Провадження № 22-ц/811/3819/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

з участю: представника позивача адвоката Кусь Ю.О.,

представника ГУ НП у Львівській області Терех І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа Міністерство внутрішніх справ України, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції (далі ГУ НП) у Львівській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ (далі ГУ МВС) України у Львівській області, МВС України, Львівської міської ради, яка полягає у не поновленні його (позивача) та членів його сім`ї в контрольному списку на поліпшення житлових умов з моменту видалення відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей №900 від 23 грудня 2015 року», не забезпеченні житлом у строк, що передбачений пунктом 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту»; зобов`язати ГУ НП у Львівській області, Ліквідаційну комісію ГУ МВС України у Львівській області, МВС України, Львівську міську раду поставити (відновити) його (позивача) та членів його сім`ї в контрольному списку ГУ НП у Львівській області на поліпшення житлових умов з дня виключення з нього та позачергово виділити його сім`ї 2-х кімнатну ізольовану квартиру (благоустроєне житло, яке за розміром і санітарними умовами відповідає ст.ст.48,50 ЖК України) у відповідності до вимог пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» з урахуванням переважного права на одержання житла як особи, що має статус інваліда 3 групи ветерана війни, і перебуває в списках Львівської міської ради на позачергове поліпшення житлових умов, або виділити кошти на квартиру за рахунок МВС України, як розпорядника коштів; встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання ГУ НП у Львівській області, Львівської міської ради подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є інвалідом війни та пенсіонером МВС України, з 26.01.2007 року перебуває на квартирному обліку Львівської міської ради та відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має переважне першочергове право на одержання житла.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі з тієї підстави, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства.
Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить її скасувати з підстав порушення норм процесуального права.

Свої доводи обґрунтовує тим, що спори щодо права особи на житло, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, розглядаються в порядку цивільного судочинства.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому розгляд справи проведено відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження в даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір є публічно-правовим, а тому повинен розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, з приводу проходження публічної служби.

Приписами пункту 17 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За визначенням частини першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки регламентовано цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

З аналізу наведених норм вбачається, що військова служба та служба в поліції (раніше, служба в органах внутрішніх справ (міліції)) належить до публічної служби.

У постанові від 29 вересня 2020 року у справі №712/5476/19 Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію відступила від висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №806/104/16 за позовом особи, звільненої з військової служби, до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомира, житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій відповідачів з відмови у забезпеченні житловим приміщенням або грошовою компенсацією за належне для отримання житлове приміщення та про зобов`язання відповідачів надати позивачеві житлове приміщення або виплатити належну грошову компенсацію, щодо необхідності розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, вказавши, що зазначені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).
Отже, враховуючи те, що позивач, який проходив службу в органах МВС України, є пенсіонером МВС, має статус інваліда війни, у зв`язку з чим покликається на встановлені для нього законом гарантії щодо першочергового права на одержання житла, оскаржив бездіяльність відповідачів щодо незабезпечення його жилим приміщенням, даний спір має публічно-правовий характер та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, при вирішенні даного питання дотримався норм процесуального права, які його регулюють, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

У зв`язку з перебуванням судді Копняк С.М. у відрядженні з 10 по 11 червня 2021 року, повний текст постанови складений 14.06.2021 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 червня 2021 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.