СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/22010/21

пр. № 2/759/6712/21

22 грудня 2021 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Коваль О.А., розглянувши у приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитна установа «Європейська кредитна група» (04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, 51) про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ Кредитна установа «Європейська кредитна група» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору № від 02.02.2021 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 02.02.2021 року між нею та відповідачем укладено Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № /626712, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу фінансовий кредит в розмірі 4000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 15 днів, тобто до 16.02.2021 року з фіксованою процентною ставкою 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Кредит надається позичальнику за допомогою електронних пристроїв та мережі інтернет. При цьому, позивач зазначає, що при укладенні вищезазначеного Кредитного договору були порушені її права як споживача згідно положень ЗУ «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про споживче кредитування» у зв`язку з чим нею у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги були залишені без задоволення, а тому вона вимушена звернутись до суду.

ОСОБА_1 зазначає, що в порушення ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» фактично працівники ТОВ Кредитна установа «Європейська кредитна група» при видачі кредитних коштів не ознайомили позичальника з умовами кредитування та ризиками, так як вона ніде про це не ставила свій підпис, також працівники зазначеної фінансової установи не надали їй інформацію, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, а отже відсутнє і будь-яке письмове підтвердження з вищенаведеною інформацією та взагалі з усіма умовами кредитного договору. Отже, недотримання на невиконання відповідачем вимог ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», на думку позивача. є підставою згідно ст. 215 ЦК України, для визнання даного Кредитного Договору недійсним, в зв`язку з недотриманням відповідачем норм законодавства щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає і про порушення норм встановлених п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме за п. 4.3 Договору у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2. цього Договору та/або в додатку до цього договору, проценти передбачені в п. 1.3. цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору. Тобто у разі прострочення погашення кредитної заборгованості на 30 днів позичальник зобов`язаний сплатити кредитору 3000 грн., а у разі прострочення погашення кредитної заборгованості на 60 днів - 6000 грн. Отже сума компенсації становить більше 50 %, що відповідно до п. 5 ч. 3 с. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою, а тому є всі підстави для визнання п. 4.3 Кредитного договору недійсним.

Також позивач зазначає про порушення норм, встановлених ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування», а саме відповідно до п. 2.4. Договору при виникненні заборгованості по договору змінюється черговість погашення такої заборгованості, що є односторонньою зміною умов договору та суперечить ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування», а тому зазначений пункт кредитного договору повинен бути визнаний недійсним.

Ухвалою суду від 04.10.2021 року у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, у відповідності з яким просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що у даному випадку мало місце укладення електронного договору, який укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акценту) другою стороною. В момент коли позивач заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, він автоматично прийняв пропозицію (оферту) відповідача та приєднався до умов публічного договору щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. Саме з моменту заповнення заяви (форми) електронний договір вважається укладеним. Договір було укладено у відповідності з положенням ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію». Текст примірного Кредитного договору та Правила з усією інформацією щодо умов надання та погашення кредиту, що передбачена ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та інша необхідна інформація розміщені у вільному доступі на веб-сайті Товариства. Також представник відповідача зазначив, що згідно підп. 1 п. 7 ч. 2 ст. 3 Закону «Про споживче кредитування» цей закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Також не поширюється на кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору. Згідно п. 1.6 Договору клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування». Тому посилання позивача на положення ЗУ «Про захист прав споживачів» безпідставні.

Також зазначив, що умовами кредитного договору чітко та конкретно встановлено, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Тип процентної ставки - фіксована. В додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № /626712 вказана орієнтовна сукупна вартість кредиту в розмірі 5500 грн. Позивач підписав договір саме такого змісту, погодившись з його умовами. Позивач отримав грошові кошти та був обізнаний про необхідність повернення разом з відсотками, які передбачені умовами договору. Позивач підтверджує, що не виконав умов договору та не провів сплату кредитних коштів у строк, передбачений умовами договору. Тобто саме позивачем було порушено умови укладеного договору та саме до нього повинні застосовуватися наслідки такого порушення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, вивчивши письмові пояснення сторін, дійшов наступного висновку.

Згідно положень ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 02.02.2021 року між позивачем та відповідачем укладено Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № /626712, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу фінансовий кредит в розмірі 4000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності строком на 15 днів, тобто до 16.02.2021 року з фіксованою процентною ставкою 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Зазначений договір було укладено та оформлено у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію».

