Справа № 144/1847/21
Провадження № 22-ц/801/1384/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондарук О. П.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 серпня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Рибчинського В.П.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 19 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Бондарук О.П., повний текст якого складено 27 травня 2022 року

в справі № 144/1847/21

за позовом ОСОБА_2 (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи в результаті злочину, -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в районний суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи в результаті злочину, в обґрунтування якого посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 через протиправні дії відповідача, загинув її син ОСОБА_3 .

За фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000248 та розпочато досудове розслідування, а дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 119 КК України. Проте ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.11.2021 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні вище вказаного злочину на підставі ст. 49 КК України та ч. 1 ст. 285 КПК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закрито у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а її цивільний позов у даному кримінальному провадженні про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, залишено без розгляду.

Зазначені обставини й стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

В результаті смерті сина їй було завдано матеріальної шкоди, що полягає у витратах на його поховання на суму 16 490 грн, а також спричинена моральна шкода, що полягає в глибоких душевних стражданнях, пов`язаних з втратою дитини, розмір компенсації якої на думку позивачки має становити 1 000 000 грн.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 19 травня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 370 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 2 103 грн 70 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

06 липня 2022 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 19 травня 2022 року таким, що ухвалене без з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи.

Доводи апелянта полягають у тому, що його винуватість не була доведена у встановленому законом порядку, а протиправність його дій вироком суду не встановлена.

Апелянт наголошує на тому, що ухвалою суду кримінальне провадження щодо нього було закрито на підставі статті 49 КК України із звільненням від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 119 КК України.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Якименко О.О. заперечує проти вимог апеляційної скарги. Вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 27 липня 2022 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Відповідач ОСОБА_1 подав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що позивач є матір`ю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1, про що вчинено актовий запис № 26, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13 липня 2016 року, виданого Виконкомом Соболівської сільської ради Теплицького району.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 04.11.2021 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, на підставі ст. 49 КК України та ч. 1 ст. 285 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000248 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України - закрито у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов у кримінальному провадженні ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення завданої злочином матеріальної та моральної шкоди, залишено без розгляду.

Цією ухвалою ОСОБА_2 роз`яснено положення ч.ч. 1 та 7 ст. 128 КПК України про те, що вона вправі право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Положеннями статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з частиною 1 статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 (абз. 5) постанови від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним Кодексом.

Інститут звільнення від кримінальної відповідальності не означає декриміналізації діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено.

Відтак звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання особи чи визнання її невинуватою. А визначені в Кримінальному Кодексі підстави для звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючими, а тому в такому разі потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства.

Відповідний висновок викладено Верховним Судом в постанові від 17.11.2020 у справі N 333/6733/16-к, та ухвалах від 02.12.2020 у справі N 509/4247/17, від 27.01.2021 у справі N 140/1547/15-к, від 19.03.2021 у справі N 451/1380/17, провадження N 51-1253ск21.

ОСОБА_1 обвинувачувався у тому, що 11 липня 2016 року біля 17 год. він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на греблі біля ставка «Заводський», що по вул. Виробнича в с. Соболівка Теплицького району Вінницької області, разом із своїм товаришем ОСОБА_4 , який також перебував в стані алкогольного сп`яніння, побачили за 100 метрів від берега у ставку ОСОБА_3 , який ловив рибу на ставку, сидячи в двомісному дерев`яному човні. Після цього ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вирішили підплисти до останнього, щоб пожартувати над ним. Для цього вони роздягнулись і стрибнули у воду, та поплили до ОСОБА_3 . Підпливши до човна, у якому останній знаходився, ОСОБА_4 перший заліз на човен, після чого туди почав залазити ОСОБА_1 , від чого в човен почала набиратись вода і він почав тонути. Побачивши, що човен тоне, всі троє зістрибнули із нього в воду. Перебуваючи у воді, ОСОБА_4 потягнув човен до берега, щоб він не потонув, а ОСОБА_3 та ОСОБА_1 продовжували залишатись у воді на тому ж місці. Продовжуючи перебувати у воді, ОСОБА_1 , діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_3 , хоча міг та повинен був їх передбачити, зважаючи на об`єктивні обставини у вигляді відсутності людей поблизу, глибини ставка, того, що потерпілий був одягнений, вирішив пожартувати над останнім, і руками почав занурювати його під воду, не бажаючи настання його смерті, знаючи що потерпілий вміє плавати.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно обвинувального акту протиправні дії ОСОБА_1 призвели до того, що смерть ОСОБА_3 настала від механічної асфіксії від закриття дихальних шляхів і отворів водою при утопленні, що у свою чергу спричинило смерть останнього, тобто між діянням ОСОБА_1 та суспільно-небезпечними наслідками і вигляді смерті ОСОБА_3 має місце причинно-наслідковий зв`язок.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 1 статті 119 КК України - вбивство, вчинене з необережності.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 листопада 2021 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та ч. 1 ст. 285 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження закрито у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а цивільний позов потерпілої у даному кримінальному провадженні про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, залишено без розгляду.

Частиною 6 статті 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 було закрито не з причин відсутності події або складу злочину, а саме через збіг строків притягнення до кримінальної відповідальності за діяння, передбачені частиною 1 статті 119 КК України - вбивство, вчинене з необережності.

Звільнення від кримінальної відповідальності з підстав ч. 1 ст. 49 КК України не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, що кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 1177 ЦК України та частинами 1 і 7 статті 128 КПК України. Водночас за змістом ч. 6 статті 82 ЦПК України, не лише вирок, але і ухвала про закриття кримінального провадження із звільненням від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду у цивільному провадженні виключно в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відповідно до частини 3 статті 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.

Тобто якщо ОСОБА_1 не погоджувався з суттю пред`явленого йому обвинувачення чи підставою закриття кримінального провадження, яка не є реабілітуючою, він був вправі заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави і наполягати на своєму повному виправданні (реабілітації).

Посилання ОСОБА_1 на те, що ні під час судового розгляду справи, ні зараз він не визнає своєї вини за ч. 1 ст. 119 КК України правового значення не мають, так як визнання вини не є умовою звільнення від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності.

Як випливає з ч. 1 ст. 44 КК України звільненню від кримінальної відповідальності підлягає лише «особа, яка вчинила кримінальне правопорушення». Аналогічне формулювання міститься і в ч. 1 ст. 49 КК України, відповідно до якої «особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки…»

Відтак звільнятися від кримінальної відповідальності може лише особа, яка є винною у вчинення кримінального правопорушення. З цих мотивів, власне, відповідну підставу звільнення від кримінальної відповідальності в теорії і вважають нереабілітуючою.

При визначенні розміру відшкодування матеріальної шкоди суд першої інстанції перевірив доведеність позовних вимог і задовольнив їх на суму, що є документально підтвердженою, а визначаючи розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди врахував обставини, передбачені статтями 23, 1167 ЦК України і дійшов обґрунтованого висновку про те, що враховуючи вимоги розумності в справедливості достатнім відшкодуванням буде стягнення 200 000 грн. Обґрунтованих заперечень проти розміру стягнених сум апелянтом не подано.

Отже вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 19 травня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

В.П. Рибчинський