Ухвала

22 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 755/8526/21

провадження № 61-7734ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Статус Капітал Плюс», треті особи: приватний нотаріус Сліпченко Наталія Вікторівна, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання в частині договору про відступлення права вимоги недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Статус Капітал Плюс» (далі - ТОВ «Статус Капітал Плюс»), треті особи: приватний нотаріус Сліпченко Н. В., Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання в частині договору про відступлення права вимоги недійсним.

В обґрунтування позову зазначав, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року у справі № 756/5325/13-ц замінено стягувача з ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника ТОВ «Статус капітал плюс» у виконавчому провадженні № 52812262 з виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2013 року, яким з нього стягнуто заборгованість за кредитним договором від 05 квітня 2005 року № 28.3/І-005.05.1. Заміна стягувача відбулась на підставі договорів про відступлення прав вимоги № 30 та про відступлення прав вимоги за договорами застави рухомого майна та договорами іпотеки, укладеними між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Статус капітал плюс». За умовами даних договорів ТОВ «Статус капітал плюс» набуло право нового кредитора за договором від 05 квітня 2005 року № 28.3/І-005.05.1. Дані договори укладено на підставі протоколу електронних торгів від 22 вересня 2020 року № UA-EA-2020-08-31-000002-b.

Вказував, що при проведенні прилюдних торгів, на яких було відчужено від неплатоспроможного банку до ТОВ «Статус Капітал Плюс» право вимоги за кредитним договором від 05 квітня 2005 року № 28.3/І-005.05.1 та договором іпотеки від 05 квітня 2005 року, у продавця не було в наявності договору іпотеки, який був представлений в його копії. Водночас, посилаючись на положення статті 46 Закону України «Про нотаріат», зазначав, що відсутність оригіналу договору іпотеки при укладенні оскаржуваного правочину відступлення права вимоги призводить до його недійсності.

Ураховуючи вищевикладене, просив суд визнати договір про відступлення права вимоги за договорами застави рухомого майна та договорами іпотеки, дата укладення 13 жовтня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко Н. В., зареєстрований у реєстрі за № 2532, що укладений між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Статус капітал плюс», - недійсним в частині відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 05 квітня 2005 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Родовід Банк».

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано договір про відступлення права вимоги за договорами застави рухомого майна та договорами іпотеки, дата укладення 13 жовтня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко Н. В., зареєстрований у реєстрі за № 2532, що укладений між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Статус капітал плюс», - недійсним в частині відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 05 квітня 2005 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Родовід Банк».

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив із положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», положеннями статті 18 якого передбачений порядок проведення державної реєстрації прав. Зокрема, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Статус Капітал Плюс» та апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що договір іпотеки між ОСОБА_1 та ПАТ «Родовід Банк» від 05 квітня 2005 року укладений в нотаріальній формі. Оскаржуваний договір про відступлення прав вимоги також укладений в нотаріальній формі. За таких умов вимоги щодо форми правочину дотримано. Водночас, жодна з наведених як позивачем, так і судом першої інстанції, правових норм не передбачає можливість визнання недійсним договору про відступлення права вимоги на заявлених позивачем підставах.

11 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року у вказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою касаційного оскарження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини четвертої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Статус Капітал Плюс», треті особи: приватний нотаріус Сліпченко Наталія Вікторівна, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання в частині договору про відступлення права вимоги недійсним повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак