Справа №339/58/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення з солідарних боржників коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням зменшених позовних вимог просить стягнути з солідарно з відповідачів інфляційні витрати в розмірі 163436.73 грн. та 3% річних в розмірі 79764.48 грн. у зв`язку з простроченням виконання зобов`язань по сплаті боргу за період з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2021 року.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 08 липня 2008 року між АБ Київська Русь (в подальшому змінено найменування на ПАТ Київська Русь) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 4563-09-08-2, предметом якого слугувало надання останній кредитних коштів у розмірі 2 000 000,00 грн.

На забезпечення виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій 08 липня 2008 року між АБ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 укладено договори поруки.

У зв`язку з неналежним виконання відповідачами своїх кредитних зобов`язань 09 лютого 2010 року Болехівським міським судом винесено рішення про стягнення в солідарному порядку з відповідачів кредитну заборгованість в розмірі 2 216 303,89 грн., станом на 02 листопада 2009 року.

В подальшому, в зв`язку з частковим погашенням відповідачами кредиту та одночасним нарахуванням банком процентів та штрафів збільшилася сума заборгованості по кредитному договору, внаслідок чого ПАТ «Банк «Київська Русь» звернувся до суду з новим позовом.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2013 року задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» 1256053.32 грн. заборгованості за кредитним договором від № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року , з них 1041845.62 грн. заборгованість по відсотках, 136876.21 грн. штрафу за несвоєчасну сплату суми основного боргу по кредиту, 77331.49 грн. штрафу за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту.

13 березня 2018 між позивачем та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено Договір про відступлення прав UA-EA-2018-01-31-000078-a/42. Відповідно до п. 2.1 Договору відступлення права вимоги ПАТ «Банк «Київська Русь» передає (відступає) на користь ОСОБА_1 свої права вимоги по кредитному договору № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року, а також за договорами поруки.

Дані обставини встановлені ухвалами Болехівського міського суду від 31 травня 2018 року, 09 січня 2019 року якими замінено стягувача ПАТ Банк Київська Русь на правонаступника ОСОБА_1 і, відповідно, позивач є кредитором .

Однак з часу набранням законної сили рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2013 року відповідачі не вживали заходів для погашення заборгованості, визначеної судом в станом на 31 грудня 2021 року заборгованість відповідачіву становить 1041845.62 грн.

В зв"язку з частковим виконання боржником ОСОБА_3 рішення суду на суму 260701.75 грн., розмір заборгованості зменшився і становить 995351.57 грн., а розрахунок 3% річних та інфляційних витрат здійснюється, виходячи з основної суми боргу 995351.57 грн і становить інфляційні втрати 163436.73 грн. та 3% річних в розмірі 79764.48 грн.

22 лютого 2022 року провадження в справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

14 квітня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.107).

Відповідачі в судове засідання не з`явилися повторно, про дату, час і місце цього засідання повідомлені у встановленому законом порядку, зокрема, відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та не подали відзив на позов (а.с.52-55, 60-63, 69-72, 86-89, 95-98, 102-105).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи згоду представника позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов донаступного висновку.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

А способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, примусове виконання обов"язку в натурі, ін.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Так, із змісту позовних вимог та матеріалів справи вбачається, що предметом спору є

стягнення інфляційних витрат та 3 % річних в зв"язку з простроченням виконання зобов"язань, встановленого рішенням суду .

При цьому судом встановлені такі обставини.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2013 року задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» 1256053.32 грн. заборгованості за кредитним договором № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року за період з 03.11.2009 року по 18.12.2012 року.

13 березня 2018 між позивачем та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено Договір про відступлення прав UA-EA-2018-01-31-000078-a/42, згідно якого (п. 2.1) ПАТ «Банк «Київська Русь» передає (відступає) на користь ОСОБА_1 свої права вимоги по кредитному договору № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року, а також за договорами поруки.

Ухвалою Болехівського міського суду від 31 травня 2018 року замінено стягувача ПАТ Банк Київська Русь на правонаступника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях №50569183, №51820786 щодо виконання виконавчих листів №902/522/1 від 12.03.2013 року, виданих Болехівським міським судом (а.с.4-5).

Ухвалою від 09 січня 2019 року у виконавчих листах про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 08.07.2008 №4563-09-08-2 та судових витрат виданих на виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.01.2013 у справі №902/522/12 замінено сторону (стягувача) Публічне акціонерне товариство Київська Русь на правонаступника ОСОБА_1 (а.с.6-7).

Встановлено, що на даний час рішення суду з приводу стягнення вказаної заборгованості відповідачами не виконане в повному обсязі.

Так, з листа Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області від 16 травня 2022 року вбачається, що з боржника ОСОБА_3 на виконання рішення суду стягнуто заборгованість в сумі 260701.75 грн. (а.с. 80, 108).

Таким чином, органом ДВС на виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області стягнуто з відповідача ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 260701.75 грн.

Отже, розмір заборгованості становить 995351.57 грн. (сума боргу- 1041845.62 стягнута заборгованість по відсотках на виконання рішення суду 260701.75 грн.)

Оскільки таке погашення заборгованості проведено невчасно, то позивач на підставі ст.625 ЦПК України правомірно заявив вимогу про стягнення боргу в розмірі 995351.57 грн., що є заборгованість по відсотках, зазначених в рішенні суду, з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2021 року.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положенням ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2013 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду погодилася висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Ураховуючи зазначене та встановивши, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2013 року задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в солідарному порядку 1041845.62 грн. заборгованості по відсотках по кредиту і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, тобто, є грошовим зобов`язанням, то суд вважає, що у даній справі є усі складові для відповідальності відповідачів.

Зокрема, є рішення суду та існує зобов`язання між сторонами, таке зобов`язання є грошовим і визначено у національній валюті, з вступом рішення у законну силу визначене зобов`язання є простроченим і правовідносини з приводу прострочення зобов`язання регулюються ст. 625 ЦК України.

Суд також погоджується з доводами позивача про стягнення інфляційних витрат в порядку ст.625 ЦК України, оскільки заборгованість по договору позики судовим рішенням визначена у національній валюті гривні. Однак такі вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст.4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

З розрахунку, наданим позивачем, розмір інфляційних збитків з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2021 року становить 163436.73 грн. (а.с.78).

Здійснюючи такий розрахунок, враховуючи межі судового розгляду, суд виходить з того, що інфляційні витрати нараховуються шляхом множення суми боргу на сукупний індекс інфляції за вказаний період, від якого потім віднімається сума боргу, яка вже стягнута за рішенням суду та визначену Держкомітетом статистики (листи від 13.02.2009року, від 03.03.2011 року) та Рекомендації ВСУ від 03.04.1997 року, викладені у листі №62-97 р.

Сукупний індекс інфляції з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2021 року становив : 1.16189918 (100.7 %, 99.5 %, 99.4 %, 99.7 %, 100.7 %, 100.7 %, 100.1 %, 99.8 %, 100.2 %, 99.7 %, 100.8 %, 100.8 %, 100.3%, 100.2 %, 99.4 %, 99.8 %, 100.5 %, 101 %, 101.3 %, 101.9 %, 100.3%, 101 %, 100.7 %, 100.7 %, 100.3 %, 100.2 %, 100.1 %, 99.8 %, 101.2 %, 100.9 %, 100.8 %, 100.6 %

Тому за вказаний період інфляційні виплати на прострочену суму боргу в розмірі 995351.57 грн. з урахуванням індексу інфляції складають: (995351.57 грн. (сума боргу) х 1.16189918 (сукупний індекс інфляції) - 995351.57 грн. (сума боргу) = 161146.60 грн.

Отже, загальна сума інфляційних нарахувань на суму боргу 995351.57 грн. за період з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2021 року складає 161146.60 грн., що підлягає стягненню в користь позивача.

Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Нарахування трьох процентів річних здійснюється згідно розрахунку, наведеного нижче : 3% річних за період з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2021 року в сумі 995351.57 грн (995351.57 грн. х 3% х 976 дні прострочення : 365 днів у році = 79764.48 грн.).

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню 240911 грн., з них: 161146.60 грн - інфляційних втрат; 79764.48 грн - 3% річних від простроченої суми в зв"язку з простроченим виконанням зобов"язань по сплаті боргу за період з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2021 року.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які в даному спорі становлять 4036.11 грн. (сплата судового збору при подачі позовної заяви).

У вказаній статті не передбачено право солідарної вимоги або солідарного обов"язку на присудження з другої сторони понесених іншою стороною судових витрат, тому судові витрати підлягають стягненню з кількох відповідачів у відповідній частині.

Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 99.05% (240911.08 : 243201.21 х 100), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 2521.43 грн (2545.62 х 99.05%).

На підставі викладеного, ст. 625 ЦК, ст.4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», керуючись ст. 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 240911 (двісті сорок дев`ятсот одинадцять) грн., з них: 161146.60 грн - інфляційних втрат; 79764.48 грн - 3% річних від простроченої суми в зв"язку з простроченим виконанням зобов"язань по сплаті боргу за період з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 240911 (двісті сорок дев`ятсот одинадцять) грн з них: 161146.60 грн - інфляційних втрат; 79764.48 грн - 3% річних від простроченої суми в зв"язку з простроченим виконанням зобов"язань по сплаті боргу за період з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 240911 (двісті сорок дев`ятсот одинадцять) грн з них: 161146.60 грн - інфляційних втрат; 79764.48 грн - 3% річних від простроченої суми в зв"язку з простроченим виконанням зобов"язань по сплаті боргу за період з 01 травня 2019 року по 31 грудня 2021 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з кожного по 630 (шістсот тридцять) грн 35 коп сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання с.Рахиня Долинського району Івано-Франківської області.

ОСОБА_2 - реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 - реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 - реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 - реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання АДРЕСА_3 .

18 серпня 2022 року

Дата складання повного тексту рішення 18 серпня 2022 року.

Суддя О.С. Головенко