П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2022 року м. Київ

Справа № 755/10242/16-ц

Провадження № 22-ц/824/4642/2022

Резолютивна частина постанови оголошена 03 серпня 2022 року

Повний текст постанови складено 04 серпня 2022 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря Хоменко О.І.

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова

компанія «Укрфінанс Груп»

заінтересовані особи - Акціонерне товариство «ВТБ Банк»,

ОСОБА_1 ,

Дніпровський районний відділ державної виконавчої

служби у місті Києві Центрального міжрегіонального

управління Міністерства юстиції (м.Київ)

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» на ухвалу Дніпровського районного м. Києва від 02 листопада 2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «ВТБ Банк», ОСОБА_1 , Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про видачу дублікатів виконавчих листів, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів, в якій просив суд видати дублікат виконавчого листа №755/10242/16-ц від 01 лютого 2017 року на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 25 серпня 2016 року по цивільній справі №755/10242/16 за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (т.1, а.с.119-121).

Заяву обґрунтовано тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року у справі №755/10242/16-ц було задоволено позов ПАТ «ВТБ Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору у розмірі 670 826,92 грн. та судові витрати в розмірі 10 064,41 грн., а всього на загальну суму 680 891,33 грн.

14 березня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №755/10242/16, а саме стягувача з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп».

29 травня 2019 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 14 березня 2019 року залишено без змін.

28 лютого 2018 року старший державний виконавець Дніпровського районного ВДВС ГТУЮ в м.Києва Федоріна А.М. винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням №54527250.

Згідно відповіді АТ «ВТБ Банк» №1031/1-2 від 10 липня 2019 року, первісним стягувачем було проведено перевірку, якою встановлено відсутність у АТ «ВТБ Банк» виконавчого листа №755/10242/16-ц виданого 01 лютого 2017 року Дніпровським районним судом м Києва та постанови старшого державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 лютого 2018 року. У зв`язку із зазначеним, на думку заявника, виконавчий лист №755/10242/16-ц, виданий 01 лютого 2017 року було втрачено при поштовій пересилці.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року відмолено у задоволені заяви ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «ВТБ Банк», Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про видачу дублікатів виконавчих листів.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп»подалаапеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, увалити нове судове рішення, яким подання задовольнити.

У відзиві на апеляцій скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначав, що апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» подано після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 25 серпня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №R9В від 19.01.2012 р. в сумі 670 826,92 грн. та судові витрати в розмірі 10 064,41 грн., а всього на загальну суму 680 891,33 грн.

01 лютого 2017 року представник ПАТ «ВТБ Банк» отримав виконавчий лист, що підтверджується відомостями в довідковому листі до справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 14 березня 2019 року замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по цивільній справі № 755/10242/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме, стягувача з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс груп».

Постановою Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 14 березня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 23 квітня 2020 року ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 14 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року залишено без змін.

У травні 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів, в якій просив суд видати дублікат виконавчого листа №755/10242/16-ц від 01 лютого 2017 року на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 25 серпня 2016 року по цивільній справі №755/10242/16 за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року відмолено у задоволені заяви ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «ВТБ Банк», Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про видачу дублікатів виконавчих листів.

Відмовляючи в задоволенні подання про видачу дубліката виконавчого документа, суд першої інстанції виходив з того, що доказ втрати виконавчого листа, а саме - лист АТ «ВТБ Банк» №4031/1-2 від 10 липня 2019 року не є належним доказом, оскільки зазначений лист констатує лише факт відсутності у АТ «ВТБ Банк» виконавчого листа №755/10242/16-ц, виданого 01 лютого 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва та постанови старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Федоріної А.М. про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 лютого 2020 року. Формальне посилання на відсутність виконавчого документа у стягувача, без долучення документів на підтвердження дійсної втрати виконавчого листа не може бути належним, допустимим та достатнім доказом такої втрати. Інших доказів на підтвердження доводів заяви про втрату виконавчого листа матеріали справи не містять.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Так, у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат».

При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження.

З наданих до заяви доказів вбачається, що виконавчий лист № 755/10242/16-ц, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 01 лютого 2017 року, постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ВП № 54527250 від 28 лютого 2018 року, повернуто стягувачу ПАТ «ВТБ Банк» на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а згідно листа АТ «ВТБ Банк», оригінал вказаного виконавчого листа та постанова державного виконавця про повернення виконавчого документу у АТ «ВТБ Банк», відстуні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішення Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №R9В від 19.01.2012 р. в сумі 670 826,92 грн. та судові витрати в розмірі 10 064,41 грн., а всього на загальну суму 680 891,33 грн., не виконано (доказів протилежного матеріали справи не містять), а виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист ні у стягувача, ні в органі виконавчої служби на виконанні не перебуває.

При цьому, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, провадження № 61-11034св19.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви у зв`язку із недоведеністю заявником втрати виконавчого листа.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд.

Дана позиція узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, котрий зокрема в справах «Шмалько проти України» від 20.07.2004 р. зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю б як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Таким чином, видача дубліката виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року у справі №755/10242/16-ц ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» забезпечить реалізацію законних прав Товариства на стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Що стосується аргументів ОСОБА_1 про те, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були врученні у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали..

Частиною 3 цієї статті передбачено, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» звернувся до суду з заявою у листопаді 2019 року.

При, цьому матеріали справи не містять підтвердження про належне повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про розгляд заяви, а тому аргументи ОСОБА_1 , щодо подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, не заслуговують на увагу та відхиляються судом.

Керуючись ст.ст.259, 268, 367, 374, 376, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» дублікат виконавчого листа, виданого 01 лютого 2017 року у Дніпровським судом міста Києва у справі №№755/10242/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна