Справа №720/907/21
Провадження № 2/720/433/21
08 грудня 2021 року м. Новоселиця
Новоселицький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Лупу Д.В.,
сторін по справі:
поедставника позивача ОСОБА_2 ,
третьої особи ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоселиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_3 ,
- про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, встановив:
Позивач звернулася з позовом до відповідача, про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .
Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2014 року частково задоволено її позовні вимоги до
ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та Припрутської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, про визнання неправомірними дій сільської ради та про визнання права власності на спадкове майно. Визнано неправомірними дії Припрутської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, щодо віднесення домоволодіння по АДРЕСА_1 , станом на 1990-1991 роки до дворів колгоспного типу та визнано за ОСОБА_1 право власності на 5/6 частину домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 в порядку спадкування.
Державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого за нею зареєстровано 5/6 частки у домоволодінні по АДРЕСА_1 .
У вищевказаному будинковолодінні зареєстровані вона, ОСОБА_6 - мати, ОСОБА_1 - брат, ОСОБА_3 дядя , ОСОБА_4 тітка.
Відповідач ОСОБА_4 у вищевказаному будинковолодінні не проживає з 1997 року.
Їй відомо, що відповідач виїхала на постійне місце проживання за кордон.
Позивач вважає, що оскільки відповідач більше двадцяти років не проживає в даному будинку, просить суд визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі. Просять задовольнити позов. У зв`язку із неявкою відповідача не заперечують, щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи по суті в судовому засіданні не з`явилася і не повідомила суд про причину своєї неявки.
Третя особа в судовому засіданні суду позов не визнав та суду пояснив, що ОСОБА_4 його рідна сестра, він проти щоб її виселяли з даного будинку, оскільки будинок батьківський і іншого місця проживання вона не має.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. По справі є в наявності достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.
Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Допитана в судовому засіданні за правилами свідка позивач ОСОБА_1 суду показала, що в 2014 році набула право власності на 5/6 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 . 1/6 частка даного будинку належить ОСОБА_3 . ОСОБА_4 зареєстрована в даному житловому будинку, однак з 1997 року не проживає.
Матеріали справи судом встановлено, що рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області № 2-87 за 2014 рік від 20 листопада 2014 року визнано неправомірними дії Припрутської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області щодо віднесення домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 1990-1991 роки до дворів колгоспного типу у погосподарській книзі, особовий рахунок № НОМЕР_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 5/6 частину домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера А, житлового будинку літера Б, сараю літера Г, літньої кухні літера Д; сараю літера Е, літньої кухні літера Є, вбиральні літера Ж, колодязя № 1, огорожі № 2-3 та яке розташовано по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31682566 від 25 грудня 2014 року за ОСОБА_1 зареєстровано 5/6 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 .
З акту опитування сусідів № 458 від 16 травня 2019 року ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вбачається, що громадянка ОСОБА_4 з 1997 року по даний час за адресою АДРЕСА_1 не проживає.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Об`єктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому положення ст. 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, якщо порушується його право на вільне користуватися і розпоряджатися соєю власністю.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно переважно або тимчасово.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд аналізуючи у сукупності зазначені докази та правові норми дійшов висновку, що відповідач за даним позовом підлягає виселенню, оскільки без поважних причин не проживає за вказаною адресою подан двадцяти років.
Відповідно до вимог ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Керуючись ст.ст. 4,7,12,13,80,82,245,246,258-273, 280-283, 354 ЦПК України, і на підставі ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратило право користування житловим приміщенням житловим будинком по АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 судовий збір в сумі 908 грн..
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Новоселицький районний суд Чернівецької області в 30-денний строк з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

ОСОБА_4 має право протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення суду подати заяву про перегляд заочного рішення суду.

Суддя: Вівчар Г.А.