Згідно ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно ч. 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Частина 6 ст. 11 цього Закону передбачає, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Як встановлено судом, пропозиція до укладення кредитного договору міститься на сайті відповідача. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договiр, умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що текст примірного Кредитного договору, Правила, інформація щодо умов надання та погашення кредиту (сума та строк кредиту, розмір процентної ставки, розмір акційної процентної ставки, розмір річної процентної ставки, загальна вартість кредиту для споживача, розмір пені), а також вся інформація, що передбачена ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та інша необхідна інформація розміщена у вільному доступі на веб-сайті Товариства.

Згідно п. 6.9 Кредитного Договору клієнт підтверджує, що отримав від Товариства до укладання цього Договору інформацію, зазначену в частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

У відповідності з п. 6.8 Кредитного договору підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства.

Таким чином, надання ОСОБА_1 інформації щодо умов кредитування, а також передбаченої ч. 2 ст. 12 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» було підтверджено нею особисто електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором позивача, яким вона підписалав Кредитний договір, що підтверджує ознайомлення позивача з вищезазначеною інформацією.

Тому доводи позивача про порушення ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» при укладенні кредитного договору суд вважає безпідставними, оскільки встановлено, що перед укладенням кредитного договору Позивачу була надана повна інформація щодо умов отримання та погашення кредиту, а також інформація, передбачена вимогами чинного законодавства України. У випадку незгоди останнього з умовами кредитування Позивач мав право відмовитись від отримання кредиту та вийти з ІТС Відповідача, чого він не зробив.

Відносно доводів щодо порушення законодавчих обмежень, передбачених п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо включення до кредитного договору несправедливих умов (встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором). Враховуючи, що сума процентів, які нараховані за кредитним договором, складає 1500 грн., в дійсності не перевищує 50 % вартості продукції (5500 грн=4000+1500), що складається із суми кредиту та нарахованих процентів, суд вважає ці посилання на позивача також необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ( ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним ( ст. 204 ЦК України).

За змістом положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Загальними вимогами чинності правочину є наступні: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь- якому елементі правочину.

Як роз`яснено в п.п. 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

За договором кредиту одна сторона - банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит у встановлений строк та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір є договором консенсуальним, платним, двосторонньо зобов`язальним. Вимоги до форми і порядку укладення кредитного договору передбачено у ст. 1055 ЦК України, ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 р. «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Кредитний договір укладається між позичальником і кредитодавцем в письмовій формі і визначає взаємні зобов`язання стосовно суми кредиту, терміну його повернення, розміру та порядку сплати відсотків і не може змінюватися в односторонньому порядку.

До умов кредитного договору належать: об`єкти кредитування; розмір кредиту; умови його надання та погашення; процентні ставки за користування кредитом та порядок сплати процентів; умови здійснення банківського контролю за використанням коштів; способи забезпечення виконання зобов`язань клієнтом; перелік розрахунків та відомостей, необхідних для кредитування, строк їх надання клієнту; майнова відповідальність за порушення умов договору тощо.

Важливим є право позичальника на отримання попередньої достовірної інформації про умови кредитування, у тому числі про усі платежі, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інформація, яка надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без нав`язування її придбання. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», останній має право на достовірну і доступну інформацію.

Як з`ясовано судом, оспорюваний кредитний договір укладено в електронній формі, що згідно ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Вищезазначений договір підписано сторонами у спосіб, передбачений цим Законом, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 21 цього ж Закону встановлено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

В той же час, судом не встановлено порушення прав ОСОБА_1 як споживача, під час укладання кредитного договору та відповідно видачі кредитних коштів.

Відповідно до положень п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Аналізуючи укладений сторонами кредитний договір, обсяг та зміст прав і обов`язків сторін, які передбачені зазначеним договором та умовами надання споживчого кредиту, які є невід`ємною частиною договору, при підписанні спірного кредитного договору позивач погодився з його умовами, отримав кредитні кошти, тому суд приходить до висновку, що умови кредитного договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача, підстав для визнання недійсним кредитного договору, які наведені позивачем, судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ТОВ Кредитна установа «Європейська кредитна група» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 202-204, 215, 638, 1054 ЦК України, ст. ст.11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. ст. ст. 2, 5, 13, 81, 258, 258, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитна установа «Європейська кредитна група» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його постановлення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його постановлення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подано апеляційну скаргу, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Текст рішення виготовлено 22.12.2021 року.

Суддя Коваль О.А.