УХВАЛА

01 липня 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючої судді Панас О.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення неправомірних дій , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення неправомірних дій .

Ухвалою суду від 01.07.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення неправомірних дій, призначено судове засідання у приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області (м.Рівне, вул. Шкільна, 1) на 12.00 год. 14.09.2021 року з участю сторін.

Разом з цим, ОСОБА_1 до Рівненського міського суду було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Просить накласти арешт на частину майна, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , що не завдасть останньому перешкод у використанні належного йому майна.

Просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нежитлової нерухомості, будівлю, магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 . Свою заяву обгрунтовує тим, що на розгляді Березнівеького районного суду Рівненської області перебувала справа №555/708/17 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України (Порушення встановлених законодавством вимог пожежної або техногенної безпеки). У вказанвій справі вона була визнана потерпілою. Ухвалою судді Березнівського районного суду Рівненської області від 13.01.2021, залишеною в силі ухвалою Рівненського апеляційного суду від 27.05.2021р. , звільнено обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст. 49 КК України. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102 від 10 березня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, злочину передбаченого ч.1 ст.270 КК України - закрито. Арешт на нежитлову будівлю, магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності обвинуваченому ОСОБА_2 , загальною площею 369,3 кв.м, в межах суми позовних вимог 674 847 (шістсот сімдесят чотири тисяч вісімсот сорок сім) грн. 65 коп, який був накладений ухвалою судді Бсрезнівського районного суду Рівненської області від 25.05.2017 року, після набрання цією ухвалою суду законної сили - скасовано. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - залишено без розгляду. Відповідно до вимог ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (ч.5 ст.153 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Положеннями ч. 1 статті 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Згідно роз`яснень, викладених у п.4 постанові Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлено види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Подана до суду заява про забезпечення позову не містить в собі обґрунтування обраного виду забезпечення позову саме арешт на об`єкт нежитлової нерухомості, будівлю, магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , та не містить обґрунтування необхідності застосування забезпечення позову . Вартість майна на яке позивачка просить накласти арешт не вказана та не долучено доказів його вартості, що унеможливлює суд оцінити співмірність вимог про забезпечення позову накладенням арешту на майно з сумою завданої позивачці шкоди, що в свою чергу може спричинити порушення прав та законних інтересів власника майна, так дане майно є нежитлива нерухомість і може використовуватися відповідачем в комерційних цілях.

Таким чином, суд вважає, що заява позивачки про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 152, 153, 157, 353, ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову .

Копію ухвали направити сторонам по справі для відома. Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання .

Ухвала суду може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом п"ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В.Панас