БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/137/13- ц
Провадження № 4-с/497/3/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про розгляд скарги на постанову виконавця

10.08.2022 р. Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Ільєва Д.Д.,

розглянувши без участі сторін у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Болградського відділу ДВС у Болградському районі Одеській області Міогла Сергія Михайловича про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та заступника начальника Болградського відділу ДВС у Болградському районі Одеської області Чебан Ірини Семенівни про розшук майна боржника,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2022 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Болградського відділу ДВС у Болградському районі Одеській області Міогла С.М. від 03.01.2022р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, та на постанову заступника начальника Болградського відділу ДВС у Болградському районі Одеській області Чебан І.С. від 02.02.2022р. про розшук майна боржника, судове засідання було призначене на 10.08.2022р., проте сторони до суду не прибули: заявник надав клопотання про розгляд його скарги за його відсутністю, а від представника державного органу в.о.начальника Болградського відділу ДВС у Болградському районі Одеській області Недєвої Н.А. 10.08.2022р. отримано судом клопотання про відкладення судового засідання з причини того, що прибути до суду в представника державного органу відсутня можливість через перебування начальника Болградського відділу ДВС у Болградському районі Одеській області Івашинського В.І. у щорічній відпустці, що суд розцінює навмисним затягуванням судового розгляду скарги, оскільки суду не надано відомостей щодо припинення здійснення цим державним органом своїх повноважень.

Відповідно до ст.450 ЦПК України, "..скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. 3. Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.

Оскільки юридична особа, дії якої оскаржуються скаргою ОСОБА_1 , сповіщена про дату, час та місце судового розгляду скарги, що підтверджується вищевказаною заявою в.о.начальника відділу ДВС у Болградському районі Одеської області від 10.08.2022р., крім того, суду не надано відомостей того, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади, - суд дійшов висновку, що відкладення розгляду скарги на іншу дату порушить права заявника, а тому розгляд скарги відкладенню не підлягає.

Розглянувши скаргу ОСОБА_1 на постанови державних виконавців Болградського відділу ДВС у Болградському районі Одеській області, відповідно, Міогла С.М. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, та ОСОБА_2 про розшук майна боржника, вивчивши доводи скарги і дослідивши надані суду докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Згідно ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

В скарзі заявник стверджує, що на виконання рішення Болградського районного суду Одеської області у справі №497/137/13-ц від 14.02.2013р. 20.02.2013р. було видано виконавчий лист про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання їхнього спільного сина ОСОБА_4 , за яким виконавчою службою у Болградському районі було відкрито виконавче провадження №36854747. Аліменти сплачував регулярно, що підтверджується копіями платіжних документів, які надає суду. Проте, 02.02.2022 року у зазначеному виконавчому провадженні ухвалено постанову про обмеження його у праві керування транспортними засобами, про що він дізнався випадково від працівників поліції, які його зупинили для перевірки документів в той час, як він віз свого батька, якому 82 роки, до лікарні, до офтальмолога, оскільки батько страждає на глаукому і катаракту, з-за чого геть не бачить лівим оком (глаукома), а правим ледь бачить (катаракта), через що потребує стороннього догляду, адже не може пересуватися на великі відстані без його, заявника, допомоги. Він, заявник, використовує своє право на керування транспортними засобами для перевезення та здійснення догляду за своїм батьком. Тому вважає це підставою для скасування вказаної постанови державного виконавця відповідно до п.2ч.10ст.71 ЗУ "Про виконавче провадження".

Крім того, заявник стверджує, що він регулярно вносить кошти для оплати аліментів, заборгованості не має, тому взагалі відсутні підстави для застосування щодо нього таких суворих заходів, що виконавець мав з`ясувати перед тим, як вчиняти дії для їх застосування.

Позбавленням його, заявника, права керування транспортними засобами, порушує його право, а також права його батька, а також його дитини, для утримання якої він сплачує аліменти, оскільки він, заявник, не має постійного місця роботи, а керування транспортним засобом є єдиною його можливістю для заробітку, а також для можливості надання допомоги батькові і своїй дитини та їх утримання.

Про те, що його, заявника, обмежено у цьому праві, він не знав, хоча тривалий час проживає за однією й тією ж адресою у с.Тополина в своїх батьків, ніколи не переховувався, заборгованості, на його думку, зі сплати аліментів не має, оскільки він не ухилявся від обов`язку утримувати дитину, принаймні його ніхто не сповіщав про наявність заборгованості.

