Провадження №2/369/103/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Житар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивачів ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Центру надання адміністративних послуг Києво-Святошинської РДА, ОСОБА_4 про часткове визнання недійсним розпорядження та скасування свідоцтв про право власності,

в с т а н о в и в:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Центру надання адміністративних послуг Києво-Святошинської РДА, ОСОБА_4 про часткове визнання недійсним розпорядження та скасування свідоцтв про право власності.

Через канцелярію суду представником позивачів подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на майно, а саме на земельні ділянки з кадастровим номером :07:003:5440 та з кадастровим номером :07:003:5441.

Заява мотивована тим, що відповідно до позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просять суд визнати недійсним розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №12 від 14.05.2005 року в частині яка стосується ОСОБА_4 та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку кадастровий номер :07:003:5020) номер № НОМЕР_1 видане Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області 10.12.2014 року, яке посвідчує право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 .

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі №369/14904/18 від 18.02.2022 року №26196/21-41 було встановлено, що на час проведення експертизи земельна ділянка з кадастровим номером :07:003:5020 не існувала як об`єкт дослідження. В результаті поділу земельної ділянки було утворено та сформовано дві нові земельні ділянки з кадастровими номерами :07:003:5440 власник ОСОБА_4 ) та :07:003:5441 (власник ОСОБА_5 ).

Поділ земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:5020 відбувся під час розгляду справи №369/14904/18, коли у справі була визначена судом судово-земельна експертиза.

Межі земельної ділянки з кадастровим номером 222482000:07:003:5020 фактично оспорюються позивачами, що випливає із їхніх позовних вимог.

Вказані дії відповідачки унеможливили проведення судово-земельної експертизи та надання відповідей на поставленні судом питання.

Крім цього, поділ земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:5020 який провела відповідачка 15.07.2019 року впливає на заявлені позивачами позовні вимоги та унеможливлює їх подальший розгляд у розрізі статті 79-1 Земельного кодексу України, так як об`єкт цивільних прав на вказану земельну ділянку припинений.

Такі дії відповідачки вказують на те, що вона ігнорує судові рішення в тому числі, ухвалу про призначення судової-земельної експертизи, а дії направлені для неможливості в подальшому виконати рішення, у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Сторони в судове засідання не з`явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог частини першої статті 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що незастосування даних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (№6-846цс16), який відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, має враховуватися судом.

Заявник, посилається на те, що відповідачкою ОСОБА_4 вчиняються дії, що унеможливили проведення судово-земельної експертизи та зазначає, що є всі підстави вважати, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також створити негативні наслідки для позивача у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Однак заявник не надає будь-яких належних доказів імовірності утруднення виконання або невиконання майбутнього рішення суду в разі невжиття зазначених заходів забезпечення позову.

Крім того, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача, тому у разі задоволення зазначеної заяви буде порушено права особи - власника майна щодо вільного розпорядження її майном.

Ураховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 260-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивачів ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Центру надання адміністративних послуг Києво-Святошинської РДА, ОСОБА_4 про часткове визнання недійсним розпорядження та скасування свідоцтв про право власності - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Дубас