Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/576/21
Провадження № 2/670/54/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Волкової О.М.

з участю секретаря Сікорської В.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Кучми Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова до ОСОБА_2 про стягнення вартості навчання,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року Вінницький національний медичний університет імені М.І. Пирогова звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення вартості навчання, у якому просив стягнути з відповідача 221836,61 гривень, з яких основна сума боргу за навчання - 186265,72 гривень, збитки від інфляції - 26636,00 гривень, 3 % відсотки річних від простроченої суми - 8934,89 гривень, та судові витрати у сумі 3327,55 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що між Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова та ОСОБА_2 у зв`язку із зарахуванням останнього на навчання за державним замовленням, де навчання здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, 15 жовтня 2013 року було укладено Угоду про підготовку лікаря № 52 від 15.10.2013 року (далі Угода).

Згідно із направленням від 04 липня 2013 року № 087 Департаменту охорони здоров`я Хмельницької обласної державної адміністрації відповідач був направлений на навчання за спеціальністю «лікувальна справа», та зарахування ОСОБА_2 на навчання за державним замовленням було здійснено на виконання цього направлення.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання згідно укладеної Угоди щодо забезпечення відповідної якісної теоретичної і практичної підготовки фахівця з вищою освітою, згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця, доказом чого є успішна здача відповідачем державних іспитів.

Відповідно до наказу віл 27.06.2019 р. № 337 студенту 6-го курсу медичного факультету № 1 ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію лікаря і видано Диплом спеціаліста від 27.06.2019 року серії С19 № 012147, а також Сертифікат ліцензійного іспиту в галузі знань Медицина від 03.06.2019 року № 1020/2019, які підтверджують, що він закінчив навчання у позивача.

Відповідно до Угоди ОСОБА_2 зобов`язувався прибути після закінчення вищого закладу освіти та інтернатури на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати вартість навчання.

Відповідач від розподілу та отримання направлення відмовився, направлення МОЗ України не отримував,а зарахувався в інтернатуру відповідно до гарантійного листа від адміністрації КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради.

31 січня 2021 року відповідач закінчив навчання в інтернатурі, отримав сертифікат лікаря-спеціаліста за спеціальністю «Психіатрія», після чого 01 лютого 2021 року його звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Таким чином відповідач свої зобов`язання за Угодою порушив та належним чином не виконав,оскільки відмовився від розподілу та направлення, за направленням три роки не відпрацював, відтак він зобов`язаний відшкодувати до Державного бюджету України вартість навчання.

Ухвалою від 01 грудня 2021 року у справі відкрите провадження за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.

Ухвалою суду від 12 січня 2022 року підготовче провадження закрите, справа призначена до розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити, та пояснив, що після навчання в університеті за державні кошти, відповідач заявою від 13.02.2019 року відмовився від розподілу та отримання направлення, та отримав довідку про можливість самостійного працевлаштування через Департамент охорони здоров`я Хмельницької ОДА. Закінчивши навчання в інтернатурі ОСОБА_2 повинен був приступити до роботи на посаді лікаря, яку йому гарантував та надав Департамент охорони здоров`я. Однак закінчивши інтернатуру та отримавши сертифікат лікаря-спеціаліста він звільнився за власним бажанням, трьох років не відпрацював, чим порушив умови Угоди, підстав для розірвання якої не було.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просила відмовити.

Також представник надала суду відзив на позов, у якому вказала, що відповідач не визнає позовні вимоги позивача в повному обсязі.

У відзиві представник зазначила, що згідно з направленням Хмельницької обласної Державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я від 04.07.2013 року № 087 відповідач був направлений до позивача на навчання за спеціальністю «Лікувальна справа» та «Після закінчення навчального закладу повинен був бути направленим в один із лікувально-профілактичних закладів, розташованих у сільській місцевості Віньковецького району Хмельницької області».

15 жовтня 2013 року між відповідачем та позивачем було укладено Угоду про підготовку лікаря № 52 на виконання «Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за держаним замовленням» затвердженого Наказом міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1997 р. № 367.

Згідно Угоди позивач взяв на себе обов`язок «після закінчення навчання та одержання випускником відповідної кваліфікації забезпечити місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства», а відповідач у свою чергу зобов`язаний був «прибути після закінчення вищого закладу освіти та інтернатури на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку за цінами на момент припинення Угоди».

27.06.2019 року згідно Наказу № 337 відповідачу присвоєно кваліфікацію «Лікаря» та видано ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 18 «Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р. № 992, який був чинний на момент підписання між сторонами Угоди, «Керівництво вищого навчального закладу не пізніше ніж: за рік до закінчення навчання пропонує випускнику посаду відповідно до укладеної угоди. При цьому вищим навчальним закладом оформляється картка працевлаштування випускника (додаток N 2) у двох примірниках на кожну особу. Перший примірник зберігається у вищому навчальному закладі, другий - надсилається замовникові».

Проте позивач не запропонував у встановленому порядку посаду, а направлення № 087 не містило конкретно визначеного місця працевлаштування,тому відповідач не отримавши пропозиції щодо працевлаштування за рік до закінчення навчального закладу, тобто, до 27.06.2018 року, не розраховував на працевлаштування, був обізнаним, що випускники 2018 року розподілу не мали, сприяння в працевлаштуванні позивачем не надавались.

Написана відповідачем заява про відмову від розподілу була лише формальністю, оскільки фактично позивач не здійснював ніяких дій по працевлаштуванню відповідача на підставі змін в законодавстві.

Представник вважає, що твердження позивача про порушення умов Угоди відповідачем у зв`язку з відмовою від розподілу та направлення є передчасним.

1 січня 2017 року набрав чинності Закон України № 1662- VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про вищу освіту» щодо працевлаштування випускників», прийнятий Верховною Радою України 6 жовтня 2016 року.

Постанова КМУ від 22 серпня 1996 року № 992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» втратила чинність на підставі Постанови КМУ № 376 від 31.05. 2017 року.

У зв`язку із змінами в законодавстві, МОЗ України надало роз`яснення, які містяться на офіційній інтернет сторінці МОЗ та є в загальному доступі «До 2017 року студенти-медики бюджетної форми навчання проходили навчання в інтернатурі за направленням від університету. Заклад вищої освіти (ЗВО) обов`язково працевлаштовував студента, що забезпечувало проходження інтернатури, і студент після цього 3 роки відпрацьовував. З 2017 року випускники закладів вищої освіти медичного спрямування вільні у виборі місця роботи відповідно до частини першої статті 64 Закону України «Про вищу освіту», крім випадків, передбачених цим Законом. Тобто ЗВО не зобов`язані працевлаштовувати студента, а сам студент самостійно обирає перше місце роботи і проходження інтернатури».

Згідно п. 20 Порядку № 367 «Вручення випускникові диплома про закінчення вищого закладу освіти, направлення на роботу (додаток 3) та видача належних йому коштів, які перераховані до вищого закладу освіти замовником, здійснюється протягом семи днів після закінчення ним вищого закладу освіти. На керівників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти покладається персональна відповідальність за своєчасне вручення випускникові диплома, направлення на роботу або довідки про надання можливості самостійного працевлаштування».

В порушення цих вимог позивач вчасно не надав відповідачу повного комплекту документів,йому безпідставно відмовляли декілька разів в отриманні копії «Довідки про надання можливості самостійного працевлаштування» за формою, що передбачена Додатком 4 Порядку № 367, лише після направлення цінним листом заяви від 19.03.2021 року про отримання такої довідки, позивач її надав.

Також на адресу позивача відповідач направив звернення від 19.03.2021 року про припинення Угоди про підготовку лікаря № 52 від 15.10.2013 року та «Угоду про припинення за згодою обох сторін Угоди про підготовку лікаря № 52 від 15.10.2013 року» від 19.03.2021 року,у якому просив припинити дію Угоди у зв`язку з тим, що мало місце невиконання Угоди, а саме: не забезпечення позивачем випускника місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства та можливістю відповідачем не працевлаштовуватись за розподілом. Відповідач вважав «Угоду про підготовку лікаря» № 52 від 15 жовтня 2013 року такою, що не може бути виконана, у зв`язку з обставинами, які не залежать від Сторін (Зміни в Законодавстві 2017 року). Наполягав на тому, що Угода втратила свою актуальність, тому взаємні вимоги по її виконанню або вимоги однієї із Сторін є такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача відшкодувати вартість навчання у розмірі 208638,98 грн. відповідач також заперечує та вважає саме позивача винним у невиконанні взятих на себе зобов`язань.

Крім того, видана відповідачу довідка про самостійне працевлаштування надає йому право самостійно визначитись з місцем роботи та не породжує наслідків у вигляді компенсації до державного бюджету коштів за навчання у зв`язку з невідпрацюванням трьох років, що узгоджується з позицією Колегії суддів Дніпровського апеляційного суду. (Постанова від 16.08.2021 р. у справі № 204/8241/19, провадження № 22-ц/803/35223/21, в Касаційному порядку не оскаржувалась).

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов такого.

За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно з направленням Департаменту охорони здоров`я Хмельницької обласної державної адміністрації № 087 від 04 липня 2013 року № 03.02-24-87, відповідач ОСОБА_2 був направлений на навчання за спеціальністю «лікувальна справа» до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, та після закінчення навчального закладу відповідач повинен бути направлений в один із лікувально-профілактичних закладів, розташованих у сільській місцевості Віньковецького району Хмельницької області (а.с. 9).

15 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова було укладено Угоду про підготовку лікаря № 52 за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти, відповідно до якої Університет зобов`язується забезпечити якісну теоретичну та практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства. Студент зобов`язується оволодіти теоретичними знаннями та практичними навичками,що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця і його майбутньої професійної діяльності лікаря; прибути після закінчення вищого закладу освіти та інтернатури на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням -- відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку.

Зміни та доповнення до цієї угоди вносяться шляхом підписання додаткових угод; дія Угоди припиняється після виконання усіх зобов`язань сторін або за згодою обох сторін.

Угода набирає чинності з моменту її підписання (а.с. 8).

19 лютого 2019 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до голови комісії зі сприяння працевлаштування випускників Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова із заявою про надання можливості самостійного працевлаштування на роботу, зазначивши, що від розподілу та отримання направлення він відмовляється (а.с. 21).

03 червня 2019 року ОСОБА_2 видано сертифікат № 1020/2019 про результати складання у Вінницькому національному медичному університеті імені М.І. Пирогова тестового екзамену в галузі знань «Медицина», для присвоєння кваліфікації «Лікар», за спеціальністю «Лікувальна справа» (а.с. 12).

27 червня 2019 року випускникові ОСОБА_2 на підставі його заяви Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова видано довідку № 92 про те, що він закінчив Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова у 2019 році за спеціальністю 7.12010001 - лікувальна справа, та йому надано можливість влаштовуватись на роботу самостійно (а.с. 40).

Згідно витягу з наказу № 337 від 27 червня 2019 року по Вінницькому національному медичному університету ім. М.І. Пирогова, студенту 6 курсу медичного факультета ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію лікаря з видачею диплома (а.с. 10).

27 червня 2019 року ОСОБА_2 також видано диплом спеціаліста серії НОМЕР_1 про те, що він у 2019 році закінчив Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова, здобув кваліфікацію: освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліст, спеціальність «Лікувальна справа», професійна кваліфікація лікар (а.с. 11).

Наказом № 251-к від 24 липня 2019 року по Хмельницькій обласній психіатричній лікарні № 1 Хмельницької обласної ради «Про зарахування до інтернатури ОСОБА_2 », відповідач був прийнятий на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності «Психіатрія» з 01.08.2019 року по 31.01.2021 року, з відрядженням його для проходження очної частини інтернатури за спеціальністю «Психіатрія» на базу Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова (м. Вінниця) з 02.01.2020 року по 30.06.2020 року, з 02.11.2020 року по 31.01.2021 року (а.с. 115).

12 січня 2021 року ОСОБА_2 подав директору Комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР ОСОБА_5 заяву, у якій просив звільнити його з посади лікаря-інтерна психіатра у зв`язку із закінченням проходження інтернатури з 31.01.2021 року (а.с. 116).

01 лютого 2021 року ОСОБА_2 , лікаря-інтерна, зі спеціальності «Психіатрія» звільнено із займаної посади з 01.02.2021 року у зв`язку із закінченням строку проходження інтернатури за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом № 37-к Комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради (а.с. 118).

Згідно листа № 03-02/657 від 26.02.2021 року Департаменту охорони здоров`я Хмельницької обласної державної адміністрації, заступник директора департаменту повідомила ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова про звільнення ОСОБА_2 за власним бажанням з 01.02.2021 року (а.с. 13).

12 березня 2021 року Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова на адресу ОСОБА_2 за вих. № 01/10-519 направив лист-вимогу про відшкодування вартості навчання в сумі 208638 грн 98 коп. у зв`язку з порушенням зобов`язань за Угодою від 15 жовтня 2013 року, оскільки відповідач від розподілу та отримання направлення на роботу відмовився і до роботи за місцем направлення не приступив (а.с. 15).

Згідно заперечення ОСОБА_2 від 19 березня 2021 року на лист-вимогу позивача про відшкодування вартості навчання, відповідач вважає вказану вимогу неправомірною, покликаючись на те, що умови Угоди про підготовку лікаря № 52 від 15 жовтня 2013 року він не порушив, оскільки відмова від розподілу - його право, яким він скористався, та Угода має бути розірвана у зв`язку із фактичним отриманням ним дозволу на можливість самостійного працевлаштування (а.с. 16, 17).

Відповідно до розрахунку заборгованості за навчання за 2013-2019 навчальний рік випускника ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_2 за спеціальністю «Лікувальна справа» від 13.10.2021 року та довідки про стан заборгованості від 13.10.2021 року, загальна сума заборгованості відповідача по оплаті вартості навчання складає 221836 грн 61 коп, з яких: основна сума боргу - 186265 грн 72 коп., індекс інфляції - 26636 грн 00 коп, 3 % річних - 8934 грн 89 коп (а.с. 18, 19).

За змістом частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини першої статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК). Відповідно до ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення угоди від 15 жовтня 2013 року), пункту 2 Указу Президента № 77/96, пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ (редакція чинна на час укладення угоди від 15 жовтня 2013 року) та пункту 21 Порядку працевлаштування № 367 (редакція чинна на час укладення угоди від 15 жовтня 2013 року) випускник має обов`язок відшкодувати у встановленому порядку до Державного або місцевого бюджетів вартість його навчання та компенсувати замовникові його навчання всі витрати цього замовника на це навчання за наступних умов, погоджених між ним та відповідним навчальним закладом, який здійснив відповідне навчання за рахунок Державного бюджету, а саме: випускник після отримання вищої освіти повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні його на роботу, та відпрацювати обумовлений угодою на його навчання термін; цього випускника звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої.

У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або його відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (відповідно до пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ).

Крім того пунктом 21 чинного Порядку працевлаштування № 367, передбачено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк, компенсувати, крім вартості навчання, також всі витрати на освіту, тобто і виплати академічної стипендії.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року (справа № 607/9099/15-ц), від 19 вересня 2018 року (справа № 607/3690/17), від 31 жовтня 2018 року (справа № 607/3681/17-ц), від 15 травня 2019 року (справа № 598/760/17), від 30 січня 2019 року (справа № 607/3682/17), від 26 червня 2019 року (справа № 607/7122/17-ц).

Отже відповідач ОСОБА_2 , добровільно підписуючи угоду від 15 жовтня 2013 року із навчальним закладом, у якому він навчався за кошти Державного бюджету, не дотримався вимог законодавства України та Угоди в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу за місцем направлення не менше трьох років та порушив добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення основного боргу вартості навчання у сумі 186265 грн 72 коп., адже зобов`язання випускника вищого навчального закладу щодо повернення здійснених на навчання витрат, які випускник такого закладу має компенсувати замовникові його навчання у разі його неприбуття за направленням або відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (зокрема відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом) є мірою цивільно-правової відповідальності цього випускника і водночас, способом захисту майнових прав та інтересів замовника навчання.

Такий висновок узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 26 січня 2021 року у справі № 607/3693/17.

Щодо позовних вимог про стягнення збитків від інфляції у сумі 26636 грн та 3 % відсотків річних від простроченої суми у розмірі 8934 грн 89 коп., то суд зазначає таке.

Відповідно до відомостей, наданих позивачем і наявних у матеріалах справи як додаток до позовної заяви,за станом на 13.10.2021 року загальна сума заборгованості ОСОБА_2 складає 221836 грн 61 коп., що складається з основної суми боргу в розмірі 186265 грн 72 коп., індексу інфляції - 26636 грн, 3 % річних - 8934 грн 89 коп., та підтверджується довідкою № 18/2349 від 13.10.2021 року (а.с. 18, 19).

Однак у розрахунку заборгованості за навчання за 2013-2019 навчальний рік випускника ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_2 спеціальність «Лікувальна справа» від 13.10.2021 року не зазначено, з якого розрахунку помісячно, який індекс інфляції, за який період проведено нарахування інфляції в розмірі 26636 грн.

Крім того, у зазначеному розрахунку містяться відомості щодо 3 % річних в розмірі 8934 грн 89 коп., однак не зазначено, від якої суми нараховані три відсотки відповідно до ст. 625 ЦК та за який період.

Згідно листа-вимоги № 01/10-519 від 12.03.2021 року (а.с. 15), якого ОСОБА_2 отримав 15.03.2021 року, визначений семиденний строк з дня отримання листа-вимоги для оплати вартості навчання в розмірі 208638 грн 98 коп., проте у визначений адміністрацією університету семиденний строк відповідач вартості навчання не відшкодував.

Відповідно до ст. 530 ЦК якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд вважає, що грошове зобов`язання ОСОБА_2 виникло на підставі листа-вимоги з дати його отримання і може вважатися простроченим після спливу семи днів з дати його отримання.

Тому розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних могло би здійснюватися з дати не раніше 21.03.2021 року, однак наданий позивачем розрахунок не відображає періоду та інших вимог що до нього, які ставляться при проведенні нарахувань, що входить в обов`язок позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

В рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп-2004 у справі № 1-33/2004 зазначається, що справедливість-одна з основних засад права та є вирішальною у визначенні права, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

У справі Yanasik проти Туреччини (рішення від 06 січня 1993 року, заява № 14524/89) щодо права на освіту ЄСПЛ зазначив, що гарантування права на освіту не виключає застосування дисциплінарних стягнень; встановлені обмеження у справі заявника щодо права на освіту у Військовій академії не обмежують його право на освіту у цивільних навчальних закладах.

Тому встановивши, що заборгованість ОСОБА_2 за навчання складає 186265 грн 61 коп., а правильність проведення позивачем розрахунку цієї заборгованості відповідачем не спростовано, нового розрахунку не надано, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково на вказану суму.

При цьому суд зауважує, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому доводи представника відповідача ОСОБА_3 про те, що видана відповідачу довідка про самостійне працевлаштування надає йому право самостійно визначитись з місцем роботи та не породжує наслідків у вигляді компенсації до державного бюджету коштів за навчання у зв`язку з невідпрацюванням трьох років, і це узгоджується з позицією Колегії суддів Дніпровського апеляційного суду, викладеною у постанові від 16.08.2021року у справі № 204/8241/19, провадження № 22-ц/803/35223/21, яка в касаційному порядку не оскаржувалась, суд не враховує і відхиляє.

При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 221836,61 грн, а задоволено на суму 186265,72 грн, тобто на 83,96 % (186265,72х100:221836,61).

За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 2793,35 грн судового збору (3327,00х83,96%).

Керуючись ст. 15, ст. 16, ст. 525, ст. 526, ст. 530, ст. 610, ст. 611, ст. 625, ст. 629 ЦК України, Законом України «Про вищу освіту», ст.ст. 10-13, ст. 17, ст. 82, ст.ст. 258-259, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова (, м. Вінниця вул. Пирогова, 56,) кошти, витрачені на його навчання в цьому університеті в сумі 186265,72 грн (сто вісімдесят шість тисяч двісті шістдесят п`ять гривень 72 копійки), та понесений судовий збір в сумі 2793,35 грн (дві тисячі сімсот дев`яносто три гривні 35 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене 19 серпня 2022 року.

Суддя О.М.Волкова