Єдиний унікальний номер справи 363/89/21
Провадження №22-ц/824/2386/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Суханова Є.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 липня 2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний Супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання кредиту №1038237 від 11.11.2016 року у розмірі 196 500, 40 грн. та судові витрати у розмірі 2 947, 52 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 11.11.2016 року між ТОВ «Фінансово-кредитний Супермаркет» та ОСОБА_1 укладено договір №1038237, на підставі якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти у розмірі встановленому договором. Відповідач не надає своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 01.10.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 196 500,40 грн., яка складається з наступного: 41 931,27 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 38 047,52 грн. - заборгованості по відсотках; 77 800,00 грн. - заборгованості по комісії; 15 000,00 грн. - заборгованості за штрафними санкціями; 15 187,81 грн. - заборгованості по інфляції; 8 533,80 грн. - трьох процентів річних.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 липня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансово-кредитний Супермаркет» заборгованість за договором про надання кредиту №1038237 від 11.11.2016 року у розмірі 196 500, 40 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 947, 52 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, вказала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

До Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він не погоджуючись із доводами викладеними у апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне:

В ході розгляду справи судом встановлено, що 11.11.2016 року між ТОВ «Фінансово-кредитний Супермаркет» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір №1038237 про надання кредиту, відповідно до умов якого, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в кредит у сумі 50 000,00 грн., для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника або іншого отримувача, зазначений у додатку №2, який є невід`ємною частиною цього договору, а позичальник зобов`язується своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку - 28,00% річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно цього договору. Дата перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у додатку №2, є датою укладання цього договору. Дата остаточного повернення кредиту до 10.11.2019 року. Платежі з повернення кредиту здійснюються згідно додатку №1, який є невід`ємною частино цього договору (п.1.1., 1.2., 1.3., 1.4.).

Згідно копії платіжного доручення №4588 від 11.11.2016 року ТОВ «Фінансово-кредитний Супермаркет» перерахував на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 48 500,00 грн.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №1038237 від 11.11.2016 року станом на 01.10.2020 року, ОСОБА_1 196 500,40 грн., яка складається з наступного: 41 931,27 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 38 047,52 грн. - заборгованості по відсотках; 77 800,00 грн. - заборгованості по комісії; 15 000,00 грн. - заборгованості за штрафними санкціями; 15 187,81 грн. - заборгованості по інфляції; 8 533,80 грн. - трьох процентів річних.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав повністю, а свої договірні зобов`язання відповідач належним чином не виконує, внаслідок чого перед позивачем виникла заборгованість, яка підлягає примусовому стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів апеляційного суду лише частково погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Згідно додатку №1 до Договору відповідач мала сплатити на користь позивача в сукупності за кредитом 146 349 грн., з яких 50 000 грн. основної суми кредиту та 24 348, 76 грн. відсотки за кредитом. Інші суми складали комісії за обслуговування кредиту та комісію за підготовку операції з надання кредиту.

Згідно п. 2.6. Договору №1038237 про надання кредиту від 11.11.2016 року сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється позичальником щомісячно ануїтетними платежами у розмірі та в період встановленими у Додатку №1 до цього договору з 01 по 15 число місяця наступного за звітним, починаючи з 01.12.2016 року, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

При достроковому частковому погашенні кредиту позичальником, розмір щомісячного ануїтетного платежу не змінюється, а за рахунок останніх платежів зменшується зазначена у додатку №1 кількість платежів. Достроковим частковим погашенням кредиту сторони вважають сплачені позичальником кошти, що надходять на поточний рахунок кредитодавця до вказаного у додатку №1 періоду, у розмірі, що перевищує нараховану на час надходження коштів неустойку та прострочену заборгованість.

У відповідності до ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції, що була чинною на час укладання кредитного договору між сторонами, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

З урахуванням наведеного, нарахування будь-яких комісій позивачем на кредит не може вважатися законним.

За таких умов в загальному вигляді згідно договірних умов за період до закінчення строку кредитування (10.11.2019) відповідач мала сплатити позивачу 74 348, 76 грн. (50 000,00 грн. тіло кредиту та 24 348, 76 грн. відсотки за кредитом).

З представленого до суду позивачем розрахунку вбачається, що на заборгованість за кредитом позивач нарахував також штрафи та передбачені ст. 625 ЦК України 3%річних та інфляційні втрати.

Колегія суддів не може погодитися з позицією апелянта щодо неможливості нарахування передбачених договором відсотків та штрафів одночасно з нарахуванням передбачених ст.. 625 ЦК України санкції за прострочені платежі. Дане питання було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, який за результатами його розгляду прийшов до висновку про різну правову природу зазначених платежів і можливість їх одночасного нарахування, про що було висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12.

Незважаючи на викладену позицію по суті правовідносин, колегія суддів апеляційного суду там не менш приходить до висновку про неможливість задоволення заявлених позивачем вимог про стягнення нарахованих штрафів та нарахувань згідно ст. 325 ЦК України за період до 10.11.2019 року (закінчення строку кредитування) з огляду на наступне:

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Зважаючи на наведене, позивачем мали бути представлені до суду докази щодо обґрунтованості та належності обрахунку усіх заявлених до стягнення сум. В той же час, щодо нарахування штрафів та передбачених ст.. 625 ЦК України платежів даний обов`язок позивачем виконано не було, адже ні представлений розрахунок заборгованості, ні ніші документи справи не містять відомостей ні щодо порядку здійснення позивачем таких нарахувань, ні належних сум заборгованості, які мали бути використані при таких обрахунках, ні підстав та обставин нарахування передбаченого договором штрафу. Відсутність таких даних також позбавляє суд можливості самостійно обрахувати належну суму заборгованості за період до закінчення строку кредитування. Натомість за період після закінчення строку кредитування такі обрахуванні можливі, про що буде зазначено далі.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується й з позицією апелянта щодо неправомірності нарахування позивачем після закінчення договірного строку кредитування, передбачених договором відсотків за користування кредитом, що кореспондується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 та в постанові від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц. Таким чином після закінчення строку кредитування на суму заборгованості на зазначену дату (10.11.2019 року) можуть бути нараховані лише передбачені ст.. 625 ЦК У країни 3% річних та інфляційні втрати.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду констатує можливість встановлення загальної суми заборгованості відповідача перед позивачем за спірним кредитом у розмірі 40 886, 76 грн., враховуючи наступне:

1. Належний та підтверджений розмір нарахувань заборгованості за час дії кредитного договору - 74 348, 76 грн.;

2. Загальна сума, сплачена відповідачем за кредитом - 33 462, 00 грн.

3. Недоведеність позивачем обґрунтованості і належності здійснення інших нарахувань (окрім відсотків) на заборгованість за кредитом.

В своєму позові позивач заявляв вимогу про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості з часу її виникнення до 30.09.2020 року.

Про недоведеність таких вимог та неможливість їх задоволення за період до 10.11.2019 року судом вже було зазначено вище. В той же час, встановивши загальний розмір заборгованості за кредитом, починаючи з 11.11.2015 року, суд має можливість перевірити обґрунтованість вимог в цій частині.

Розрахунок інфляційних збитків

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
40886,76грн.11.11.201930.09.2020

Розраховується за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Розрахунок інфляційних збитків.

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Листопад 2019 - Вересень 2020100.1 100.2 99.7 100.8 100.8 100.3 100.2 99.4 99.8 100.5101.8140 886.0041 626.04740.04
Всього: 740.04
Інфляційні збитки за вказані періоди складають 740.04 грн.

Розрахунок

відсотків за користування грошовими коштами.

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
40886,76грн.11.11.201930.09.2020

Дата початку нарахування:11.11.2019.

Дата закінчення нарахування:30.09.2020.

Відсоткова ставка:3% річних.

Розраховується за формулою:

[Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
11.11.201930.09.26.0031 089.64
Всього: 325 1 089.64

Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 11.11.2019 року по 30.09.2020 року складає 1 089.64 грн.

Оскільки зазначені суми є меншими, ніж заявлені позивачем нарахування за вказаний період, колегія суддів вважає, що лише вони підлягають до стягнення з такого розрахунку нарахувань.

Щодо строку позовної давності.

Висновок суду першої інстанції, щодо відмови у задоволенні клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду до спливу строку позовної давності не відповідає висновкам Верховного Суду, згідно яких строки позовної давності за кредитним договором, яким передбачено щомісячне повернення заборгованості розраховуються щодо кожного окремого платежу та починають свій відлік з моменту прострочення позичальником чергового платежу.

Стаття 261 ЦК України визначає моментом початку відліку строку позовної давності неналежне виконання стороною свого зобов`язання. З урахуванням того факту, що ОСОБА_1 повинна була повертати суму щомісячними платежами, то у випадку прострочення зобов`язання кредитор міг захистити своє право на повернення коштів у судовому порядку по кожному такому простроченому платежу, а тому, і строки позовної давності повинні розраховуватися на щомісячній основі.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: №127/23910/14-ц від 23.10.2020 року; №210/2042/14-ц від 09.12.2020 року; №176/318/15-ц від 09.12.2020 року; №209/3670/15-ц від 25.11.2020 року; №202/8414/17 від 18.11.2020 року;№522/9583/16-ц від 29.10.2020 року; №752/7739/18 від 08.09.2020 року; №643/1772114-ц від 02.09.2020 року; №723/3488/17 від 27.08.2020 року; №369/6771/15-ц від 05.08.2020 року; №336/692/17 від 22.07.2020 року; №171/530/18 від 15.07.2020 року; №369/11692/15-ц від 10.06.2020 року; №199/1795/16-ц від 04.06.2020 року; №720/874/16-ц від 04.06.2020 року; №734/2915/15-ц від 22.04.2020 року; №753/9978/15-ц від 18.03.2020 року; №202/27421/13-ц від 04.03.2020 року; №753/12045/14-ц від 26.02.2020 року; №271/6857/13-ц від 06.02.2020 року; №489/1681/16-ц від 06.02.2020 року; № 534/711/16-ц від 05.02.2020 року; № 348/2233/16-ц від 05.02.2020 року; №205/6157/15 від 29.01.2020 року; №643/12711/13-ц від 22.01.2020 року.

Таким чином, оскільки останній платіж було внесено апелянтом 31.08.2017 року, а наступний платіж мав бути внесений 01.09.2017 року, але внесений не був, отже, у позивача виникло право на звернення до суду для захисту свого порушеного права.

До суду із позовною заявою позивач звернувся 22.12.2020 року. Таким чином, щодо платежів з 01.09.2017 року по 15.12.2017 року, позивач пропустив строк позовної давності, тому суд зобов`язаний був застосувати строк позовної давності та відмовити в стягненні платежів по договору за період з 01.09. 2017 року по 15.12.2017 року.

Згідно представленого до суду додатку №1 до договору №1038237 про надання кредиту від 11.11.2016 року за вказаний період відповідачу мало бути нараховано до сплати 4 568, 61 грн. тіла кредиту та 3 703, 39 грн. відсотків за користування кредитом, а разом 8 272, 00 грн.

Оскільки вказані нарахування лежать поза межами строку позовної давності в даному випадку, встановлена судом заборгованість за кредитом за тілом та відсотками за користування кредитом має бути відповідним чином зменшена.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитом у розмірі 34 444, 44 грн. (40886, 76 - 8 272,00 + 1 089, 64 + 740, 04).

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Стосовно судових витрат.

Апелянтом було заявлено 5 000, 00 грн. витрат на правову допомогу. У відзиві на апеляційну скаргу позивач заявив про надмірність зазначеної суми. В той же час вказана позиція позивача залишилася декларативною, ним не було належним чином обґрунтовано та доведено невідповідність розрахунків апелянта з цього приводу, як і не було спростовано наданих апелянтом документів з даного питання.

За таких умов, колегія суддів апеляційного суду вважає заявлену апелянтом суму витрат на правову допомогу належною. Окрім того, апелянтом було сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 421,28 грн. Натомість, позивач при подачі позову сплатив 2 947, 52 грн. судового збору.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач заявляв позовні вимоги на загальну суму 196 500, 40 грн. Колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість його вимог на загальну суму 34 444, 44 грн. За таких умов, позов підлягає до задоволення на 17, 71%. Саме в такій пропорції і підлягають розподілу понесені сторонами судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 522, 01 грн. судового збору за подання позову, а з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 7 752, 77 грн. судового збору за подання апеляції та витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених та відхилених позовних вимог. Таким чином при вирішенні питання судових витрат по справі з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 7 230, 76 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 08 липня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний Супермаркет» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 16, ) 34 444 (тридцять чотири тисячі чотириста сорок чотири) гривні 44 коп. заборгованості за договором №1038237 про надання кредиту від 11.11.2016 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний Супермаркет» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 16, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 7 230 (сім тисяч двісті тридцять) гривень 76 коп. судових витрат по справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

Є.М. Суханова