 2022 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик