РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 року Херсонській міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.

при секретарі Ференц А.І.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Службу у справах дітей Суворовської районної у м.Херсоні ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення , -

в с т а н о в и в :

Позивач в грудні 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив припинити права користування квартирою АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_3 з вказаної квартири.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є власником вказаної квартири, яку придбав до шлюбу. 16.07.2005 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, місце реєстрації відповідача в його квартирі було зареєстровано 19.04.2006 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13.01.2020 року шлюб між ними з ініціативи відповідача розірвано. Після розірвання шлюбу спільне проживання є неможливим, оскільки відповідач створила нову сім`ю та уклала шлюб з ОСОБА_5 . Попри все відповідач продовжує проживати в належній йому квартирі та на прохання виселитися не реагує. Факт проживання відповідача в його квартирі порушує його права власності та не дозволяє йому розпоряджатися належним йому майном. Іншого житла він не має та на даний час змушений проживати у батьків.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

28.04.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав того, що вона вселилася в квартиру в якості члена сім`ї позивача та проживала з позивачем , маючи спільний побут. Таким чином вона набула право користування квартирою , яке є сервітутом. Іншого житла або об`єктив нерухомого майна вона не має . У спірній квартири також зареєстровані їх з позивачем спільні діти, які відвідують навчальні заклади та гуртки за місцем проживання. Вона сплачує рахунки за інтернет та кабельне телебачення. Перебуває на обліку в Єдиному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги за статусом - учасник бойових дій та має додаткову пільгу з оплати житлово-комунальних послуг з 01.03.2021 року. Виселення може привезти до того, що вона стане безхатченкою. Враховуючи те, що вона не має іншого житла , утримує двох неповнолітніх дітей які проживають спільно з нею у спірному житлі, наявність триваючих зав`язків із конкретним місцем проживання вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені.

05.05.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача зазначає про необґрунтованість заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, оскільки відповідач, як учасник бойових дій має можливість отримати житло , в тому числі має право на отримання житла в поліцейських приміщеннях гуртожитках, службове житлове приміщення, має право на винаймання житла та компенсацію фактичних витрат на такий найм, але відповідач не користується даними варіантами. Позивач не має таких варіантів отримання житла на відміну від відповідача та змушений проживати з батьками. Сервітут, на який посилається відповідач, може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна оскільки в даному випадку сторони не пов`язані спільним побутом, мають неприязні стосунки, а відповідач має можливість отримати власне житло. Крім того позивач несе витрати з утримання квартири, оплачує житлово-комунальні послуги.

Ухвалою суду від 05.05.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей Суворовської районної у м.Херсоні ради та витребувано докази по справі; закрито підготовче провадження у справі , призначено справу до судового розгляду по суті.

Від служби у справах дітей 13.08.2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення в яких представник заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав того, що місце проживання дітей з одним із батьків не визначено, діти проживають разом з матір`ю , батько працює мореплавцем та систематично виїздить у відрядження, внаслідок чого не може в повній мірі виконувати батьківськи обов`язки. Просили розглядати справу без участі представника.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, не заперечуючи вільний доступ до належної йому квартири, обґрунтовує свою позицію тим, що він має намір одружитися та вселитися в належну йому квартиру, а проживання в ній відповідача чинить йому перешкоди в даному намірі. При цьому зазначив що нового чоловіка відповідача ніколи не бачив в квартирі та не заперечував добровільне виселення з квартири до батьків.

Відповідач в судовому засіданні пояснила, що проживає у спірній квартирі разом зі спільними з позивачем дітьми як колишній член сім`ї власника житла. Перешкоди у доступі до житла позивачу не чинить, так як не чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. Позивач сам покинув житло, переїхавши проживати до батьків. З новим чоловіком вона уклала шлюб, але фактично разом не проживає. Стосунки з теперішнім чоловіком тривали декілька місяців і наразі їх шлюб носить формальний характер. Він ніколи не проживав і не відвідував квартиру позивача. Також пояснила, що вживає всіх заходів щодо отримання житла, намагається знайти собі житло в цьому ж районі , оскільки діти відвідують навчальні заклади за місцем їх проживання, та має намір виселитися, коли знайде відповідне місце для проживання.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов наступного висновку.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Л.М. за реєстровим № 182, що підтверджується дублікатом вказаного договору НМХ 995322 виданого замість втраченого 20.02.2018 року держаним нотаріусом Державного нотаріального архіву Херсонської області Обуховою Л.В.(а.с.11)

16.07.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 міським відділом РАЦС Херсонського обласного УЮ зареєстровано шлюб про що зроблено актовий запис № 468 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_7 » (а.с.12)

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина ОСОБА_8 про що 05.07.2007 року Суворовським відділом РАЦС Херсонського міського УЮ зроблено актовий запис № 247 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 . (а.с.13)

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дитина ОСОБА_9 про що 15.01.2013 року відділом ДРАЦС Суворовського РУЮ у м.Херсоні зроблено актовий запис № 20 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 . (а.с.14)

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13.01.2020 року справа № 766/22760/19 шлюб між сторонами розірвано.

22.09.2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб про що Херсонським міським відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального УМЮ (м.Одеса) зроблено актовий запис № 773 (а.с.23)

27.11.2020 року Херсонським міським судом Херсонської області видано судовий наказ № 766/16773/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частин заробітку платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів починаючи з 22.10.2020 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.(а.с.87)

Постановою державного виконавця Суворовського районного відділу ДВС у м.Херсоні південного міжрегіонального УМЮ (м.Одеса) від 16.12.2020 року відкрито виконавче провадження № 63930930 з виконання вказаного судового наказу.(а.с.97)

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчається у Херсонській спеціалізованій школі 1-3 ступенів ХМР № 24 у 8-г класі. ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 навчається в Херсонській загальноосвітній школі 1-3 ступенів № 41 ХМР у 2-Б класі, що підтверджується довідками виданими в березні 2021 року директорами вказаних учбових закладів.(а.с.91)

ОСОБА_9 займається в Херсонській дитячо-юнацькій спортивній школі № 6 ХМР на відділенні стрибків на батуті, що підтверджується довідкою виданою 10.03.2021 року директором вказаного закладу. З 30.09.2019 року заняття проходять на базі Херсонського навчально-виховного комплексу «Дошкільний начальний заклад - спеціалізована школа з поглибленим навчанням англійської мови 1 ступені - гімназія № 56» ХМР ( м.Херсон вул. 49 Гвардійської дивізії, 9 ) (а.с.92)

Відповідач є працівником Національної поліції України та має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 04.01.2021 року, довідкою ГУНП в Херсонській області № 1668/01/2-2020 від 20.10.2020 року та рішенням № 7/II/XXII/2 від 02.12.2020 року та має відповідні пільги.(а.с.79-81)

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 246572384 від 02.03.2021 року за ОСОБА_3 не зареєстровано право власності на об`єкти нерухомо майна.(а.с.82)

ОСОБА_3 перебуває на обліку в Єдиному державного автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги за статусом - учасник бойових дій та має додаткову пільгу з оплати житлово-комунальних послуг з 01.03.2020 року відповідно до міської комплексної програми «Соціальний захист» № 932 від 25.10.2005 року, що підтверджується довідкою № 1361 від 09.03.2021 року виданою управлінням праці та соціального захисту населення Суворовської районної у м.Херсоні ради.(а.с.93)

З довідки про склад сім`ї, виданої 10.05.2019 року головою правління ОСББ «Сігма» вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , 2013 року народження та ОСОБА_8 , 2007 року народження. (а.с.94)

З наданих відповідачем роздруківок з сайту « Ощадбанк » за період з 19.04.2021 року - 28.08.2021 року вбачається нарахування пільг квартплати за квартиру АДРЕСА_1 (а.с.163-179,190-191)

Згідно довідки ГУНП в Херсонській області № 1019/04/12-2021 від 01.10.2021 ОСОБА_3 28.05.2019 року включена до списку осіб бажаючих отримати житло у фінансовий лізинг в результаті чого 25.09.2020 року ГУНП направлений пакет документів до Державної іпотечної установи щодо отримання житла на умовах фінансового лізингу (а.с.189)

Інформація, надана центром обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України на виконання ухвали суду про витребування доказів за №19439/21 від 05.05.2021 року свідчить про перетин позивачем державного кордону України 13.07.2020 року ( виїзд) - 10.12.2020 року (в`їзд); 09.04.2021 року (виїзд)(а.с.144).

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Разом із тим суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах права позивача, як власника квартири, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції».

Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК УРСР.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.

У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

При цьому необхідно звернути увагу, що ЖК УРСР був прийнятий 30 червня 1983 року і він не відображає усіх реалій сьогодення. ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Можна зробити висновок, що законодавець при прийнятті ЦК України у вказаній статті не визначив особливостей застосування норм ЦК України до житлових правовідносин в цілому, разом з тим, відносини, які регулюються ЖК УРСР, у своїй більшості є цивільно-правовими та мають регулюватися саме нормами ЦК України.

Суд зазначає, що спір з приводу користування житловим приміщенням виник між колишнім подружжя, одному з яких ОСОБА_1 - належить на праві особистої приватної власності спірна квартира , а інший з подружжя - ОСОБА_3 вселилася до цієї квартири, як член сім`ї власника за його згодою і продовжує користуватися нею і після розірвання шлюбу з позивачем та припинення сімейних відносин, оскільки набула права користування на законних підставах.

Висловлюючи свою позицію у цій справі, ОСОБА_1 вказує, що відповідач спільним побутом з ним не пов`язана, тому після розірвання шлюбу як колишній член сім`ї користується квартирою на підставі сервітуту, який на його вимогу повинен бути припинений.

Статтею 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим, глава 32 ЦК України містить положення, якими регулюються питання користування чужим майном. Зокрема, до видів користування чужим майном віднесено сервітут як право обмеженого користування чужою нерухомістю, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

У цій справі встановлено, що відповідач вселилась у спірну квартиру як член сім`ї власника житлового будинку і таким чином набула права користуванням його (чужим) майном, тобто виникло право сервітуту.

Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене у тому числі щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною першою статті 402 ЦК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Статтею 405 ЦК України визначені права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом як окремий вид права користування чужим майном. У цій статті зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла безумовно втрачає право на користування цим житлом лише в одному випадку - у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, відповідно до частин першої та другої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і для членів сім`ї власника безумовне припинення користування житлом можливе лише на підставі частини другої статті 405 ЦК України (член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом).

Це свідчить про те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів сім`ї права користування займаним приміщенням, а спір щодо користування повинен вирішуватися з урахуванням балансу інтересів обох сторін та обставин, які мають істотне значення.

Всі інші підстави, передбачені для втрати членом сім`ї власника житла, який проживає разом з ним, права користування цим житлом, мають розглядатись з урахуванням загальних принципів регулювання відносин щодо припинення сервітуту, які унормовуються статтею 406 ЦК України. Право на користування може бути припинено з підстав, передбачених статтею 406 ЦК України.

Таким чином, у цій справі питання про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання відповідача звільнити житло у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна та установлених статтею 50 ЖК України вимог, що встановлюються до жилих приміщень, а також наявності чи відсутності іншого житла.

Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», пункт 60).

Особливістю вирішення вказаного спору є те, що при створенні сім`ї, встановленні сімейних відносин, власник і член сім`ї, тобто дружина і чоловік вважали, що їх відносини є постійними, не обмеженими у часі, а не про тимчасовий характер таких відносин.

Тому і їх права, у тому числі і житлові, розглядалися як постійні. За логікою законодавця у законодавстві, що регулює житлові правовідносини, припинення сімейних правовідносин, втрата статусу члена сім`ї особою, саме по собі не тягне втрату права користування житловим приміщенням.

Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю.

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 353/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18).

Вирішуючи спір, суд враховує питання дотримання балансу між правами учасників справи, які гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема захистом права власності позивача і його права на повагу до сімейного життя та правом відповідача, як колишнього члена сім`ї власника на користування квартирою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 61-33530св18) сформулювала правові висновки, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вважає, що права членів сім`ї власника житла також підлягають захисту, і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача.

Отже, при вирішенні справи про наявність передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що за своєю суттю є позбавленням права на житло, суд у кожній конкретній справі, виходячи із принципу верховенства права, повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема, бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Оскільки у цій справі відповідач вселилась у спірну квартиру та зареєструвалась після реєстрації шлюбу з позивачем зі згоди останнього , як член сім`ї , то можна дійти висновку, що відповідач у встановленому законом порядку набула права користування вказаною квартирою.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує, що позивач, після розірвання шлюбу з відповідачем самовільно покинув належне йому житло , не бажаючи проживати в ньому, факт проживання нового чоловіка відповідача в спірній квартирі не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Крім того судом береться до уваги те, що відповідач разом зі спільними з позивачем дітьми, проживає у спірній квартирі тривалий час, втративши право користування квартирою, ОСОБА_3 може стати безхатченкою, а спірна квартира є трикімнатною, тому, враховуючи вимоги статті 50 Житлового кодексу України, є можливим проживання відповідача в одній кімнаті. Відповідач не має іншого житла, та будь якого нерухомого майна ,але включена до списку осіб бажаючих отримати житло у фінансовий лізинг та вчиняє дії щодо пошуку житла в районі , зручному для навчання дітей, має пільги якими користується для оплати комунальних послуг, які надаються в квартирі за місцем її проживання, при цьому робота позивача має характер тривалих відряджень . Таким чином , враховуючи викладене та дотримання балансу між захистом права власності та реалізацією права колишнього члена сім`ї власника на користування квартирою суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому суд виходить з того, що відповідач не є такою, що самоправно вселилась до спірного жилого приміщення. Тривале проживання у спірній квартирі ОСОБА_3 , яка не має іншого житла, є достатньою підставою для того, щоб вважати будинок житлом цієї особи в розумінні статті 8 Конвенції. Враховуючи, що відповідач, як колишній член сім`ї власника спірного житла не має іншого житла, її право має бути захищено. Водночас суд враховує інтереси позивача, як власника житла , які не перевищують інтереси відповідача, як колишнього члена сім`ї, у якої не припинились правові підстави користування чужим майном. У цій справі право власності позивача лише певним чином обмежене законним правом проживання відповідача, проте позивач на захист такого обмеження вимагає саме позбавлення права ОСОБА_3 на користування житлом, що не є спів мірним із переслідуваною законною метою , а не є пропорційним втручанням та не свідчить про легітимність мети позову. Крім цього , таке втручання може істотно зачепити права дітей, які більшу частину часу проживають з матір`ю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,12,13, 76-77, 81, 141 , 258, 259, 263, 265, 268, 274, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Службу у справах дітей Суворовської районної у м.Херсоні ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Я.В.Шестакова

Повний текст рішення складено 14.12.2021.