_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1039/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2022 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Рманець Ю-В. О.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк А.В., Одеська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, та позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Одеської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк А.В. про визнання договору недійсним, визнання спадщини відумерлою, витребування майна та виселення,

ВСТАНОВИВ:

15 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та просила встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 , починаючи з другої половини 2004 року і до 06 травня 2015 року, тобто до смерті останньої; визнати за нею, як спадкоємцем четвертої черги спадкування, право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на усе рухоме майно, що знаходилося у квартирі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 ; витребувати на її користь спірну квартиру у відповідачів в порядку віндикації.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_6 тяжко хворіла та потребувала стороннього догляду. Починаючи з другої половини 2004 року вона доглядала за нею, забрала її проживати в квартиру АДРЕСА_2 , оскільки належна ОСОБА_6 квартира АДРЕСА_3 знаходилася в незадовільному технічному стані, вела з нею спільне господарство. Після смерті ОСОБА_6 вона отримала довідку про її смерть за поховала її за власні кошти, а також звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Однак, як стало відомо позивачу, 03 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюком А. В. було посвідчено договір дарування квартири, за умовами якого ОСОБА_6 передала безоплатно у власність ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 . Разом з тим, за час спільного життя ОСОБА_6 неодноразово говорила, що квартира АДРЕСА_1 перейде у власність ОСОБА_3 у якості подяки за догляд та дружні стосунки. ОСОБА_6 за життя не була знайома з ОСОБА_4 та не укладала з ним договір дарування спірної квартири, не передавала у фактичне володіння третім особам квартиру та правовстановлюючі документи на неї. В подальшому ОСОБА_4 відчужив спірну квартиру ОСОБА_5 .

Позивач вказує, що оскільки вона проживала з ОСОБА_6 не менше п`яти років до її смерті, відтак є спадкоємцем четвертої черги за законом, спірна квартира в порядку статті 388 ЦК України підлягає витребуванню на її користь з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

У квітні 2016 року третя особа - Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила: визнати недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 03 жовтня 2007 року; визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_6 , що складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності; витребувати квартиру АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_5 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради; виселити ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 , як особу, яка не має правових підстав для проживання в зазначеній квартирі.

В обґрунтування позову Одеська міська рада зазначала, що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належала квартира АДРЕСА_1 .

03 жовтня 2007 року ОСОБА_6 уклала з ОСОБА_4 договір дарування спірної квартири, а 19 серпня 2015 року ОСОБА_4 продав її ОСОБА_5 .

Разом з тим, відповідно до листів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шепелюка А. В., він не посвідчував договір дарування, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 , підпис на зазначеному договорі йому не належить.

Так як ОСОБА_6 не відчужувала належну їй квартиру шляхом укладення договору дарування, після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 . Оскільки у ОСОБА_6 відсутні спадкоємці за законом та заповітом, ОСОБА_3 проживала у спірній квартирі без достатніх правових підстав, територіальна громада міста Одеси є універсальним правонаступником відумерлого майна, тому спірна квартира підлягає витребуванню у ОСОБА_5 в порядку статті 388 ЦК України.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали однією сім`ю з другої половини 2004 року і до самої смерті ОСОБА_6 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_3 як спадкоємицею четвертої черги спадкування право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 . Витребувано у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . У задоволенні позову ОСОБА_3 в іншій частині - відмовлено. У задоволенні позову третьої особи Одеської міської ради відмовлено.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2018 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2017 року в частині задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна скасовано та ухвалене нове рішення у цій частині. У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк А. В., Одеська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна - відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишене без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, ОСОБА_3 та ОМР подали до Верховного Суду касаційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати судові рішення.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року касаційні скарги ОСОБА_3 та Одеської міської ради задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про постановлення окремої ухвали відмовлено.

Матеріали цивільної справи надійшли до суду 14 липня 2020 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Куриленко О.М.

Ухвалою судді від 15 липня 2020 року справа була прийнята до провадження суду та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 21.09.2020 року у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Філімонової Галини Василівни (65007, м.Одеса, пров. Книжковий, 1, квартира (офіс) 5, тел. ( НОМЕР_1 ) 34-43-06) було витребовано оригінал бланка серії ВЕХ № 482365, на якому викладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 03.10.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , який зберігається серед документів по-оформленню посвідченого 19.08.2015 року за реєстровим № 1552 договору купівлі-продажу вказаної вище квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . А від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шепелюка Андрія Вадимовича - наступне: фотокопію листа з журналу реєстрації правочинів за 03 жовтня 2007 року про реєстрацію правочину за реєстровим № 873, посвідчену Головним територіальним управлінням юстиції м. Києва; відомості про те. на виготовлення якого правочину списаний бланк серії ВЕХ № 482365, підтверджені довідкою Головного територіального управління юстиції м. Києва.

В ході підготовчого засідання, яке відбулось 04.11.2020 року, представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив витребувати у начальника СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області майора поліції Папекяна Е.Г., процесуального керівника у кримінальному провадженні за № 0004808 - прокурора Одеської міської прокуратури № 1 юриста першого класу Толпиго Д.М., надати до суду відповідь про те, чи призначалася відносно оригіналу бланку серії ВЕХ № 482365, на якому викладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 03.10.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , судові експертизи: криміналістична - по встановленню оригінальності підпису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шепелюка А.В., якщо призначалися, то надати результати цих експертиз.

У разі, якщо експертиза відносно вилученого у приватного нотаріуса ОМНО Філімонової Г.В. оригіналу бланку серії ВЕХ № 482365, на якому викладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 03.10.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не призначалася та не проводилася, зобов`язати працівників СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області направити бланк до Київського районного суду м. Одеси для залучення у якості доказу до матеріалів цивільної справи справи з метою проведення відносно цього документу почеркознавської експертизи.

Ухвалою суду від 04.11.2020 року клопотання представника позивача було задоволено.

В ході підготовчого засідання, яке відбулось 20.01.2021 року представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шепелюка Андрія Вадимовича належним чином завірені зразки (не меньше двадцяти штук) відтиску печатки, з метою подальшого проведення судової почеркознавчої та судово-технічної експертизи.

Ухвалою суду від 20.01.2021 року клопотання представника позивача було задоволено.

В ході підготовчого засідання, яке відбулось 18.02.2021 року, представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , звернувся до суду з клопотанням, в якому частково підтримав клопотання від 16.09.2020 року та просив призначити по справі почеркознавчу експертизу відносно оригінальності підпису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шепелюка Андрія Вадимовича та технічної експертизу щодо оригінальності печатки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шепелюка Андрія Вадимовича. Доручити проведення експертизи експертам Одеського науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, (65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 21) Для проведення експертизи зобов`язати начальника СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надати експертній установі договір дарування серії ВЕХ № 482365, який міститься в матеріалах кримінального провадження № 0004808 від 18.09.2015 року.

Ухвалою суду від 18.02.2021 року клопотання представника позивача було задоволено, призначено по справі почеркознавчу експертизу.

Проте, 28 липня 2021 року матеріали цивільної справи № 520/12909/15 були повернуті на адресу суду без дачі експертного висновку у зв`язку з відсутністю у експерта досліджуваного документа, а саме договору дарування серії ВЕХ № 482365, посвідченого та зареєстрованого в Єдимоу реєстрі нотаріальних дій приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Шепелюком А.В за № 873 від 03.10.2007 року.

У зв`язку з чим ухвалою суду від 30.07.2021 року було поновлено провадження у справі та призначено судове засідання.

В ході підготовчого судового засідання, яке відбулось 27.10.2021 року, представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив призначити по справі почеркознавчу експертизу відносно оригінальності підпису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шепелюка Андрія Вадимовича та технічну експертизу щодо оригінальності печатки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шепелюка Андрія Вадимовича. Доручити проведення експертизи експертам Одеського науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, (65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 21).

Ухвалою суду від 27.10.2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи було задоволено.

26.04.2022 року матеріали цивільної справи були повернуті на адресу суду разом з клопотанням судового експерта Сакалюк В.Р., в якому останній просив надати: - вільні зразки підпису ОСОБА_8 у оригіналах різних документів (не виключаючи і якісних копій), наближених за часом виконання до досліджуваного підпису (2004 - 2007 рр.), виконані достовірно ним самим, оскільки попереднім вивченням наданих для проведення порівняльного дослідження умовно-вільних зразків його підпису, встановлено, що їх вкрай недостатньо для вирішення питання ухвали в категоричній формі; експериментальні зразки підпису ОСОБА_8 виконані на п`яти аркушах паперу білого кольору формату А4.

Крім того, 27.04.2022 року на адресу суду надійшов висновок експерта судово-технічної експертизи документів № 21-7249 від 15.02.2022 року.

У зв`язку з чим, ухвалою суду від 28 квітня 2022 року було поновлено провадження у справі та призначено судове засідання.

В подальшому, ухвалою суду від 23.05.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 у судовому засіданні свої вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, у задоволенні позову Одеської міської ради просив відмовити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явились, хповідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи Одеської міської ради - Романець Юлія-Вікторія Олександрівна у судовому засіданні у задоволенні позову ОСОБА_3 просила відмовити та наполягала на задоволенні позову третьої особи.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк А.В. у судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та задоволення позовних вимог Одеської міської ради, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі розпорядження органу приватизації №24344 від 03.11.1993 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_2 від 03.11.1993 року.

Відповідно до вищезазначеного свідоцтва ОСОБА_6 на праві приватної власності нележала квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 84 років ОСОБА_6 померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 5122.

28.07.2015 року Другою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі заяви ОСОБА_3 була відкрита спадкова справа до майна померлої ОСОБА_6 , а також запропоновано ОСОБА_3 звернутись до суду з позовом про визнання права на спадкування.

Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 стверджувала, що вона забрала ОСОБА_6 проживати в свою квартиру, де вони обидві, починаючи з другої половини 2004 року і до самої смерті ОСОБА_6 , проживали разом, ведучи спільне господарство, як члени однієї сім`ї.

За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму "Про судову практику у справах про спадкування" за № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини мають право за законом на спадкування в четвертій черзі.

Однак, на думку суду, позивачка не довела належними та до пустими доказами факт її спільного проживання з ОСОБА_6 з огляду на таке.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і Кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно слід зважати на те, що належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Доказами постійного проживання разом із спадкодавцем можуть бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним, реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або у будинковій книзі, інші документи, які підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

Згідно із листом КП «ЖКС «Вузівський» № 975/01-15 від 24.12.2015 року та 11 сторінки паспорту, ОСОБА_6 була зареєстрована та постійно проживала за вищезазначеною адресою з 17.01.1979 року та по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В той же час, відповідно до довідки КП «ЖКС «Вузівський» № 20918 від 24.12.2015 року та 11 сторінки паспорту, ОСОБА_3 зареєстрована та постійно проживає у квартирі АДРЕСА_2 .

Як вбачається із листа КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Київського району м. Одеси» № 69 від 09.02.2016 року ОСОБА_6 перебувала на обліку, на надомному забезпеченні у зазначеній установі з 15.10.2003 року (а.с. 203).

Таким чином, зазначені докази спростовують факт спільного проживання позивачки із спадкодавцем та у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які можуть бути належним доказом постійного проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем.

Крім того, свідчення свідків про те, що ОСОБА_3 проживала із ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 , також не є належними доказами постійного проживання до часу відкриття спадщини, адже в судовому засіданні свідки лише підтвердили пребування ОСОБА_3 за вказаною адресою, однак не підтвердили ведення ОСОБА_3 та ОСОБА_6 спільного господарства, прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

На підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_6 сторона позивача вказує на те, що саме позивач займалася похованням останньої, на підтвердження чого надає: договір замовлення на організацію та проведення поховання № 028599 від 07.05.2015 року на суму 536,34 грн., та рахунок-фактури № б/н від 08.05.2015 року на суму 8400,00 грн., де замовником зазначена - ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 15-16).

Проте, сам факт організації та проведення поховань саме ОСОБА_3 не може свідчити про її спільне сумісне проживання, на протязі більш ніж п`яти років, з ОСОБА_6 на правах члена сім`ї.

Також в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження факт догляду за ОСОБА_6 зі сторони ОСОБА_3 , враховуючи перебування померлої на обліку .в КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Київського району м. Одеси» та підтверджені свідками візити соціального працівника - ОСОБА_9 , яка обслуговувала ОСОБА_6 .

Більш того, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили, що також часто надавали допомогу померлій, купували продукти, готували їжу, допомагали з ремонтом.

Як вбчається з довідки КУ "Центр первинної медико-санітарної допомоги №4 від 04.01.2016 року (т.1, а.с.123), ОСОБА_6 перебувала на "Д" обліку з 01.07.2014 року, а з 24.09.2012 року є інвалідом першої групи та потребує постійного догляду (т.1, а.с.13).

Зважаючи на викладене, суд зауважує, що будь-яких доказів знаходження ОСОБА_6 у безпорадному стані до 2012 року матеріали справи не містять. як і не містять доказів спільного проживання саме однією сім`єю, ведення спільного господарства тощо.

Вирішуючи спір по суті, суд також бере до уваги протокол допиту свідка від 04 квітня 2016 року (т.1, а.с.204-208), складений зі слів позивача та підписаний нею особисто, в якому ОСОБА_12 повідомила прокурору, що проживає по адресі своєї реєстрації з 2003 року самостійно, з ОСОБА_6 має дружні сусідські стосунки, остання проживає в належній їй квартирі самостійно.

Як вбачається з протоколу допиту соціального працівника ОСОБА_9 від 28.03.2016 року (т.1, а.с. 209213), яка навідувала померлу тричі на тиждень, по адресі своєї реєстрації ОСОБА_6 проживала одна, родичів чи інших осіб, які б за нею доглядали, не було. Крім того, їй відомо про добрі стосунки ОСОБА_6 з сусідами, зокрема, ОСОБА_3 , однак, спільне господарство з ними вона ніколи не вела та разом .не мешкала. Також пояснила, що оплату комунальних послуг здійснювала саме вона за кошти померлої.

Так, відповідно до ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Статтями 1261-1264 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Четверта черга спадкоємців за законом. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

По даній справі встановлено, що метою встановлення факту проживання однією сім`єю позивача з ОСОБА_6 необхідно позивачу для отримання спадщини, оскільки визнання факту проживання вказаних осіб однією сім`єю не менше п`яти років до дня відкриття спадщини автоматично призводить до визнання позивача спадкоємцем четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України. Отже, встановлення вказаного факту має визначені юридичні наслідки, що виражаються у отриманні статусу спадкоємця четвертої черги.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Судом враховані норма ст. 3 СК України, яка вказує, що сім`ю складають особи, які проживають разом, мають спільні права та обов`язки.

Проте поняття сім`ї в розумінні ст. 3 СК України не вичерпується одним лише спільним проживанням. Окрім спільного проживання необхідно також довести наявність спільного побуту та взаємних прав та обов`язків.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я - це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові, солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають однин одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

Європейський суд з прав людини зауважив, що відносини де-факто, як відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок поза шлюбом.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того з ким людина має проживати однією сім`єю.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в яком фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Зі змісту Закону вбачається, що місцем проживання особи вважається місце її державної реєстрації у встановленому законом порядку.

Відповідно до роз`яснень, які надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24- 753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Крім того, згідно з вказаним листом, заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Також п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_3 не надала суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених нею позовних вимог, а саме: не надано безумовних доказів їх спільного проживання з померлою однією сім`єю більш ніж п`ять років, та тривале знаходження ОСОБА_6 на її утриманні.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Протягом розгляду цивільної справи позивач не скористалась своїм процесуальним правом та не надала до суду доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджено, що ОСОБА_6 проживала саме на правах члена сім`ї ОСОБА_3 і протягом строку не менше 5 років.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, позивач не надала суду жодного достовірного доказу про наявність у неї з ОСОБА_6 сімейних стосунків, спільного сімейного господарства за період не менше п`яти років до її смерті.

Щодо позовних вимог третьої особи Одеської міської ради.

Судом встановлено, що 20.07.2015 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Добровіною О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23037726 від 21.07.2015 року, за яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору дарування, серія та номер: 873, виданого 03.10.2007 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюком А.В. (а.с. 136, 138 том 1).

19.08.2015 року вищезазначена спірна квартира за договором купівлі- продажу, серія та номер: 1552, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В., продана ОСОБА_4 ОСОБА_5 (а.с. 132, 133 том 1).

29.12.2015 року листом за № 98 приватний нотаріус КМНО Шепелюк А.В. повідомив суд про те, що 03.10.2007 року ним вчинялася нотаріальна дія між іншими сторонами за адресою нерухомого майна, що знаходиться у м. Києві, а не у м. Одесі, що ним ніколи не посвідчувалися договори щодо відчуження нерухомого майна, що знаходяться у м. Одесі, у тому числі спірний договір дарування від 03.10.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , що у його реєстрі нотаріальних дій за 2007 рік за номером 837 зареєстрована зовсім інша нотаріальна дія, яка вчинена ним 07.05.2007 року, а не 03.10.2007 року, що робочий день 03.10.2007 року було розпочато ним нотаріальною дією за номером 2404 (згідно реєстру нотаріальних дій, справа 2-27 том 3, від 2007 року), що підпис на спірному договорі від 03.10.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 йому не належить, що копію справи з відповідними документами, на підставі яких був посвідчений спірний договір від 03.10.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , він надати не має можливості, оскільки ним не посвідчувався (а.с. 110 том 1).

24.03.2016 року листом за № 17 приватний нотаріус КМНО Шепелюк А.В. повторно повідомив суд про те, що спірний договір від 03.10.2007року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 він надати не має можливості, оскільки не посвідчував того договору дарування (а.с. 188 том 1).

03.02.2016 року на адресу суду надійшли належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для засвідчення приватним нотаріусом ОМНО Філімонавою Г.В. договору купівлі-продажу спірної квартири від 19.08.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 131-157 том 1), в яких, крім іншого, знаходиться Інформаційна довідка з єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 19.08.2015 року, сформована приватним нотаріусом ОМНО Філімоновою Г.В., щодо перевірки нотаріального бланку серія та номер бланку ВЕХ 482365, який згідно реєстру був використаний приватним нотаріусом КМНО Шепелюком А.В. 03.10.2007 року для укладання договору про відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок (а.с. 137 том 1).

Ухвалою суду від 27.10.2021 року було призначено почеркознавчу експертизу відносно оригінальності підпису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шепелюка Андрія Вадимовича в договорі дарування серії ВЕХ № 482365 та технічну експертизу щодо оригінальності печатки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шепелюка Андрія Вадимовича в договорі дарування серії ВЕХ № 482365.

26.04.2022 року матеріали цивільної справи були повернуті на адресу суду разом з клопотанням судового експерта Сакалюк В.Р., в якому просить надати: - вільні зразки підпису ОСОБА_8 у оригіналах різних документів (не виключаючи і якісних копій), наближених за часом виконання до досліджуваного підпису (2004 - 2007 рр.), виконані достовірно ним самим, оскільки попереднім вивченням наданих для проведення порівняльного дослідження умовно-вільних зразків його підпису, встановлено, що їх вкрай недостатньо для вирішення питання ухвали в категоричній формі; -експериментальні зразки підпису ОСОБА_8 виконані на п`яти аркушах паперу білого кольору формату А4.

Крім того, 27.04.2022 року на адресу суду надійшов висновок експерта судово-технічної експертизи документів № 21-7249 від 15.02.2022 року, відповідно до якого судовий експерт зазначає наступне: - «Відтиски печатки з текстом «Міністерство юстиції України ШЕПЕЛЮК АНДРІЙ ВАДИМОВИЧ Київський Міський нотаріальний округ Приватний нотаріус Україна», що розміщенні у наданому на експертизу документі: - договір дарування серії ВЕХ № 482365, не нанесено печаткою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шепелюка Андрія Вадимовича, зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження.

Таким чином, враховуючи висновок експерта та приймаючи до уваги заяву приватного нотаріуса КМНО Шепелюка А.В. про те, що він ніколи не посвідчував договір дарування № 873 від 03.10.2007 року, реєстровий № 873, за яким ОСОБА_6 передала безоплатно у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 не було відчужено вказану квартиру за даним договором дарування, оскільки даний договір не укладався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (надалі по тексту - Постанова) якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 Цивільного кодексу України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 Цивільного кодексу України. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 Цивільного кодексу України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним.

Пункт 26 Постанови встановлює, що відповідно до положень частини першої статті 388 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 Цивільного процесуального кодексу України. Оскільки відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, шо належали спадкодавцеві на момент ВІДКРИТТЯ спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 Цивільного кодексу України, переходить до спадкоємців власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Положення ст. 1277 Цивільного кодексу України визначають, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Частиною 1 статті 34 ЦГЖ України встановлено, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення судового розгляду, пред`явивши позов до однієї чи обох сторін. Ці особи мають усі процесуальні права і обов`язки позивача.

Таким чином, суд вважає, що право власності на вищезазначене нерухоме майно належить територіальній громаді міста Одеси, як універсальному правонаступнику відумерлого майна, що залишилось після смерті ОСОБА_6 , а відповідачка, яка знаходиться у вищевказаній квартирі без належних правових підстав, зобов`язана повернути ОМР незаконно набуте нерухоме майно та виселитись з безпідставно займаної квартири.

Враховуючи, що спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 не прийнята, з часу відкриття спадщини сплив однорічний строк, суд, вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 13, 19,81, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 388, 392, 1212,1213,1223,1258,1261,1270 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк А.В., Одеська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити в повному обсязі.

Позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Одеської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шепелюк А.В. про визнання договору недійсним, визнання спадщини відумерлою, витребування майна та виселення - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 за №ВЕХ482365 від 03 жовтня 2007 року.

Визнати спадщину після смерті ОСОБА_6 , що складається з квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності, - відумерлою.

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_5 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради,

Виселити ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 , як особу, яка не має правових підстав для проживання в зазначеній квартирі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.

У зв`язку з перебуванням судді у щорічній основній відпустці з 27.06.2022 року по 01.07.2022 року повний текст рішення складено 08.07.2022 року.