АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2022 року

м. Чернівці

справа № 725/4374/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Владичана А.І.

секретар Петранюк Ю.Т.

позивач ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 червня 2022 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Галичанський О.І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просив:

- зняти заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка накладена на підставі ухвали від 6 грудня 2017 року у справі №725/4635/17;

- зняти арешт, накладений постановою №58265380 від 5 лютого 2019 року, виданою Другим відділом державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області, на квартиру АДРЕСА_1 ;

- зняти заборону відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка накладена на підставі ухвали від 11 березня 2021 року у справі №725/1267/21.

Посилався на те, що 6 грудня 2017 року ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці у справі №725/4635/17 забезпечено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та накладено заборону на відчуження нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме нежилих приміщень та квартири АДРЕСА_1 .

5 лютого 2019 року постановою серії №58265380, виданою Другим відділом державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області, накладено арешт на нерухоме майно, а саме нежилі приміщення загальною, площею 60,00 кв.м., та квартиру АДРЕСА_1 .

11 березня 2021 року ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці у справі №725/1267/21 забезпечено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та накладено заборону на відчуження нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме нежилих приміщень та квартири АДРЕСА_1 .

24 червня 2021 року позивач набув право власності на нежилі приміщення та квартиру АДРЕСА_1 на підставі договорів про задоволення вимог іпотекодержателя.

У зв`язку з наведеними вище заборонами на відчуження нерухомого майна, ОСОБА_1 позбавлений можливості реалізувати свої права власника нежитлових приміщень та квартири.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 червня 2022 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Південного-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у даній справі є неналежним відповідачем, який може бути залучений до участі в даній справі виключно як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання рішень судів у справах №725/4635/17, №725/1267/21, в рамках яких накладені заборони відчуження на нерухоме майно, яке набув позивач.

Підстави для зняття заборони відчуження майна, накладених ухвалами про забезпечення позову від 6 грудня 2017 року та 11 березня 2021 року, відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував всі обставини справи та не надав належну оцінку доказам.

Зазначає, що судом першої інстанції не вказано належного відповідача у справі за вимогою про зняття арешту, накладеного постановою №58265380 від 5 лютого 2019 року, яка видана Другим відділом державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області.

Відмова у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №725/4635/17 не може бути підставою для відмови в позові у даній справі. Також не можуть бути підставою для відмови в позові судові рішення у справі №725/2800/19.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу.

Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою.

Зазначала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснили добровільну передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателя у позасудовому порядку для ухилення виконання судового рішення про стягнення заборгованості.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що 14 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір кредитної лінії №2008/980-КЛТ/128, за умовами якого ОСОБА_2 позичив кошти в сумі 600 000 гривень, строком до 13 серпня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 14 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки від 14 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Іпатовою М.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2947.

Відповідно до договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: нежилі приміщення та квартира АДРЕСА_1 .

Позивач був іпотекодержателем майна, яке належало ОСОБА_2 , що підтверджується договором №2006/840-МК/79 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 16 травня 2018 року, договором про відступлення прав за іпотечним договором від 16 травня 2018 року за реєстром №320, договором про відступлення прав за іпотечним договором від 16 травня 2018 року за реєстром №321, договором про внесення змін до договору відступлення прав за іпотечним договором від 16 травня 2018 року за реєстром №414.

Вказані вище обставини встановлені постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 грудня 2019 року (а.с.152-155).

Ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 6 грудня 2017 року накладено заборону на відчуження нерухомого майна, а саме нежилих приміщень та квартири АДРЕСА_1 та належали на праві власності ОСОБА_2 (а.с.11).

Постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служи міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 5 лютого 2019 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 (а.с.70).

Ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 11 березня 2021 року накладено заборону на відчуження нерухомого майна, а саме нежилих приміщень та квартири АДРЕСА_1 та належали на праві власності ОСОБА_2 (а.с.18).

24 червня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договори №1350, 1351 про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с.74-80).

Відповідно до інформаційної довідки №263502602 від 29 червня 2021 року право власності на нежитлове приміщення, магазин, площею 60 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя №1351 від 24 червня 2021 року (а.с.12).

Згідно з вказаною інформаційною довідкою щодо нежилих приміщень, які знаходяться по АДРЕСА_2 , зареєстровано обтяження у вигляді заборони відчуження на підставі ухвали Першотравневого районного суду міста Чернівці від 6 грудня 2017 року у справі №725/4635/17. На підставі постанови Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області №58265380 від 5 лютого 2019 року зареєстровано обтяження у вигляді арешту нежилих приміщень, площею 60 кв.м., які знаходяться по АДРЕСА_2 . На підставі ухвали Першотравневого районного суду від 11 березня 2021 року у справі №725/1267/21 зареєстровано обтяження у вигляді заборони на відчуження нежилих приміщень, які знаходяться по АДРЕСА_2 (а.с.13-14).

Відповідно до інформаційної довідки №264083230 від 2 липня 2021 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 , зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя №1350 від 24 червня 2021 року (а.с.16).

Згідно з вказаною інформаційною довідкою щодо квартири АДРЕСА_1 , зареєстровано обтяження у вигляді заборони на відчуження на підставі ухвали Першотравневого районного суду міста Чернівці від 6 грудня 2017 року у справі №725/4635/17. На підставі постанови Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області №58265380 від 5 лютого 2019 року зареєстровано обтяження у вигляді арешту квартири АДРЕСА_1 . На підставі ухвали Першотравневого районного суду міста Чернівці від 11 березня 2021 року у справі №725/1267/21 зареєстровано обтяження у вигляді заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 (а.с.16-17).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

Щодо позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту та зняття заборони на відчуження майна

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення нерухомого майна з-під арешту та зняття заборони на відчуження такого майна.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що відсутність доказів виконання рішень судів у справах, в яких накладені заборони відчуження нерухомого майна, є підставою для відмови в позові.

Так, статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах узгоджується із висновком, якого дійшов Верховний Суд, зокрема у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17, від 30 червня 2021 року у справі № 127/10656/18.

Вперше застава щодо спірного нерухомого майна була зареєстрована 14 серпня 2008 року, а позивач на підставі запису в Державному реєстрі є іпотекодержателем, отже він мав пріоритетне право іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до договорів №1350, 1351 від 24 червня 2021 року ОСОБА_1 реалізував своє пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки та набув право власності на нежилі приміщення, які знаходяться та квартиру АДРЕСА_1 .

Вказані договори відповідно до положень статті 204 ЦК України є дійсними, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та такі правочини не визнавалися судом недійсними.

Згідно частини 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Приписами статті 2 ЦПК України саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом апеляційної інстанції встановлено порушення прав ОСОБА_1 , як власника квартири АДРЕСА_1 , внаслідок збереження арештів та заборон на відчуження вказаного нерухомого майна, які накладалися згідно постанови державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області від 5 лютого 2019 року та ухвал Першотравневого районного суду міста Чернівці від 6 грудня 2017 року та від 11 березня 2021 року, на майно колишнього власника такого майна ОСОБА_2 . Зокрема, ОСОБА_1 за наявності вказаних вище арештів та заборон позбавлений можливості здійснити (реалізувати) своє право на розпорядження нерухомим майном.

Отже, арешт, накладений згідно з постановою №58265380 від 5 лютого 2019 року, виданою Другим відділом державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області, слід зняти.

Також слід зняти заборони відчуження нерухомого майна, які накладені ухвалами Першотравневого районного суду міста Чернівці від 6 грудня 2017 року та від 11 березня 2021 року.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, які викладені у постановах від 3 травня 2022 року у справі № 390/1608/18, від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11.

Щодо позову ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про звільнення майна з-під арешту та зняття заборони на відчуження майна

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в позові до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зробила висновок «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) також зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Предметом спору в цій справі є звільнення з-під арешту та зняття заборони відчуження нежилих приміщень та квартири АДРЕСА_1 , які належать на праві власності позивачу.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 пред`явив позовні вимоги до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що в позові ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) слід відмовити через його пред`явлення до неналежного відповідача.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 3 травня 2022 року у справі № 711/3591/21.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині відмови в позові до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог до вказаних відповідачів.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 червня 2022 року в частині відмови в позові до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З квитанції про сплату №42457 від 9 липня 2021 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 2724 гривні (а.с.28).

З квитанції від 11 липня 2022 року №4149-0080-4283-6194 вбачається, що позивач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 4086 гривень.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення позову до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

Отже, з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути по 2270 гривень з кожного в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового забору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 червня 2022 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту та зняття заборони відчуження майна скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту та зняття заборони відчуження майна задовольнити.

Зняти заборону на відчуження нежитлового приміщення, магазину, загальною площею 60 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_2 , накладену згідно з ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 6 грудня 2017 року у справі №725/4635/17.

Зняти арешт на нежитлове приміщення, магазину, загальною площею 60 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_2 , накладений згідно з постановою Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області від 5 лютого 2019 року у виконавчому провадженні №58265380.

Зняти заборону на відчуження нежитлового приміщення, магазину, загальною площею 60 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_2 , накладену згідно з ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 11 березня 2021 року у справі №725/1267/21.

Зняти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладену згідно з ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 6 грудня 2017 року у справі №725/4635/17.

Зняти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений згідно з постановою Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області від 5 лютого 2019 року у виконавчому провадженні №58265380.

Зняти заборону на квартиру АДРЕСА_1 , накладену згідно з ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 11 березня 2021 року у справі №725/1267/21.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 червня 2022 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про звільнення майна з-під арешту та зняття заборони відчуження майна залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень з кожного в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового забору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 17 серпня 2022 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: А.І. Владичан

М.І. Кулянда