Справа № 317/631/22
№/п 2/317/678/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 р.

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Ачкасова О.М.,

при секретарі - Семеніковій Т.Є.,

розглянувши у підготовчому засіданні у м. Запоріжжя у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: третя особа: Відділ служби у справах дітей Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області про визначення місця проживання дитини з батьком,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, в якому просить визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним, посилаючись на те, що у 17.04.1999 року між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У вересні 2021 року сторони припинили проживати разом та вести спільне господарство через несумісність поглядів на подальше спільне життя. Оскільки спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, 01.07.2022 року, позивач подав позов про розірвання шлюбу. Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилася разом з позивачем. Зазначає, що вони з донькою проживають у комфортабельному будинку з ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Для виховання та розвитку ОСОБА_3 створено такі умови: є окрема кімната, облаштована місцем для відпочинку та сну дитини, в наявності одяг, взуття та засоби гігієни, для дитини створені умови для виховання та розвитку. Позивач увесь час фінансово та матеріально забезпечує дитину всім необхідним. Зазначає, що він повністю займається вихованням дитини, займається її освітою, вкладає усі можливі матеріальні та моральні ресурси у її духовний та фізичний розвиток, проводить з дитиною увесь вільний час.

Вважає, що оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання спільної дитини є необхідним визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним у судовому порядку, що цілком відповідатиме інтересам дитини, оскільки він має можливість забезпечити їй належні умови проживання та повною мірою займатися її вихованням.

Позивач в підготовче засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав , просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій зазначила про те, що позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, від представника третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, заперечень немає.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає її розгляду.

Суд вважає можливим розглянути справу у загальному позовному провадженні, за відсутності сторін у справі на підставі наявних у справі доказів, у підготовчому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази, суд вважає що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 17.04.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , що видане Малокатеринівською селищною радою Запорізького району Запорізькій області 24 листопада 2010 року, актовий запис № 23.

У вересні 2021 року сторони припинили проживати разом та вести спільне господарство.

Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилася разом з позивачем.

Довідкою № 142 від 04.05.2022 року виданою Виконавчим комітетом Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно проживає з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно Акту обстеження умов проживання від 08.07.2022 року, зазначено, що ОСОБА_3 , може проживати в родині батька ОСОБА_1 , оскільки для її розвитку та виховання створенні належні умови.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї складеного відділом служби у справах дітей Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 08.07.2022 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає в будинку батька разом з батьком ОСОБА_1 .

З представлених доказів з боку позивача, вбачається, що батьком створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, гармонійного розвитку його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дитини.

Позивач має можливість забезпечити своїй дитині належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не має протипоказань щодо проживання з донькою, має можливість утримувати малолітню дитину матеріально, позитивно характеризуються за місцем проживання, є всі законні підстави для визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За приписами ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв' язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №343/1500/15-ц (касаційне провадження № 61-23861св18), при визначенні місця проживання дітей інтереси дітей мають першочергове значення, що безпосередньо зазначено в Конвенції ООН про права дитини 1989 року, яка є юридично обов`язковим міжнародним договором. При цьому Верховний Суд, врахувавши положення ст. 51 Конституції України, статтей 7, 157 СК України, а також рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) «М. С. проти України», зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Оцінивши зібрані у справі докази, керуючись принципом якнайкращого забезпечення інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку, мати не заперечує проти цього.

У статті 9 Конвенції зазначено, що якнайкращі інтереси дитини мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

З точки зору ст.1 СК України одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 28 грудня 2020 року в справі № 487/2001/19-ц міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

З наданих сторонами доказів встановлено, що батько приймає активну участь у навчальному та виховному процесі своєї дитини. Мати дитини, враховуючи бажання та думку дитини щодо визначення її місця проживання із батьком позовні вимоги визнала в повному обсязі, про що подала до суду відповідну заяву.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.206 ЦПК відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Таким чином, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки це буде відповідати насамперед найкращим інтересам дитини.

Керуючись ст. 161 СК України, ст.ст.13, 80, 81, 89, 128, 130, 200, 263-265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживає в будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 03.08.2022 року.

Суддя: О.М. Ачкасов