Доводи скарги про постійне місце проживання заявника підтверджуються довідкою старости с.Оксамитне, згідно якої заявник дійсно проживає разом з батьком та матір`ю з 21.07.1997р. по т.ч. (а.с.9).

Заперечень щодо доводів скарги про відсутність в заявника заборгованості за аліментами, суду не надано.

З медичного висновку КНП "Одеська обласна клінічна лікарня" ООР відділення офтальмології №2025 вбачається, що у відділенні на лікуванні з 04 до 18 лютого 2021р. перебував ОСОБА_5 , 1940р. народження (а.с.7), а з медичної картки амбулаторного хворого вбачається, що ОСОБА_5 потребує сторонньої допомоги (а.с.8).

З наданих суду копій банківських квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 заявник, 22.03.2022р. перерахував 3930грн. на ім`я ОСОБА_6 , а 24.06.2022р. ще 3930грн. також на ім`я ОСОБА_6 , як пояснює заявник в якості аліментів за пів року з січня до червня 2022р.

Оскаржуваною постановою від 03.04.2019р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами за підписом старшого державного виконавця Міогла С.М. заявник обмежений у праві керування транспортними засобами.

З тексту Постанови вбачається, що вона мотивована тим, що він, заявник, допустив заборгованість зі сплати аліментів сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців за період з 18.01.2013р. до 31.12.2018р. в розмірі 34687,3грн.

Однак, цією постановою виконавець не враховує той факт, що ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 27.09.2019р. було визнано неправомірною аналогічну постанову, ухвалену 23.02.2018р. заступником начальника Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чебан І.С. про встановлення тимчасового обмеження заявника у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні №36854747.

Згідно вищевказаної ухвали суду від 27.09.2019р., яка ніким не була оскаржена, судом було встановлено наступне.

"...згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, якщо вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Оскільки Законом України від 07.12.2017 року введені обмеження прав фізичної особи, зокрема, у праві виїзду за межі України, підставою для застосування котрих була наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців, ці обмеження можуть застосовуватись в разі, якщо вказана заборгованість виникла лише після 06.02.2018року. Тому застосування до боржника відповідальності, передбаченої чинною з 06.02.2018 року редакцією частини 9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», можливе було лише у випадку, якщо така заборгованість (сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців) виникла після набуття чинності законом, який передбачає відповідальність, тобто, після 06.02.2018 року, і ніяк не раніше. Оскаржувані постанови ухвалена 23.02.2018 року; отже, такої заборгованості станом на 23.02.2018 року у заявника не було (заборгованість, яка могла б утворитися з 06.02.2018 року по 23.02.2018 року ніяк не могла складати суму відповідних платежів за 6 місяців, оскільки не пройшло й одного місяця). Тобто, державний виконавець не врахував конституційний принцип дії закону в часі, застосував закон, яким встановлена відповідальність, до правовідносин, що виникли до набрання чинності цим законом, що є незаконним. Заявником суду надано копії квитанцій, які свідчать про те, що він регулярно сплачував аліменти на дитину в обсязі, встановленому судовим рішенням, з матеріалів виконання, представлених представником відділу державного виконання, вбачається, що заявнику з 2014 року нараховувалася сума заборгованості за аліментами, проте з матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що про такий стан заборгованості заявник сповіщався будь-яким чином, навіть слідів спроб повідомити боржника про наявність в нього нарахованої заборгованості матеріали провадження не містять. На думку заявника, дії посадової особи, що ухвалила постанови, не відповідали вимогам Закону, а сама постанова підлягає скасуванню, оскільки, на його думку, заборгованість була відсутня. У судовому засіданні заявник та його захисник підтримали вимоги заяви, надавши пояснення, аналогічні викладеним у скарзі. Представник ДВС заперечував у задоволенні скарги, вважаючи дії ДВС правомірними, оскільки в заявника дійсно є заборгованість через те, що він неравномірно сплачував аліменти, у зв`язку з чим йому нараховувалася заборгованість згідно вимог ст.195ч.2 СК України, згідно якої "заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості". Вислухавши сторони, вивчивши доводи скарги і дослідивши надані суду докази, суд дійшов наступного висновку. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» №2234-VIII від 07.12.2017року, надано право виконавцю за наявності підстав ухвалювати постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (ч.9ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»), проте Закон набрав чинності лише 06.02.2018 року, а ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» було доповнено частиною четвертою, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин 9, 14 ст.71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. Проте, згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, якщо вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Оскільки Законом України від 07.12.2017 року введені обмеження прав фізичної особи, зокрема, у праві виїзду за межі України, підставою для застосування котрих була наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців, ці обмеження можуть застосовуватись в разі, якщо вказана заборгованість виникла лише після 06.02.2018року...".

Однак, як вбачається з оскаржуваної постанови від 03.04.2019р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, заявник повторно неправомірно обмежений у праві керування транспортними засобами за заборгованість, яка виникла, начебто, ще за період з 18.01.2013р., що викликає сумніви взагалі щодо правильності нарахування суми заборгованості.

Заявник стверджує, що в нього заборгованість зі сплати аліментів відсутня, і ці доводи ніким і нічим не спростовані.

Проте, сам факт зазначення у постанові суми заборгованості не має суттєвого значення наразі, оскільки оскаржуваною постановою виконавця порушено період, за який ця заборгованість нарахована, у зв`язку з чим оскаржувана постанова не може бути визнана судом правомірною.

Щодо вимоги скарги про скасування Постанови заступника начальника Болградського відділу ДВС у Болградському районі Одеській області Чебан Ірини Семенівни про розшук майна боржника, суд встановив наступне.

Розшук боржника юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

В разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку. Витрати, пов`язані з розшуком боржника, майна боржника та його зберіганням, дитини за виконавчими документами про відібрання дитини, стягуються з боржника у порядку, встановленому цим Законом.

При виявленні транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук, уповноважена особа негайно тимчасово затримує такий транспортний засіб, у присутності двох свідків і представника підприємства, установи або організації, який доставляє транспортний засіб на спеціальний майданчик чи стоянку, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу і доставляє транспортний засіб на спеціальний майданчик чи стоянку відповідно до Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1102 від 17.12.2008 року.

Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку. Витрати, пов`язані з розшуком майна боржника та його зберіганням, стягуються з боржника у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки заявником надано відомості щодо його постійного місця проживання, яке ніким та нічим не спростоване, водночас не надано відомостей щодо вживання виконавцем інших заходів стосовно з`ясування питання про наявність в заявника майна, суд не може не погодитися з вимогою скарги про розшук майна боржника, оскільки оголошенням розшуку порушується право заявника на майно його кошти, за рахунок яких цей розшук оголошено, і які можуть бути стягнуті виконавцем на користь дитини, права якої на аліменти захищає виконавець.

До речі, оскільки виконавцем суду не надано доказів існування в заявника заборгованості, одночасно з наданими заявником квитанціями про сплату аліментів, суд не вбачає порушення прав дитини щодо неотримання коштів в якості аліментів від заявника.

Крім того, оскільки скаргою не заявлено вимога щодо з`ясування та перерахунку суми заборгованості, тому суд не взмозі встановити факт наявності або відсутності заборгованості в заявника зі сплати аліментів, адже суду не надано докладного розрахунку нарахування та відомостей з обсягу та регулярності перерахування заявником коштів в якості аліментів.

Застосування до боржника відповідальності, передбаченої чинною з 06.02.2018 року редакцією частини 9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», можливе лише у випадку, якщо така заборгованість (сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців) виникла після набуття чинності законом, який передбачає відповідальність, тобто, після 06.02.2018 року, і ніяк не раніше.

Оскільки оскаржувані постанови, як вказано вище, ухвалені виходячи з наявності заборгованості, починаючи з 2013-го року, сума заборгованості суду не доведена, заявник стверджує про відсутність заборгованості, суд дійшов висновку, що, по-перше, державний виконавець не врахував конституційний принцип дії закону в часі, та застосував закон, яким встановлена відповідальність, до правовідносин, що виникли до набрання чинності цим законом, що є незаконним, а, по-друге, суду не доведено необхідність ухвалення таких постанов виконавцем, що, по суті, тягне за собою не лише порушення прав заявника, а й пов`язаних з ним зацікавлених осіб його дитини та його батька-інваліда похилого віку.

В ході розгляду судом справи №497/1171/19 (провадження №4-с/497/3/19) суд, ухвалюючи 27.09.2019р. остаточне рішення ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_1 , яке набрало законної сили і ніким не оскаржене, встановив, що Заявником ( ОСОБА_1 ) суду надано копії квитанцій, які свідчать про те, що він регулярно сплачував аліменти на дитину в обсязі, встановленому судовим рішенням, з матеріалів виконання, представлених суду представником відділу державного виконання, вбачається, що заявнику з 2014 року нараховувалася сума заборгованості за аліментами, проте з матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що про такий стан заборгованості заявник сповіщався будь-яким чином, навіть слідів спроб повідомити боржника про наявність в нього нарахованої заборгованості матеріали провадження не містять.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.ч.2,3ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки Європейський суд з прав людини зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження вказаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст.13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v.Russia» від 11.07.2013року) Європейський суд з прав людини застосував вказані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі Європейський суд з прав людини визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Перевіряючи обґрунтованість скарги, суд, з урахуванням вищенаведеного, враховує, що тимчасове обмеження боржника у правах, а у даному випадку у праві керування транспортними засобами, є одним із заходів примусового виконання судового рішення та може бути застосоване судом в разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, якщо виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про свідоме ухилення боржника заявника ОСОБА_1 від виконання судового рішення за наявності реальної можливості виконати його.

Крім цього, матеріали справи не містять відомостей про отримання боржником копій постанов про обмеження його у праві керування автотранспортними засобами та оголошення розшуку що є виключними засобами примушування до виконання судового рішення в разі ухилення боржника від виконання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обмеження заявника у праві керування транспортними засобами, а також оголошення його авомобіля у розшук не узгоджується з обставинами справи та вимогами чинного законодавства, а також позбавляє заявника права заробити кошти для утримання сина, оскільки, проживаючи в регіоні відсутності промислових підприємств, він позбавлений можливості працевлаштуватися, а керування автомобілем є, на твердження заявника, єдиними видом заробітку для нього, і це твердження ніким і нічим не спростоване.

Частиною десятою ст.71 Закону №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» визначено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом. Статтею 74 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

У відповідності до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Зі змісту п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07 лютого 2014 року, вбачається, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди мають враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12). Як передбачено п.а ч.1 та ч.2 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст.ст.451-453 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановлює ухвалу: в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). А, в разі, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були ухвалені або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановлює ухвалу про відмову в задоволенні скарги. Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника. Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Таким чином, враховуючи відсутність даних про свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання вимог виконавчого документу та реальної можливості для цього, а також враховуючи його твердження щодо відсутності заборгованості в нього за аліментами та відсутність доказів її наявності, суд дійшов висновку про обґрунтованість його заяви про скасування постанов про позбавлення права керування транспортними засобами та оголошення у розшук автомобіля, які були застосовані на підставі постанов Болградського відділу ДВС у Болградському районі Одеської області.

Керуючись ст.ст.259-261,441,353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Болградського відділу ДВС у Болградському районі Одеській області Міогла Сергія Михайловича про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та заступника начальника Болградського відділу ДВС у Болградському районі Одеської області ОСОБА_2 про розшук майна боржника.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Болградського відділу ДВС у Болградському районі Одеській області Міогла С.М. від 03.01.2022р. у виконавчому провадженні №36854747 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Визнати неправомірною та скасувати постанову заступника начальника Болградського відділу ДВС у Болградському районі Одеській області Чебан Ірини Семенівни від 02.02.2022р. у виконавчому провадженні №36854747 про розшук майна боржника, а саме, - транспортного засобу Mercedes-Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у виконавчому провадженні №36854747.

Зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області вчинити передбачені законом заходи для зняття з ОСОБА_1 обмежень у праві виїзду за межі України, накладених постановою у виконавчому провадженні №36854747.

Визнати неправомірною постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні №36854747, ухвалену 23.02.2018 року заступником начальника Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чебан І.С.

Зобов`язати начальника Болградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області вчинити передбачені законом заходи для зняття з ОСОБА_1 обмежень у праві керування транспортними засобами, що накладених постановою у виконавчому провадженні № 36854747.

Копію даної ухвали вручити сторонам або надіслати учасникам справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня отримання її копії, але набирає законної сили з моменту підписання суддею відповідно до ч.2ст.261 ЦПК України.

Суддя А.В. Кравцова