1Справа № 335/5169/21 2/335/2095/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Воробйова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держава Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Держава Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про відшкодування морального шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , від імені і в інтересах якого діє адвокат Щеголь С.К., звернувся до суду із даним позовом до відповідачів, вказуючи, що позивач користується правом на отримання пенсії за вислугою років з 11 листопада 2009 року.

В серпні 2019 року Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі за текстом - Відповідач-1) з заявою про перерахунок пенсії у відповідності до Постанови КМУ №704 від 30 серпня 2017 року, яка набрала законної сили 01 березня 2018 року.

В своїй заяві Позивач просив зробити перерахунок пенсії 01.01.2018 року у відповідності до постанови КМУ №704 від 30 серпня 2017 року та з`ясовував чи був зменшений відсоток від відповідних сум грошового забезпечення.

Перерахунок Відповідачем-1 не було зроблено та з посиланням на законодавчі норми позивачу була надана відповідь. Не погодившись з позицією Відповідача -1 позивач звернувся з позовною заявою до Запорізького окружного адміністративного суду.

19 грудня 2019 року Запорізьким окружним адміністративним судом по адміністративній справі № 280/5456/19, було ухвалено рішення, яким позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області «про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії», була задоволена.

Судом було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зменшення раніше призначеної ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії з 85% до 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату заборгованості ОСОБА_1 по пенсії, призначеній відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням основного розміру пенсії у розмірі 85% відповідних сум грошового забезпечення з 01.01.2018 року.

09 квітня 2020 року Запорізьким окружним адміністративним судом був виданий виконавчий лист по справі № 280/5456/19.

На підставі вказаного виконавчого листа та заяви позивача 18.05.2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) Косіновим І.В. було відкрито виконавче провадження ВП № 62115198.

30 березня 2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) Косіновим І.В. була прийнята постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

Представник відповідача Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу повідомляє, що Відповідач 1 надав інформацію, щодо часткового виконання рішення суду, в частині нарахування пенсії Позивачу за рішенням в розмірі 17447,01 грн. Проте фактичної виплати даної суми заборгованості Відповідачем - 1 не відбулося, а отже рішення не було виконано.

Позивач вважає, що внаслідок протиправної бездіяльності обох Відповідачів, яка полягає в тому, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області протиправно не виплатило заборгованість по пенсії ОСОБА_1 , а Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро), в якому працює головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) Косінов Ігор Вікторович, в порушення ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» не забезпечило виконання судового рішення в повному обсязі, безпідставно завершило виконавчі дії та повернуло виконавчий лист, як такий, що «неможливо виконати», тобто проігнорувавши свої основні обов`язки щодо вжиття передбачених законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчинення виконавчих дій задля забезпечення обов`язковості виконання судового рішення, адекватної та справедливої сатисфакції ОСОБА_1 за тривале безпідставне грубе порушення своїх фундаментальних прав не отримав і тому вважає, що Відповідачі за цим позовом повинні відповідати за завдану їй моральну шкоду.

Щодо суб`єктного складу спору, позивач зазначив, що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

Залучення або не залучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКСУ чи її територіальний орган, що відповідає практиці Великої Палати Верховного Суду.

В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач зазначив, що з січня 2018 року з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не до отримував свою пенсію, яка була та є єдиним джерелом засобів його існування. Зазначена обставина призвела до постійного пошуку коштів для задоволення своїх життєвих потреб, оплати комунальних послуг, придбання їжі, одягу та інше. Кошти для задоволення таких потреб він був змушена постійно займати у своїх родичів. Обмеження ( у вигляді не виплати пенсії в повній мірі) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області доступу до свого законного джерела існування та неможливість придбання необхідних для задоволення базових потреб речей призводило до погіршення стану здоров`я, головного болю, відчуття страху за своє майбутнє, приниження її гідності в своїх очах, постійного стресу. Задля захисту своїх прав та законних інтересів позивач був змушений звертатися за допомогою до органу правосуддя, проходити процедуру судового оскарження незаконної відмови від проведення перерахунку пенсії з січня 2018 року та в подальшому та невиплати боргу з пенсії, що також викликало негативні емоції з боку позивача, бо усвідомлюючи свою правоту, він стикався з необґрунтованою та аморальною позицією Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо виконання ним положень Основного закону та свого обов`язку щодо забезпечення пенсійного забезпечення населення. Але, дочекавшись судового рішення, яким Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було зобов`язано поновити права Позивача та здійснити перерахунок пенсії з січня 2018 року та виплатити заборгованість по пенсії, яка утворилася за період з січня 2018 року, останній проігнорував обов`язок його виконання та продовжив стверджувати, що виплату боргу здійснить колись, за умови прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку для виплати боргів з пенсії пенсіонерам. Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в особі своєї посадової особи взагалі формальне поставилося до свого обов`язку, не вживаючи необхідних дій, задовольнився відпискою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про виконання судового рішення, за умови, що нічого окрім нарахування боргу не було виконане, не забезпечив виконання судового рішення, закінчив виконавче провадження та повернув виконавчий документ стягувачу як такий, що неможливо виконати в повному обсязі, чим продемонстрував неефективність судового захисту та запроваджених державою інструментів захисту прав людини.

Враховуючи характер правопорушення, ступінь вини відповідачів, тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину його душевних страждань внаслідок протиправної бездіяльності Відповідачів, з урахуванням вимог розумності і справедливості, позивач просив суд:

- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на свою користь завдану моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. внаслідок протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на свою користь завдану моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. внаслідок протиправної бездіяльності Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Ухвалою суду від 19.05.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Від Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 15.09.2021 року надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що із доводами позову ОСОБА_1 відповідач не погоджується. Зазначає, що 18.05.2020 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №280/5456/19. На адресу відділу 26.05.2020 року надійшов лист від боржника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яким повідомлено, що боржником виконане рішення суду в частині нарахування пенсії, в якості підтвердження боржником надано протокол про розмір призначеної пенсії стягувану, згідно якого належить до виплати сума пенсії за рішенням суду у розмірі 17447,01 грн.

30.10.2020 року виконавцем на адресу Запорізького окружного адміністративного суду направлено заяву про зміну способу та порядку виконання рішення, у задоволенні якої було відмовлено, про що 30.11.2020 року винесено ухвалу.

30.03.2021 року державний виконавець, керуючись вимогами п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, яку було направлено сторонам виконавчого провадження. Вчинені державним виконавцем дії здійснені в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Дії чи бездіяльність виконавця позивачем ОСОБА_1 не оскаржувались та незаконними не визнавалися. Тому, на думку Відповідача вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Окрім того, позивачем не надано будь-яких доказів та обґрунтування розміру моральної шкоди. З посиланням на зазначене, відповідач просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 15.09.2021 року, надав відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позовні вимоги відповідач не визнає. У відзиві Відповідач зазначив, що обґрунтовуючи заявлену вимогу про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду позивач не надав жодних доказів та не навів ніяких обставин, які підтвердили б спричинення бездіяльністю відповідача моральних страждань позивачу. Жодних доказів в обґрунтування залежності суми відшкодування моральної шкоди від понесених позивачем душевних страждань, погіршення здібностей позивача або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди не надано, як і розрахунку самої моральної шкоди, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Просить відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 .

У судове засідання представник позивача адвокат Щеголь С.К. не з`явився, надав з заяву про розгляд справи без участі позивача та його участі, на позовних вимогах наполягають та просять задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення судового засідання до суду не звертався.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Ярмолич К.І. в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про відкладення судового засідання через неможливість забезпечення явки уповноваженого представника.

Розглянувши клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Ярмолич К.І. про відкладення розгляду справи, суд виходить з наступного.

Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Окрім цього, у відповідності дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Водночас, згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Звертаючись до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи з посиланням на неможливість забезпечення явки уповноваженого представника, не надала доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин.

Враховуючи положенняст.44 ЦПК України, суд приходить до висновку, що відкладення розгляду справи без надання будь-яких підтверджуючих доказів причин поважності такого відкладення, є порушенням прав позивача на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Таким чином, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, з урахуванням того, що клопотання відповідача про відкладення розгляду справи подано без будь-яких доказів поважності причин неявки, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, а відтак, у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи слід відмовити.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 01.10.2020 року у справі №361/8331/18 згідно якої, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.12.2019 року по справі №280/5456/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, задоволено. Визнано протиправними з 01.01.2018 дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зменшення раніше призначеної ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії з 85% до 70% відповідних сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату заборгованості ОСОБА_1 по пенсії, призначеній відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням основного розміру пенсії у розмірі 85% відповідних сум грошового забезпечення з 01.01.2018 року.

На виконання рішення суду по справі №280/5456/19 Запорізьким окружним адміністративним судом видано 09.04.2020 року виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату заборгованості ОСОБА_1 по пенсії, призначеній відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням основного розміру пенсії у розмірі 85% відповідних сум грошового забезпечення з 01.01.2018 року.

На підставі виконавчого листа №280/5456/19 та заяви стягувача про примусове виконання головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) Косіновим І.В. 18.05.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62115198.

30.03.2021 року на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) Косіновим Ігорем Вікторовичем винесено постанову ВП №62115198 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 77, 81 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім цього, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, між іншим, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) викладено позицію, що «згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.»

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4 (далі-Постанова) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови роз`яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яку неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У даному випадку рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.12.2019 року по справі №280/5456/19 за позовом ОСОБА_1 визнано протиправними з 01.01.2018 дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зменшення раніше призначеної ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії з 85% до 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача ОСОБА_1 щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, завданої внаслідок безпідставного зменшення раніше призначеної ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії з 85% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, що зумовило обставини, які вимагали від позивача додаткових зусиль по організації власного життя в зв`язку з позбавленням джерела доходу. Для захисту своїх прав та інтересів він був вимушений звертатися за юридичною допомогою, оскаржувати незаконні дії Пенсійного фонду в суді і навіть після ухвалення судом рішення про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заборгованості ОСОБА_1 по пенсії, відомості про здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області суду не надані, а отже, підстави вважати, що перерахунок та виплата пенсії здійснена позивачу у суду відсутні, через не доведення Відповідачем.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, суд враховує обставини справи, ступінь вини відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, характер порушення, глибину душевних страждань позивача, необхідність вжиття додаткових зусиль для відновлення своїх прав, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», норми ст. 23 ЦК України, і з урахуванням вимог розумності і справедливості вважає, що сума 10 000 гривень буде достатньою і розумною компенсацією такої шкоди.

Суд зауважує, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц викладено правовий висновок, згідно якого належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі в таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови в позові.

Щодо позовних вимог позивача до відповідача Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про відшкодування моральної шкоди суд приходить до наступних висновків.

Звертаючись до суду із даним позовом до відповідача Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) позивач зазначає, що відповідач в особі своєї посадової особи формально поставився до своїх обов`язків, не вжив необхідних дій, задовольнився відпискою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про - виконання судового рішення, за умови, що нічого окрім нарахування боргу не було виконане, не забезпечив виконання судового рішення, закінчив виконавче провадження та повернув виконавчий документ стягувачу як такий, що неможливо виконати в повному обсязі, чим продемонстрував неефективність судового захисту та запроваджених державою інструментів захисту прав людини, що призвело до завдання позивачу моральної шкоди.

При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження протиправності (неправомірності) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця яким, як правило, є відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

У ході судового розгляду справи встановлено, що постанова про повернення виконавчого документа стягувану від 30.03.2021 року позивачем у справі не оскаржувалась та є чинною.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд вважає, що підстави до задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 з відповідача Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) відсутні, тому у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності внаслідок протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 10 000 гривень з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати у справі слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держава Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Держава Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про відшкодування морального шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень, завдану внаслідок протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складено 17.11.2021 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізької області, адреса: 69057, Запорізька обл., місто Запоріжжя, пр. Соборний, будинок 158-Б;

Відповідач: Південно-Східне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ,адреса:49027, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, будинок 21 А.

Суддя А.В.Воробйов