Провадження №22-ц/824/4282/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Суханова Є.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що внаслідок скоєного 05.06.2019 р. ДТП, яке відбулось з вини відповідача, ТОВ «Айсшок», як постраждала особа зазнала матеріальних збитків. Вказані збитки у розмірі 59789,07 грн. були виплачені ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» потерпілій особі, на підставі договору страхування, після чого позивач звернувся до страхової компанії винної особи із заявою про відшкодування збитків. У відповідь на зазначену заяву страховою компанією потеріплої особи було виплачено страхове відшкодування у розмірі 34238,21 грн. Позивач зазначає, що страховою компанією винної особи було виплачено суму з урахуванням фізичного зносу автомобіля, натомість позивач здійснив виплату без урахування фізичного зносу автомобіля, внаслідок чого у ОСОБА_1 утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі суми, що становить різницю між реально завданими збитками та виплаченою страховою компанією винної особи сумою відшкодування.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач направив апеляційну скаргу,

в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

05 травня 2022 року до Київського апеляційного суду від відповідача надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому він не погоджуючись із доводами викладеними у апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав:

В ході розгляду справи судом було встановлено, що 05.06.2019 року приблизно о 08 годині 10 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Peugeot 308, д/н НОМЕР_1 , по вул. Київська 16 в с. Тарасівка, Києво-Святошинського району, Київської області, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з транспортним засобом Infiniti FX 37, д/н НОМЕР_2 , який рухався попереду, в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п. 12.1, п.13.1. ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.06.2019 р. ОСОБА_1 визнано винним у вищенаведеному ДТП.

На час скоєння ДТП між ТОВ «Айсшок та ПрАТ СК "ПЗУ Україна" був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №АМ135658.

На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрохавана в ПрАТ СК «Вусо», про що сторони не надають доказів, однак факт чого не заперечується учасниками, не є спірним, та впливає на права третіх осіб.

Відповідно рахунку №76-19-06-05 від ТОВ «Прайм-Авто» вартість робіт та запчастин, необхідних для відновлення транспортного засобу Infiniti FX 37, д/н НОМЕР_2 складає 61551,57 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано до суду жодних доказів того, що збитки завдані саме внаслідок ДТП, що відбулось 05.06.2019 року, а також не надано доказів того, що кошти за відновлення транспортного засобу було сплачено потерпілою особою ТОВ «Прайм-Авто».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив не з відсутності права вимоги позивача як страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, до завдавала шкоди ( як про це серед іншого зазначає апелянт у своїй апеляційній скарзі), а саме з недоведеності розміру спричиненої внаслідок ДТП шкоди.

Правова підстава для покладення матеріальної відповідальності на особу, що спричинила шкоду, передбачена ст. 1166 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В той же час, ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

За таких умов для вирішення даної справи в ході її розгляду позивачем мав би бути належним чином доведений загальний розмір шкоди, завданої відповідачем в ході ДТП, чого в даному випадку зроблено не було.

Дане питання було досліджено судом першої інстанції, з висловами якого погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до платіжного доручення №31976 від 27.06.2019 р., ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» перерахувало на користь ТОВ «Прайм-Авто» 59789,07 грн., однак, як вже було зазначено вище, обґрунтованість того, що саме на таку суму завдано збитків внаслідок ДТП від 05.06.2019 р. не доведено позивачем.

Представлені документи не дають підстави вважати, що позивач належно довів дані обставини. При цьому, сам по собі факт виплати страхового відшкодування не може автоматично вважатися доведенням розміру шкоди, оскільки такі виплати здійснюються на підставі договірних зобов`язань страховика і страхувальника між собою і не несуть обов`язкового значення (без доведення належності їх розміру) для завдавача шкоди.

Не є таким доказом і сам факт виплати ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» страхового відшкодування на адресу позивача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки здійснення таких дій не може мати зобов`язального значення для третьої особи, якою в даному випадку є відповідач.

Статтею 82 ЦПК України передбачені випадки звільнення особи від обов`язку доведення. Серед іншого, одним з таких випадків є визнання обставин учасниками процесу. В той же час такі визнані обставини мають значення лише по відношенню до тих осіб, які їх визнали. Натомість відповідач не визнавав заявленого позивачем загального розміру шкоди від ДТП, на чому неодноразово наголошував в ході розгляду справи. З цих підстав не можуть мати доказового значення по відношенню до відповідача і документи ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», про витребування яких вказував апелянт.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, відтак підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

Є.М. Суханова