Справа № 2-559/07
Провадження №2-зз/369/64/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

при секретарі Бікус С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Києві заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину будинку, виділ частки в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину будинку, виділ частки в натурі, вселення та визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову. Свої вимоги мотивував тим, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.02.2007 року по справі 2-559/07 набрала законної сили, однак питання про скасування заходів забезпечення позову вирішено не було. Вважає, що необхідність в заходах забезпечення позову відпала, оскільки сторони поділили в судовому порядку спірне майно. Просив суд скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2003 року. Зняти арешт та заборону по відчуженню, накладені на будинок АДРЕСА_1 .

За ст. 158 ЦПК України клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

При розгляді заяви встановлено, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину будинку, виділ частки в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину будинку, виділ частки в натурі, вселення та визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.06.2003 року накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 . Заборонено 1-й Київській міській державній нотаріальній конторі проводити будь-які дії по відчуженню будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.02.2007 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 3/4 частини будинку, розподіл його в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину будинку, виділ частки в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою, вселення усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 49/100 будинку АДРЕСА_1 і виділено в натурі приміщення 1-3 пл. 15,7 м2, II пл. 14,9 м2, погріб Г, 1/2 частину свердловини, зобов`язано його закрити дверний отвір між приміщеннями 1-2 та 1-3, влаштувати дверний отвір між приміщенням 1-3 та II, влаштувати перегородку з дверними отворами в приміщенні II.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 51/100 будинку АДРЕСА_1 і виділено в натурі приміщення 1-1 пл. 10,7 м2, 1-2 пл. 15,5 м2, І пл. 3,6 м2, сарай Б, вбиральню Е, 1/2 свердловини, зобов`язано його закрити дверний отвір між приміщенням 1-1 та 1-2, влаштувати перегородку та дверні отвори в приміщенні 1-1 згідно до варіанту.

Вселено ОСОБА_3 в приміщення 1-3 пл. 15,7 м2 та II пл. 14,9 м2 в будинку АДРЕСА_1 .

Визначено в користування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 земельну ділянку пл. 0,07 га в рівних частках по 350 м2 кожному в межах:

Перша лінія:

- з точки У, яка розділяє праву межу ділянки на відрізки 26,96 м ліворуч та 9,04 м в точку X - 7,3 м

- з точки X в точку Б - 8,96 м

- з точки Б праворуч в точку В - 1,1 м

- з точки В перпендикулярно до стіни будинку в точку Г (точка лінії розподілу будинку) - 2,0 м

- з точки Г по лінії розподілу будинку та господарської споруди в точку К

- з точки К перпендикулярно до тильної меж ділянки в точку Л - 3,65 м (точка Л розподіляє тильну межу ділянки на відрізки 20,30 ліворуч та 8,0 праворуч)

Друга лінія:

- з точки Н, яка розділяє частину межі (відрізок 9,0 м) на відрізки 15,0 м ліворуч та 4,0 м паралельно межі в точку С-7,5 м

- з точки С в точку Т - 13,7 м (точка Т розподіляє ліву межу ділянки на відрізки 7,5 ліворуч та 10,5 праворуч)

Ділянка загального користування пл. 115,6 м2 в межах:

- з точки А, яка розділяє межу по АДРЕСА_1 на відрізки 1,5 м ліворуч та 6,9 м паралельно лівої межі ділянки в точку Б - 18,6 м

- з точки Б праворуч в точку В - 1,1 м

- з точки В перпендикулярно до стіни будинку в точку Г (точка лінії розподілу будинку) - 2,0 м

- з точки Г вздовж стін будинку та господарської споруди в точку М

- з точки М паралельно та на відставні 2,0 м від стіни будинку в точку Н - 14,35 м

- з точки Н по межі з суміжним домоволодінням в точку П - 4,0 м + 18,6 м + 1,5 м в точку А.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 перешкоди в користуванні земельною ділянкою в межах визначених рішенням Києво-Святошинського районного суду шляхом знесення самоправно зведеної огорожі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 819 грн. 75 коп. та в дохід держави 697 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 травня 2007 року та ухвалою Верховного Суду України від 28 вересня 2007 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.02.2007 року залишено без змін.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року: розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії ; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Отже, заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Питання про скасування заходів забезпечення позову не вирішено судом при постановленні рішення.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки на даний час провадження по справі закінчено, рішення суду набрало законної сили, заходи забезпечення позову були вжиті судом саме за заявою позивача ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , заявник ОСОБА_1 подав заяву про скасування заходів забезпечення позову, враховуючи, що наявність арешту порушує права власника та суперечить приписам статей 319, 321 ЦК України суд вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158, 258- 261, 353- 355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину будинку, виділ частки в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину будинку, виділ частки в натурі, вселення та визначення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2003 року, шляхом зняття арешту та заборони по відчуженню з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І. О. Фінагеєва