ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2020 року

у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року АТ «Страхова компанія «Країна» звернулося до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 08 березня 2019 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Opel», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та транспортного засобу «CITROEN», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «CITROEN», державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження,

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2019 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

30 листопада 2018 року між АТ «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування №111/УА/0192449/2.1.5.01, за умовами якого АТ «СК «Країна» взяло на себе зобов`язання компенсувати ОСОБА_2 будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «CITROEN», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку №25-03-19Р від 01 квітня 2019 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 262 475,83 грн. У зв`язку з названою подією, відповідно до умов договору страхування, АТ «Страхова компанія «Країна» відшкодувало потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді 209 980,66 грн.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Opel», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «УСК Княжа ВІГ», він звернувся до страхової компанії, яка виплатила позивачу 98 000 грн.

Враховуючи наведене, АТ «Страхова компанія «Країна» набуло право вимоги до винної особи, оскільки у добровільному порядку відповідач не компенсував виплаченого страхового відшкодування, у зв`язку з чим АТ «Страхова компанія «Країна» просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 111 980,66 грн. та судові витрати у справі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2020 року позовні вимоги АТ «Страхова компанія «Країна» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Страхова компанія «Країна» в рахунок відшкодування збитків в порядку суброгації у розмірі 111 980,66 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки АТ «Страхова компанія «Країна» набуло право вимоги до до винної особи, перерахувала на користь ОСОБА_2 суму збитків у розмірі 209 980,66 грн., а тому має право на відшкодування збитків з відповідача в порядку регресу.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції позбавив відповідача можливості захистити свої права та законні інтереси стосовно визначення розміру відшкодування. ОСОБА_1 не погоджується з визначенням розміру майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, оскільки страхова компанія не повідомила його про дату, місце і час проведення оцінки пошкодженого автомобіля. При ухваленні оскаржуваного рішення судом не дотримано вимоги законодавства, неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, зроблено висновки, які не відповідають цим обставинам.

АТ «Страхова компанія «Країна» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 березня 2019 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Opel», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу «CITROEN», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «CITROEN», державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Постановою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 11 квітня 2019 року визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та стягнуто штраф у розмірі 340 грн.

30 листопада 2018 року між АТ «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №111/УА/0192449/2.1.5.01, за умовами якого АТ «Страхова компанія «Країна» взяло на себе зобов`язання компенсувати ОСОБА_2 будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «CITROEN», державний номерний знак НОМЕР_2 .

11 березня 2019 ОСОБА_2 звернулася до АТ «Страхова компанія «Країна» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу. Вартість відновлювального ремонту складає 262 475,83 грн. Сума страхового відшкодування 209 980,66 грн.

Відповідно до платіжних доручень №8275 від 17 травня 2019 року та №8648 від 23 травня 2019 року АТ «Страхова компанія «Країна» перерахувало ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 109 980,66 грн. та 100 000 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Opel», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «УСК Княжа ВІГ» згідно полісу №АМ/6482441.

ПрАТ «УСК Княжа ВІГ» за полісом №АМ/6482441 за вирахуванням франшизи 2 000 грн., перерахувало АТ «Страхова компанія «Країна» 98 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги страхової компанії, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності. У зв`язку із виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди в порядку суброгації.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 990 ЦК України.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі N 755/9320/15-ц.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 2 постанови N 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За правилами статті 1194 ЦК України обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, настає у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди і лише в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що внаслідок компенсації позивачем шкоди потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді стороні, він набув право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, а також відсутність інших підстав для відмови у позові, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції позбавлено відповідача можливості надати суду свої докази і заперечення на позов, що на його думку призвело до неправильного з`ясування фактичних обставин та позбавило його, не заслуговують на увагу.

У апеляційній скарзі не наведено жодних доводів та не надано доказів порушення норм процесуального права судом при розгляду справи. Не вказано, що перешкодило стороні відповідача реалізувати свої процесуальні права, спростувати висновки суду першої інстанції та надати відповідні докази.

Твердження апеляційної скарги щодо незгоди з визначеним судом розміром завданої шкоди також є необґрунтованими, оскільки заявником не було надано жодних належних та допустимих доказів.

Посилання ОСОБА_1 на його відсутність при оцінці пошкодженого транспортного засобу, на правильність рішення суду не впливають, оскільки є законодавчо не обґрунтованими, крім тогою, не аргументовано, яким чином його присутність могла вплинути на визначення розміру відшкодування.

Посилання в апеляційній скарзі щодо не проведення судової товарознавчої експертизи судом не приймаються, оскільки позивач мав право заявити клопотання про проведення експертизи, проте, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції, відповідачем таке право не було реалізовано.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону і узгоджуються з нормами матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова