ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1762/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю апелянтки, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору - Перша Хмельницька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, скасування запису про державну реєстрацію права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Павлової А.А. від 08 вересня 2021 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача вказувала, що 26.06.2008 року між нею та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, згідно якого заповів ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лаврентьєвим Ю.В., зареєстровано в реєстрі за №505.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після смерті чоловіка вона звернулася до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де 21.08.2019 року зареєстровано спадкову справу.

23.02.2021 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 46,2 кв.м, житловою площею 20 кв.м. Право власності на 1/2 частини зазначеної квартири зареєстровано 14.12.2020 року за ОСОБА_2 .

Зазначала, що спірна квартира не може вважатися спільною власністю колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а є особистою приватною власністю ОСОБА_3 .

З 06.05.2004 року чоловік проживав окремо від сім`ї зі своєю сестрою у АДРЕСА_3 . З кінця 2005 року він проживав разом з позивачкою по АДРЕСА_4 .

Вказану квартиру ОСОБА_3 отримав як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до акту №41 прийому - передачі житлового фонду від 10.11.2006 року зазначена квартира належала забудовнику ВКБ УМВС України та передана Управлінню з питань надзвичайних ситуацій у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Хмельницької ОДА, пізніше безоплатно передана ОСОБА_3 . Спірна квартира куплена виключно на кошти державної субвенції, і надана ОСОБА_3 як особі з інвалідністю, що настала внаслідок ліквідації наслідків на ЧАЕС, тому не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і не підлягає поділу.

Спірні відносини не врегульовані законодавчо, тому відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України слід застосовувати закон, який регулює подібні за змістом відносини - закон України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Спірна квартира належала ОСОБА_3 на праві особистої власності, тому має перейти у її власність повністю в порядку спадкування.

Уточнивши 18.05.2021 року позовні вимоги, позивачка остаточно просила визнати за нею право власності на спадкове майно - Ѕ квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування після померлого ОСОБА_3 ; скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 Ѕ частки зазначеної квартири, №39690589, дата державної реєстрації 14.12.2020 року, внесеного на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_1 , виданого 14.12.2020 року Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2021 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору, - Перша Хмельницька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, скасування запису про державну реєстрацію права власності, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 15000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване і задовольнити позов. Так, судом не вказано, на якій правовій підставі ОСОБА_3 набув право власності на спірну квартиру, що має важливе значення при вирішенні питання, чи є майно спільною сумісною власністю подружжя. Судом не взято до уваги, що на спірне майно не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. 100% вартості цієї квартири оплачено Управлінням з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Хмельницької ОДА, за рахунок коштів Державного бюджету України, а не за рахунок коштів подружжя. Пільгами щодо забезпечення житлом, передбаченими п. 10 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадяни мають право скористатися лише один раз саме ця особливість притаманна відносинам приватизації, що додатково вказує на ідентичність цих правовідносин та дозволяє застосовувати аналогію закону у цій справі. Отримання спірного житла безпосередньо пов`язане з особою ОСОБА_3 , та слугувало компенсацією останньому як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії. На час набуття права власності на спірну квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вже тривалий час не проживали однією сім`єю та не вели спільного господарства, що не заперечувалося стороною відповідача. ОСОБА_3 з 06.05.2004 року фактично припинив шлюбні відносини з ОСОБА_2 . Цим спростовується презумпція спільної власності на це майно.

Вважає, що рішення суду в частині стягнення з позивача 15000 грн. в рахунок витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим. Ні відповідачем, ні його представником не надано опису робіт, виконаних адвокатом, будь-якого іншого розрахунку, який би обґрунтував розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн., який є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих послуг.

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін. Зазначає, що спірна квартира надана сім`ї спадкодавця, до складу його сім`ї на той час належала ОСОБА_2 як дружина, шлюб з нею не був розірваний. Проживання та реєстрація подружжя за різними адресами не впливає на факт наявності сім`ї та подружніх стосунків і не спростовує презумпцію спільності майна подружжя, не може бути підставою для визнання квартири особистою власністю ОСОБА_3 . Також належність спірної квартири до спільної сумісної власності подружжя визначається змістом Доповнення №5/23-06 від 21.12.2005 року до Договору про дольову участь в будівництві житла від 30.11.2004 року №1/753-04, яким передбачена передача спірної квартири саме сім`ї спадкодавця, а не йому особисто.

В засіданні апеляційного суду апелянтка та її представники підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Представник відповідачки просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом встановлено, що 27.06.1976 року укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ОСОБА_3 мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, йому було встановлено І групу інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

30.11.2004 року між ВКБ УМВС України в Хмельницькій області (забудовник) та Управлінням з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Хмельницької облдержадміністрації (дольовик) укладено договір №1/753-04 на дольову участь в будівництві житла, за умовами якого дольовик, зокрема, зобов`язується профінансувати забудовника.

21.12.2005 року сторонами укладено доповнення №5/23-06 до цього договору, за яким право на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 передається ОСОБА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №923 від 27.12.2005 року затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію будинку АДРЕСА_5 .

10.11.2006 року складено акт № 441 прийому-передачі житлового фонду Управлінню з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Хмельницької облдержадміністрації - квартири АДРЕСА_1 згідно договору №1/753-04 від 30.11.2004 року.

22.11.2006 року на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку він зареєстрував 25.01.2007 року.

26.04.2007 року ОСОБА_3 зареєстрував місце свого проживання в спірній квартирі.

08.04.2008 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно акту обстеження житлового приміщення від 14 серпня 2019 року, довідки відділу реєстрації управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради №Б-03-36545 від 14.08.2019 року ОСОБА_1 проживала в спірній квартирі АДРЕСА_1 з 2007 року до дня смерті ОСОБА_3 .

Згідно довідки ОСББ «Партнер» №12 від 17.06.2019 року з 06.03.2008 року донька і внучка спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у спірній квартирі з 16.01.2009 року квартирі.

Відповідно до заповіту від 08.04.2010 року ОСОБА_3 заповів належну йому квартиру АДРЕСА_2 своїй дружині ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця.

14.12.2020 року державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на Ѕ частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 як на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №236859120 від 14.12.2020 року право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 зареєстровано 14.12.2020 року, індексний номер 55686334.

23.02.2021 року державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори видано ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на Ѕ частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №245550797 від 23.02.2021 року право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 зареєстровано 23.02.2021 року, індексний номер 56761071

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира набута спадкодавцем у шлюбі з відповідачкою, тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відносини з приводу права власності на спірну квартиру врегульовані Сімейним кодексом, тому відсутні підстави застосування аналогії закону. У зв`язку з відмовою у позові витрати, понесені відповідачкою на правничу допомогу в сумі 15000 грн., підлягають відшкодуванню позивачкою.

Проте з цими мотивами відмови у позові не можна погодитися, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як на підставу позову позивачка посилалася на те, що спірна квартира була особистою приватною власністю ОСОБА_3 , який отримав її як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС І категорії.

Відповідно до пункту 10 ч.1 ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції на час на час передачі квартири ОСОБА_3 особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві Ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Фінансування будівництва здійснюється з Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 42 ЖК Української РСР в редакції на час передачі квартири ОСОБА_3 жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Отже, за змістом наведених норм права позачергове забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюється за загальними правилами, - якщо вони потребують поліпшення житлових умов.

Матеріали справи не містять жодних відомостей про те, чи перебував на обліку потребуючих поліпшення житлових умов на час передачі у власність квартири ОСОБА_3 , і з яким складом сім`ї, чи видавався йому ордер на вселення (з яким складом сім`ї) тощо.

У справі відсутній також розпорядчий акт Управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Хмельницької облдержадміністрації про розподіл і передачу у власність профінансованих квартир громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За відсутності у справі вказаних даних висновок суду першої інстанції про те, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є передчасним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України також визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15ц.

Апеляційний суд констатує, що заявляючи вимогу про скасування запису №39690589 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на Ѕ частки спірної квартири, дата державної реєстрації 14.12.2020 року, внесеного на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14.12.2020 року Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою, № 1-1717, позивачка не оспорювала законність вказаного свідоцтва.

В свою чергу цим свідоцтвом встановлено належність спірної квартири до спільного сумісного майна подружжя і посвідчено право власності відповідачки ОСОБА_2 як пережившої колишньої дружини ОСОБА_3 на Ѕ частину цієї квартири.

За наявного свідоцтва про право власності від 14.12.2020 року ОСОБА_2 на Ѕ частину спірної квартири заявлені вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності та визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину квартири є неефективним і неналежним способом захисту порушеного права, оскільки не відповідає змісту відповідного права та характеру його порушення, про яке стверджує позивачка.

Так, задоволення заявленого позову за наявного свідоцтва про право власності від 14.12.2020 року ОСОБА_2 на Ѕ частину спірної квартири не призведе до відновлення порушеного, на думку позивачки, її права.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та не врахував, що невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

З врахуванням наведеного підстави для задоволення позову відсутні.

Обговорюючи доводи апелянта про безпідставне стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн., апеляційний суд приймає до уваги таке.

Згідно з ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Матеріалами справи підтверджується, що правнича допомога відповідачці у справі згідно з договором про надання професійної правничої допомоги у цивільній справі від 24.05.2021 року надавалася адвокатом Терличем В.Г., свідоцтво серії № 98 від 16.11.1993 року.

Відповідно до п. 4.4 договору про надання професійної правничої допомоги сторони погодили фіксований розмір гонорару в сумі 15000 грн., який сплачується за надання правової допомоги в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Терлич В.Г. виконав умови договору і фактично надавав відповідні послуги - знайомився з матеріалами справи, інвентаризаційною справою, подавав відзив на позовну заяву, представляв інтереси позивачки в судових засіданнях 04.06.2021 року, 07.07.2021 року, 08.09.2021 року.

Згідно квитанції від 24.05.2021 року оплачено послуги за договором у справі №686/11239/21 на суму 15000 грн.

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи відсутність у справі заперечень представника позивача, під час розгляду справи в суді першої інстанції, щодо неспівмірності заявленого розміру витрат на оплату правничої допомоги, а також встановлення у договорі про надання правничої допомоги фіксованого розміру винагороди за надання правової допомоги в суді першої інстанції, в апеляційного суду відсутні процесуальні підстави для зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у справі №357/11023/18 від 20 січня 2021 року.

З врахуванням наведеного оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові з інших мотивів.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору - Перша Хмельницька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, скасування запису про державну реєстрацію права власності, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені судові витрати в сумі 15000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2021 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко