Постанова

Іменем України

17 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 2-4114/11

провадження № 61-6222св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи за первісним позовом:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , правонаступником якого

є ОСОБА_3 ,

учасники справи за зустрічним позовом:

позивач - ОСОБА_2 , правонаступником якого

є ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2020 рокув складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макаров М. О.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, стягнення витрат.

Позовна заява мотивована тим, що 19 квітня 1996 року вона уклала шлюб із ОСОБА_2 . У шлюбі вони дітей не мають, шлюбний договір між ними не укладався. Із грудня 2009 року через постійні конфлікти із ОСОБА_2 вона припинила спільне ведення господарства та звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, намагалася домовитися про розподіл майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, проте відповідач відмовлявся провести такий розподіл.

За час перебування у шлюбі із відповідачем ними набуто майно, яке підлягає розподілу, зокрема: майно, що знаходиться у квартирі АДРЕСА_1 (нині - м. Дніпро); автомобіль ВАЗ-21213, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2002 року випуску; земельна ділянка, площею 0,0796 га, що розташована на території Садівничого товариства «Надія» (вул. Набережна, 11) Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області; земельна ділянка площею 0,0021 га з гаражем боксового типу, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; спільних коштів, які за взаємною згодою покладені на ім`я відповідача

у комерційні банки.

Після уточнення позовних вимог вказала, що після розірвання шлюбу вона запропонувала ОСОБА_2 виділити їй квартиру АДРЕСА_1 , придбану під час шлюбу, а йому - все інше майно, від чого ОСОБА_2 відмовився. Посилалася на те, що такий порядок розподілу майна обумовлений тим, що квартирою користується лише вона, всі комунальні послуги у цій квартирі сплачуються тільки нею, а подальше сумісне проживання у квартирі є неможливим. Разом з цим будинком, гаражем та машиною фактично користується лише відповідач.

Позивач просила суд поділити майно, набуте сторонами під час шлюбу, виділивши їй квартиру

АДРЕСА_1 , вартістю 468 073,00 грн, а відповідачу - земельну ділянку, площею 0,0796 га, розташовану на території АДРЕСА_3 , вартістю 72 652,00 грн, двоповерховий дачний будинок, що розташований на території АДРЕСА_3 , вартістю 177 557,00 грн; земельну ділянку площею 0,0021 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на якій знаходиться капітальний гараж, вартістю 230 000,00 грн; автомобіль ВАЗ-21213, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 , вартістю 34 325,00 грн; депозити на загальну суму 133 246,99 грн; стягнути з відповідача на її користь

89 854,00 грн різниці між вартістю майна, понесені судові витрати.

У червні 2011 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права особистої приватної власності.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що крім спільної квартири він не має іншого житла, є особою похилого віку, має незадовільний стан здоров`я, тому для нього важливо проживати у своїй квартирі, маючи поблизу постійну спеціалізовану медичну допомогу, мати змогу відвідувати своїх рідних та близьких. Квартира має дві ізольовані кімнати, які він із ОСОБА_1 можуть використовувати кожен окремо, тому він вважає за можливе поділити квартиру у рівних частках, по 1/2 частини кожному, та встановити право спільної часткової власності.

ОСОБА_2 просив суд у порядку поділу майна подружжя:

визнати право власності за ним та ОСОБА_1 у рівних частках по 1/2 частини кожному, на квартиру АДРЕСА_1 , та визначити порядок її користування, а саме: за ним закріпити у користуванні житлову кімнату площею 15,1 кв. м та лоджію площею 4,0 кв. м, за ОСОБА_1 - житлову кімнату площею 12,2 кв. м, інші приміщення квартири - кухню площею 7,6 кв. м, ванну кімнату площею 2,8 кв. м, вбиральню площею 1,2 кв. м, коридор площею 11,1 кв. м, вбудовану шафу площею 2,2 кв. м залишити у їхнє сумісне користування.

у порядку поділу спільно нажитого майна подружжя виділити йому транспортний засіб ВАЗ-21213, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю

30 000,00 грн; шафу п`ятидверну, вартістю 1 500,00 грн; кухонний гарнітур, вартістю 1 000,00 грн; диван, вартістю 500,00 грн; стіл журнальний, вартістю 400,00 грн; холодильник «Мінськ» двокамерний, вартістю 1 000,00 грн; телевізор торговельної марки «Samsung» модель LE-32 R 75 BXINWT, вартістю 3 500,00 грн; DVD-плеєр модель HR 730, вартістю 1 000,00 грн; музичний центр торговельної марки «Panasonic» модель XBS, вартістю 500,00 грн; килим великого розміру вартістю 800,00 грн, а всього майна на загальну суму 40 200,00 грн.

У порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_2 просив виділити ОСОБА_1 таке майно: меблева гірка, вартістю 3 000,00 грн; гарнітур меблевий у коридорі, вартістю 500,00 грн; ліжко двоспальне, вартістю 300,00 грн; тумба меблева, вартістю 400,00 грн; мікрохвильова піч модель М1733 R-1, вартістю 400,00 грн; пральна машина-автомат торговельної марки «Whirlpool» модель АWG-052, вартістю 1 000,00 грн; телевізор торговельної марки «Sony» модель KV-G21, вартістю 1 000,00 грн; відеомагнітофон торговельної марки «Sony» модель SLV-286 ЕЕ, вартістю 3 00,00 грн; відеокамера модель GR-D270Е, вартістю 1 200,00 грн; музичний центр торговельної марки «Panasonic» модель XBS, вартістю 1 000,00 грн; люстра кришталева, вартістю 2 500,00 грн; килим великого розміру, вартістю 800,00 грн; два килими середнього розміру, вартістю 800,00 грн; доріжка килимова, вартістю 300,00 грн; грошові кошти у розмірі 65 563,86 грн, що отримані при відчуженні транспортного засобу «Мitsubishi space star», 2003 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , на загальну суму 79 063,86 грн, а також просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь різницю у вартості майна у розмірі 38 863,86 грн; визнати за ним право особистої приватної власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , яка має цільове призначення (використання) - будівництво та експлуатація гаража боксового типу, площею 0,0021 га, та на земельну ділянку площею 0,0796 га, що розташована на території Садівничого товариства «Надія» Підгородненської міської ради для ведення садівництва.

Короткий зміст рішень суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 та визнано за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Виділено ОСОБА_1 у власність грошові кошти у розмірі 65 563,86 грн, що були отримані нею при відчуженні транспортного засобу «Мitsubishi space star», 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; меблеву гірку, вартістю 3 000,00 грн; гарнітур меблевий у коридорі, вартістю 500,00 грн; ліжко двоспальне, вартістю 300,00 грн; тумбу меблеву, вартістю 400,00 грн; мікрохвильову піч модель М 1733 R-1, вартістю 4 00,00 грн; пральну машину-автомат торговельної марки «Whirlpool» модель АWG-052, вартістю 1 000,00 грн; телевізор торгівельної марки «Sony» модель KV-G21, вартістю 1 000,00 грн; відеомагнітофон торгівельної марки «Sony» модель SLV-286 ЕЕ, вартістю 300,00 грн; відеокамеру модель GR-D270Е, вартістю 1 200,00 грн; музичний центр торговельної марки «Panasonic» модель XBS, вартістю 1 000,00 грн; люстру кришталеву, вартістю 2 500,00 грн; килим великого розміру, вартістю 800,00 грн; два килими середнього розміру, вартістю 800,00 грн; доріжку килимову, вартістю 300,00 грн, а всього майно на суму

547 136,86 грн.

Виділено ОСОБА_2 та визнано за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0796 га, що розташована на території АДРЕСА_3 , вартістю 72 652,00 грн, та на земельну ділянку, площею 0,0021 га, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 , на якій знаходиться капітальний гараж, вартістю 230 000,00 грн; автомобіль ВАЗ-21213, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 , вартістю 34 325,00 грн; депозити на загальну суму 133 246,99 грн; шафу п`ятидверну, вартістю 1 500,00 грн; кухонний гарнітур, вартістю 1 000,00 грн; диван, вартістю 500,00 грн; стіл журнальний, вартістю 400,00 грн; холодильник «Мінськ» двокамерний, вартістю 1 000,00 грн; телевізор торговельної марки «Samsung» модель LE-32R75 BXINWT, вартістю 3 500,00 грн; DVD-плеєр модель HR730, вартістю 1 000,00 грн; музичний центр торгівельної марки «Panasonic» модель XBS, вартістю 500,00 грн; килим великого розміру, вартістю 800,00 грн,

а всього на 480 423,99 грн.

Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову про визнання за ним та ОСОБА_1 у рівних частках, по 1/2 кожному права власності на квартиру

АДРЕСА_1 , та визначення порядку користування цією квартирою, про визнання земельних ділянок особистою власністю.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову у частині про виділення

у власність ОСОБА_2 двоповерхового дачного будинку, що розташований на території АДРЕСА_3 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між вартістю майна, що переходить у її власність, у сумі 66 712,87 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення судів мотивоване тим, що квартира АДРЕСА_1 , підлягає виділенню позивачу, оскільки між сторонами тривалий час існують неприязні стосунки, що свідчить про неможливість сумісного проживання сторін у цій квартирі, при цьому після розлучення у квартирі проживає позивач і самостійно сплачує за комунальні послуги. Виділяючи відповідачу у порядку поділу спільного майна подружжя земельну ділянку площею 0,0796 га, що розташована на території АДРЕСА_3 , вартістю 72 652,00 грн, та земельну ділянку площею 0,0021 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на якій знаходиться капітальний гараж, вартістю 230 000,00 грн, суди дійшли висновку, що вказане майно набуте подружжям за час шлюбу, а тому є їхньою спільною сумісною власністю і підлягає поділу на загальних підставах. Враховуючи те, що вартість майна, виділеного позивачу, перевищує вартість майна, виділеного відповідачу, тому він має право на грошову компенсацію.

Постановою Верховного Суду від 03 липня 2019 року скасовано ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду касаційної інстанції мотивовано тим, що норма, яка передбачала, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, і була закріплена у частині п`ятій статті 60 СК України, діяла лише у період із 08 лютого 2011 року по 12 червня 2012 року, тому суди дійшли до помилкового висновку про те, що спірні земельні ділянки є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу. Крім того, встановивши, що у період шлюбу сторонами збудований двоповерховий будинок, який розташований на території Садівничого товариства «Надія», проте в експлуатацію не прийнятий і право власності на нього не оформлене, суди не встановили ступінь готовності будинку, не з`ясували можливість поділу будинку, як самостійного об`єкта нерухомості. Виділяючи квартиру АДРЕСА_1 позивачу, а відповідачу будинок, який не введено

в експлуатацію, суди не надали оцінку тому, чи є ці об`єкти рівноцінними як житло.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2020 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року

в частині виділення ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на квартиру

АДРЕСА_1 скасовано. У задоволенні позовних вимог

ОСОБА_1 в цій частині відмовлено.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог

ОСОБА_2 про визнаття за ним та ОСОБА_1 права власності по 1/2 частині квартири

АДРЕСА_1 скасовано. Позовні вимоги в цій частині задоволено. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частини квартири

АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про виділення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0796 га, яка розташована на території АДРЕСА_3 вартістю 72 652,00 грн та земельної ділянки площею 0, 0021 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , на якій знаходиться капітальний гараж, вартістю 230 000,00 грн скасовано,

у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці між вартістю майна, що переходить у її власність, у сумі 66 712,87 грн скасовано.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Аргументи учасників справи

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від

03 березня 2020 року, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення апеляційної інстанції в частині скасування рішення суду першої інстанції та відмови

у виділенні ОСОБА_1 і визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 та

в частині визнання права власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по Ѕ частині спірної квартири, та направити справу в цій частині до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що на час розгляду справи в апеляційному порядку квартира була відсутня, а тому її поділ неможливий без з`ясування питань правомірності її відчуження. Судом апеляційної інстанції не роз`яснено апелянту право на залучення співвідповідача до участі у справі за зустрічним позовом, що призвело до постановлення необґрунтованого рішення, яким порушено права власника квартири.

Зміст касаційної скарги ОСОБА_1 свідчить, що постанова апеляційного суду оскаржується в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення і визнання права власності на квартиру

АДРЕСА_1 та в частині задоволених зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності по Ѕ частині спірної квартири, тому в іншій частині судове рішення в касаційному порядку не переглядається.

У червні 2020 року ОСОБА_3 подано відзив на касаційну скаргу,

в якому просить оскаржене судове рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись на безпідставність її вимог.

Рух справи

УхвалоюВерховного Суду від 27 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі. Зупинено дію постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2020 року до закінчення касаційного провадження в частині визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

У травні 2020 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_3 про залучення до участі у справі її як правонаступника у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2020 року зупинено касаційне провадження у справі № 2-4114/11 до залучення до участі у справі правонаступників.

На запит Верховного Суду, приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Дніпропетровської області надіслано копію спадкової справи № 4/2020, свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

Серії НОМЕР_4 , видане 11 березня 2020 року Шевченківським районним

у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), копію заповіту ОСОБА_2 від 26 лютого 2020 року, копію заяви про прийняття спадщини від 13 березня 2020 року, інформаційну довідку із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30 вересня 2020 року № 61872063. Із копії спадкової справи вбачається, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після ОСОБА_2 .

Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2021 року поновлено касаційне провадження у справі; залучено ОСОБА_3 до участі у справі як правонаступника ОСОБА_2 ; справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті

4 частини другої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт 8 статті 411 ЦПК України - суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частині перша статті 4 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша - третя статті 367 ЦК України).

Аналіз статті 367 ЦК України дозволяє зробити висновок, що апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції.

ОСОБА_1 зазначає, що апеляційний суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі посилаючись на те, що у судовому засіданні 04 лютого 2020 року в суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подано клопотання про закриття провадження у справі, в якому зазначено про те, що предмет спору у цій справі - квартиру

АДРЕСА_1 відчужено позивачем у справі.

Аналіз аргументів касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_1 не навела переконливих доводів, яким чином оскаржена постанова порушує права та інтереси ОСОБА_1 за умови, що особа, якій відчужено спірну квартиру, постанову апеляційного суду не оскаржила.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстави для висновку, що: постанова апеляційного суду в оскарженій частині ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду в оскарженій частині ? без змін.

При цьому згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

У зв`язку з цим підлягає поновленню дія постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2020 року в частині визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , зупинена ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року до закінчення касаційного провадження.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділенні і визнання права власності на квартиру

АДРЕСА_1 , та в частині задоволених зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності по Ѕ частині спірної квартири залишити без змін.

Поновити дію постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 березня

2020 року в частині визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності по 1/2 частини квартири

АДРЕСА_1 .

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук