Провадження № 4-с/754/12/21
Справа № 2-1564/10
У Х В А Л А

Іменем України

23 червня 2021 року м.Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: приватний виконавець виконавчого округу м.Київ Павлюк Назар Васильович, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_2 , на дії приватного виконавця та постанову про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця та постанову про відкриття виконавчого провадження.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що постановою про відкриття виконавчого провадження № 62340023 від 15.06.2020 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання заочного рішення Деснянського районного суду м.Києва від 14.07.2010 року у справі № 2-1564/2010. Згідно цього рішення стягнуто з нього на користь АТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 121 271,90 доларів США, штрафні санкції в розмірі 48 066,27 грн. та судові витрати, а в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 відповідно до договору іпотеки без оформлення заставної від 24.05.2007 року. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 02.12.2011 року роз`яснено, що резулятивною частиною вказаного рішення постановлено, що в рахунок погашення заборгованості має бути звернуто стягнення на вищевказану квартиру.

Заявник вказує на те, що вищевказаний предмет іпотеки належить на праві спільної сумісної власності йому та ОСОБА_2 , яка не є боржником банку та/чи поручителем за кредитним договором та/чи стороною виконавчого провадження. Крім того, відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнута (відчужена без його згоди) вказана квартира. Відтак, на думку заявника, оскільки примусове виконання рішення суду полягає саме в примусовому стягненні (відчуженні) нерухомого майна, яке чітко прописано у виконавчому листі, приватний виконавець не мав права виносити постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки не може фактично здійснювати виконавчі дії з примусової реалізації майна, на яке поширюється мораторій та яке належить на праві власності особі, яка не є боржником у виконавчому проваджені, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження та дії приватного виконавця з її винесення є незаконними.

Крім того, заявник вважає, що приватним виконавцем порушено і інші норми ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема ст.ст.18, 28 вказаного ЗУ щодо своєчасного направлення йому копії постанови про відкриття виконавчого провадження, обмеження права на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, йому не було роз`яснено його прав, не надано можливість подати заяву, що пояснює неможливість виконання, в тому числі примусового виконання рішення суду. Також, заявник вважає, що відкриття виконавчого провадження за заявою особи, яка не є стягувачем та/чи не підтвердила повноваження представляти інтереси стягувача є порушенням ЗУ «Про виконавче провадження», а тому приватний виконавець вийшов за межі своїх повноважень, чим порушив Конституцію України та його права, як боржника у виконавчому провадженні.

Посилаючись на викладені обставини, заявник просить визнати протиправними діяння (дії і бездіяльність) приватного виконавця Павлюка Н.В. у виконавчому провадженні № 62340023, а також скасувати постанову про відкриття вказаного виконавчого провадження від 15.06.2020 року.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 23.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд, а також зобов`язано приватного виконавця надати завірену копію матеріалів виконавчого провадження та його оригінал для огляду та зупинено стягнення на підставі виконавчого листа Деснянського районного суду м.Києва № 2-1564/10 від 15.08.2011 року.

05.10.2020 року до суду надійшли заперечення представника АБ «Укргазбанк» ОСОБА_3 щодо скарги. У вказаних запереченнях представник стягувача вважає скаргу необґрунтованою та безпідставною, вказуючи на те, що обставини, передбачені ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», за яких нерухоме майно підпадає під дію мораторію, встановлює виконавець при здійсненні виконавчого провадження, користуючись повноваженнями, наданими йому законом, та у разі, якщо таке майно підпадає під дію мораторію, повертає виконавчий документ стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». На думку представника стягувача, ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Вказаним ЗУ не забороняється проведення виконавчих дій за виконавчими документами.

Представник стягувача зазначив і про безпідставність посилань заявника на належність квартири на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , оскільки з наданої боржником інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та змісту рішення Деснянського районного суду м.Києва від 05.11.2015 рку у справі № 754/9714/15-ц вбачається, що ОСОБА_2 проживала з боржником з 23.04.2001 року без реєстрації шлюбу. Представник стягувача вважає, що належність частини того чи іншого майна боржника третім особам не впливає на правомочність виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, адже лише після його відкриття виконавець вправі вчиняти дії, що забезпечують примусове виконання виконавчого документу, зокрема, звертатись до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні тощо.

Що ж стосується інших посилань заявника, то представник стягувача зауважив на те, що фактичне неотримання боржником кореспонденції не впливає на хід виконавчого провадження в подальшому та не може бути підставою скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Посилаючись на викладене, представник стягувача просив відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2020 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ АБ «Укргазбанк» на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 23.09.2020 року.

08.04.2021 року до суду надійшли письмові пояснення приватного виконавця Павлюка Н.В. щодо скарги. У даних поясненнях приватний виконавець заперечує проти вимог ОСОБА_1 , вказуючи на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.06.2020 року направлена боржнику 16.06.2020 року, тобто в строк, встановлений ЗУ «Про виконавче провадження». На даний час в межах виконавчого провадження ним винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про стягнення витрат та основної винагороди та постанову про зупинення виконавчого провадження. Інших постанов, зокрема про опис і арешт майна ним не виносилось. Приватний виконавець вважає, що доводи боржника не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому просить відмовити в задоволенні скарги повністю.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Приватний виконавець Павлюк Н.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк» в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність та відмовити в задоволенні скарги.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та копію матеріалів виконавчого провадження, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на об`єктивному розгляді справи, керуючись законом, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 15.08.2011 року Деснянським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 121 217,90 доларів США (еквівалент 958 314,81 грн. станом на 14.07.2010 року), штрафні санкції в розмірі 48 066,27 грн. та судові витрати по справі в розмірі 1820,00 грн. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 відповідно до Договору іпотеки без оформлення заставної від 24.05.2007 року.

Вказаний виконавчий лист пред`являвся на виконання неодноразово.

15.06.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Павлюком Н.В. було винесено оскаржувану постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 62340023.

Заявник просить задовольнити його вимоги, посилаючись на порушення приватним виконавцем ЗУ «Про виконавче провадження» при відкритті виконавчого провадження, а також на дію мораторію та належність предмета іпотеки на праві спільної сумісної власності особі, яка не є стороною виконавчого провадження.

Суд вважає, що дані твердження заявника не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Частиною 8 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ч.5 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частиною 1 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

З наданих приватним виконавцем матеріалів виконавчого провадження вбачається, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику 16.06.2020 року за адресою, тобто з дотриманням вищевказаної норми ЗУ «Про виконавче провадження». Відтак, твердження заявника в цій частині не знайшли свого підтвердження.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким запроваджено мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, а саме: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Вказаний Закон є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-2947цс15 від 03 лютого 2016 року, на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (пункт 9 частини першої).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята).

Таким чином, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у розумінні пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою повернення виконавчого документа стягувачу.

Разом з тим, зміст статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначає підстави повернення стягувачу виконавчого документа, за яким відкрито виконавче провадження.

Тобто, встановлена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборона щодо звернення стягнення на майно боржника стосується заходів примусового виконання рішень (конкретних дій, спрямованих державним виконавцем на виконання рішення суду), а не дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження.

Відкриття виконавчого провадження засвідчує обставини пред`явлення виконавчого документа до виконання та є юридичним фактом, з яким пов`язується обчислення перебігу строку пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Таким чином, постанова державного виконавця від 15.06.2020 року про відкриття виконавчого провадження є правомірною. Підстави ж поширення чи непоширення мораторію на відчуження майна боржника підлягають встановленню приватним виконавцем під час проведення виконавчих дій, а тому у приватного виконавця були відсутні правові підстави для відмови у прийнятті виконавчого документа до виконання.

Що ж стосується тверджень заявника про те, що іпотечне майно на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 , яка не є боржником, то ці твердження також не дають підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки ця обставина, а також визначення частки майна боржника, підлягають встановленню під час проведення виконавчих дій в межах повноважень приватного виконавця відповідно до ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст.443 ЦПК України та прийняття відповідних процесуальних рішень.

Посилання заявника на відсутність ідентифікатора у постанові про відкриття виконавчого провадження та її неотримання також не є безумовними підставами для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Твердження ж заявника про те, що приватний виконавець вийшов за межі повноважень, відкривши виконавче провадження за заявою особи, яка не є стягувачем та/чи не підтвердила повноваження представляти інтереси стягувача, не тільки не доведені заявником, а й спростовані наданими приватним виконавцем матеріалами виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пунктах 2, 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України, законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що заявником не доведено факту неправомірності дій приватного виконавця при відкритті виконавчого провадження та незаконності оскаржуваної постанови, а тому відсутні підстави для її скасування. Вимоги ж заявника про визнання протиправними діянь (дій чи бездіяльності) приватного виконавця у виконавчому провадженні також не доведені та не конкретизовані, що також виключає будь-яку можливість їх задоволення.

Інших вимог чи інших підстав скарги заявником не заявлено.

Враховуючи наведене, враховуючи обґрунтування вимог скарги, суд вважає, що заявником не доведено його вимоги, а тому відмовляє в задоволенні скарги в повному обсязі.

Ухвала судді Деснянського районного суду м.Києва від 23.09.2020 року в частині зупинення стягнення підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 447-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: приватний виконавець виконавчого округу м.Київ Павлюк Назар Васильович, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_2 , на дії приватного виконавця та постанову про відкриття виконавчого провадження - відмовити.

Ухвалу судді Деснянського районного суду від 23 вересня 2020 року в частині зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 2-1564/10, виданого Деснянським районним судом м.Києва 15 серпня 2011 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором - скасувати.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: