П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/165/22

Провадження № 22-ц/4815/1010/22

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Першко О.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

(вступна і резолютивна частини) о 13 год. 04 хв.

23 травня 2022 року у м. Рівне Рівненської області

Повний текст рішення складено: 26 травня 2022 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С. ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 4 000 грн. 00 коп. на час її перебування по догляду за дитиною і до досягнення спільним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку. Вимоги мотивовано тим, що 27 жовтня 2018 року між сторонами зареєстровано шлюб. Під час перебування в шлюбі в них народила дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часу укладення шлюбу сторони проживали окремо від батьків та винаймали однокімнатну квартиру-студіо, з орендною платою 5 000 грн. та оплатою комунальних послуг (близько 2 000 грн.).

У зв`язку з вагітністю вона вийшла у декретну відпуску, де й знаходиться і досі. При цьому відпустка не відобразилась на доходах їх сімейного бюджету, оскільки за рік до укладення шлюбу відповідач створив юридичну особу на своє ім`я, успішно покращив її діяльність протягом сумісного проживання та займається підприємницькою діяльністю як керівник цієї особи. З огляду на це доходи їх сімейного бюджету щомісячно становили близько 30 000 грн.

Разом з тим ОСОБА_1 щомісячно витрачав близько 300 дол. США на ведення рекламної діяльності, на даний час він припинив нести ці витрати, адже викупив рекламний сайт, та додатково платив по 2 500 грн. на погашення кредиту (станом на сьогоднішній день кредит також погашено). Ці витрати відповідач ніс поза межами сімейного доходу у 30 000 грн., тобто сьогоднішній дохід явно перевищує 30 000 грн. Вона ж займалась веденням сімейного господарства, а на ці цілі чоловік виділяв в середньому до 15 000 грн. щомісячно.

Приблизно через півроку з часу народження їх дитини він почав проявляти неповагу до неї та дитини, внаслідок чого їх відносини почали суттєво погіршуватись. В липні 2021 року вона вимушено переїхала проживати до своїх батьків разом із неповнолітнім сином. ОСОБА_1 погодився з таким переїздом, однак припинив нести витрати на їх з сином утримання в попередніх розмірах та почав зменшувати такі витрати, а на час пред`явлення позову не платить взагалі.

Враховуючи, що з відповідачем з цього приводу спільної думки не досягнуто, те, що він житлом їх не забезпечив, матеріальної допомоги не надає, проте офіційно працевлаштований, має задовільний стан здоров`я та матеріальний стан, інших утриманців не має, беручи до уваги спосіб життя, котрий він веде, вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 4 000 грн. 00 коп.

В подальшому, 23 травня 2022 року, позивач подала клопотання, де вказувала, що їй стало відомо про наявність ще однієї судової справи між нею та відповідачем, по якій відповідач пред`явив позовні вимоги про поділ спільного майна, а саме валютних депозитів. Додатково ОСОБА_1 у позовній заяві зазначав, що вже оплатив послуги адвоката у розмір 10 тис. грн. і додатково може витратити згідно з наданим до суду попереднім розрахунком ще 30 000 грн.

Тобто погоджується з тим, що розмір витрат на правову допомогу має становити 40 000 грн. і при цьому просить суд визнати спільною сумісною власністю депозити загальною сумою на 10 000 дол. США. Така позиція відповідача по іншій справі істотно відрізняється від тієї, яку він займає при визначенні розміру аліментів на утримання дружини, де він надає довідку з місця роботи про отримання мінімальної заробітної плати. Тому надана відповідачем довідка з місця роботи не відповідає його дійсним і об`єктивним доходам.

Рішенням Рівненського міського суду від 23 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1 500 гривень щомісячно, починаючи з 04 січня 2022 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У поданій апеляційній скарзі, відповідач, вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необгрунтованим, що полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, просив частково скасувати його, задовольнивши позов частково і стягнувши із нього на користь ОСОБА_2 на її утримання 500 гривень.

Обгрунтовуючи її, зазначалося про неврахування судом при вирішенні спору вимог ст.ст. 3, 8, 9, 21, 55 Констиуції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 2, 5, 11, 263 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Не погоджуючись із рішенням суду попередньої інстанції, визнавав розмір аліментів, який може бути стягнутий із нього на користь позивача, у 500 гривень. При цьому вказував, що 13 травня 2022 року Рівненським міським судом з нього стягнуто 2 000 гривень аліментів на утримання дитини. Тому у разі стягнення усіх сумм аліментів їх розмір перевищуватиме 3 500 гривень, що є більшим за 50 відсотків від місячного заробітку.

Заявник звертав увагу на те, що ст. 84 СК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена єдина підстава для стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років це спроможність чоловіка надавати таке утримання.

Між тим, ОСОБА_2 не довела відповідно до правил ст. 81 ЦПК України, що заявник в змозі надавати матеріальну допомогу у заявленному нею розмірі, а суд стягнув усупереч закону 1 500 гривень.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як з`ясовано судом, і ці обставини сторонами не заперечуються, 27 жовтня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 27 жовтня 2018 року.

Під час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок подружніх відносин народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 17 жовтня 2020 року.

Сторонами визнається і те, що позивач проживає разом з дитиною окремо від ОСОБА_1 .

З довідки від 10 лютого 2022 року №РІ00-000001, виданої ТОВ «Рі-Груп», видно, що відповідач працює в цьому товаристві з 04 жовтня 2017 року. На даний час займає посаду директора. Його дохід за період з 01 серпня 2021 року по 31 січня 2022 року складає 40 200 грн. 00 коп., зокрема з серпня по листопад 2021 року щомісячно дохід становив 6 550 грн. 00 коп., з урахуванням утримань сума до виплати становила 5 272 грн. 75 коп., а з грудня 2021 року по січень 2022 року - дохід становив 7 000 грн. щомісячно, з урахуванням утримань сума до виплати 5 635 грн. 00 коп.

Як убачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач є засновником, кінцевим бенефіціарним власником і керівником ТОВ «Рі-Груп» (а.с. 38). Ця ж інформація встановлена і з витягу з Опендабот №40809695 (а.с. 39-40).

Вважаючи, що він у змозі надавати відповідну матеріальну допомогу їй внаслідок того, що позивач разом з дитиною проживають окремо від ОСОБА_1 , у січні 2022 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення малолітнім сином трирічного віку у розмірі 4 000 гривень.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із часткової доведеності та обгрунтованості вимог позивача, оскільки ОСОБА_1 спроможний сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, що підтверджується фактом визнання ним можливості сплати 500 гривень аліментів, тим, що він отримує заробітну плату у розмірі 5 635 гривень щомісяця, він є засновником, кінцевим бенефіціарним власником та керівником ТОВ "Рі-Груп", а також утримує малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Щодо доводів відповідача про те, що він має на утриманні непрацездатних батьків, то вони не підтверджені відповідними належними і допустимими доказами.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Згідно зі ст. 75, ч. 1 ст. 80, ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача на її утримання до досягнення дитиною трьох років, суд врахував, що ОСОБА_1 не заперечував виплачувати аліменти на утримання дружини в розмірі 500 грн. 00 коп. При цьому судом встановлено, що відповідач отримує заробітну плату з вирахуванням відповідних утримань в розмірі 5 635 грн. 00 коп. щомісячно, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак суд вважає, що ОСОБА_1 має можливість утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років і розмір аліментів визначає у сумі 1 500 грн. 00 коп., які він спроможний сплачувати щомісяця.

Окрім того, правильно спростовано посилання заявника на те, що у нього перебувають на утриманні непрацездатні батьки, оскільки їх не доведено належними та допустимими доказами.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застсуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позов частково, стягнувши із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 500 гривень щомісячно до досягнення сином ОСОБА_4 трьох років.

Щодо доводів апеляційної скарги про залишення судом без уваги вимог ст.ст. 3, 8, 9, 21, 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 2, 5, 11, 263 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, то вони є необгрунтованими і спростовуються правильністю висновків суду.

Не заслуговують на увагу і аргументи заявника про неможливість сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1 500 гривень, адже судом попередньої інстанції детально та всебічно дало оцінку твердженням ОСОБА_1 , якими він заперечував проти позову.

З приводу доводів про недодержання норм процесуального права, то колегія суддів звертає увагу на те, що згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, чіткий і вичерпний перелік випадків, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, наведено у ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Однак будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів, що спонукали би до хибного розв`язання спірних відносин, чи інших обставин, які є обов`язковим мотивом для унеможливлення законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, заявником зазначено не було, матеріали справи не містять, а апеляційним судом не здобуто.

Решта покликань апеляційної скарги є необґрунтованими і не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 травня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків