ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 279/4286/18
номер провадження 4-с/695/12/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Розпутньої І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Золотоніського МР ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Наджафової Т.В., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить поновити строк на подання даної скарги, визнати дії старшого державного виконавця Золотоніського МРВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Наджафової Т.В. про арешт коштів боржника неправомірними та скасувати постанову про арешт майна боржника від 21.10.2021р. в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від соціального фонду на банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 .

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що він є боржником у виконавчому провадженні на підставі виконавчого листа №279/4286/18 від 11.09.2019 р. про стягнення з неї на користь Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» заборгованості на загальну суму 52724,36 грн. Стягнення боргу проводиться Золотоніським МРВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ). 09.01.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. До листопада 2020 р. скаржнику не було відомо про відкриття виконавчого провадження № 60673957. Коли вона не змогла в черговий раз отримати свою соціальну виплату по догляду за дитиною, то звернувшись з даним питанням до банківської установи, дізналася про відкриття вищевказаного виконавчого провадження та арешт коштів на підставі постанови державного виконавця від 21.10.2020 р. У зв`язку з цим скаржник не може отримати соціальну виплату по догляду за дитиною, яка являється єдиним джерелом її існування, також немає можливості оплачувати комунальні платежі. Особливо гостро постала ця проблема в умовах пандемії та запровадження карантину. Боржник не заперечує проти стягнення боргу, але накладення арешту на спеціальний банківський рахунок вважає незаконним та перевищенням повноважень державного виконавця. Накладення арешту на рахунки боржника, які призначені для виплати обов`язкових соціальних виплат грубо порушує її конституційні права. За таких обставин скаржник звернулася до суду з вказаною скаргою.

У судове засідання представник скаржника - адвокат Березіна С.Г. не з`явилася, але скерувала заяву про проведення судового засідання без її участі, скаргу підтримує в повному обсязі, проти відзиву заперечує.

У судове засідання державний виконавець Золотоніського МРВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Наджафова Т.В. не з`явилася. Від начальника Золотоніського МРВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі державного виконавця.

25.05.2021 р. від державного виконавця Золотоніського МРВ ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Олексієнко (Наджафової) Т.В. надійшов відзив на скаргу, в якому зазначено, що оскаржувана постанова винесена без порушень чинного законодавства, підстави для його скасування відсутні. Державний виконавець просила відмовити в задоволенні скарги.

Дослідивши вказану скаргу та матеріали справи, суд встановив наступне.

11.09.2019 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області по справи №279/4286/18 було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» заборгованості на загальну суму 52724,36 грн. та 1762,00 грн. в порядку відшкодування коштів по сплаті судового збору.

20.11.2019 р. старшим державним виконавцем Золотоніського МР ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Наджафовою Т.В. було відкрито виконавче провадження № 60673957 за вищевказаним виконавчим листом.

20.11.2019 р. старшим державним виконавцем Золотоніського МР ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Наджафовою Т.В. у рамках виконавчого провадження № 60673957 було винесено постанову про арешт майна боржника.

21.10.2020 р. у рамках виконавчого провадження № 60673957 старшим державним виконавцем Золотоніського МР ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Наджафовою Т.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, то 30.12.2020 р. старшим державним виконавцем Золотоніського МР ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Наджафовою Т.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Старший державний виконавець Золотоніського МР ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Наджафова Т.В. змінила прізвище на ОСОБА_2 , що стверджено копією наказу від 19.01.2021 р. №212/03.

Згідно копії листа від 10.02.2021 р. ОСОБА_1 зверталася до старшого державного виконавця Золотоніського МР ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Наджафової Т.В. із заявою про зняття арешту з банківської картки для соціальних виплат - рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк».

26.02.2021 р. старшим державним виконавцем Золотоніського МР ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Наджафовою Т.В. на вказану заяву було надано відповідь №517, відповідно до якої ОСОБА_1 роз`яснено, що саме на банк покладено обов`язок повідомляти виконавця про цільове призначення рахунку. Повідомлення від банку не надходило. При винесенні постанови про накладення арешту на рахунки державним виконавцем не допущено порушень чинного законодавства.

Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що право на суд було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення, до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія Нафтогаз України , її дочірня компанія Газ України, публічне акціонерне товариство Укртрансгаз, постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.

Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

Зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Таких же висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Аналогічна позиція відображена і у постанові ВС від 03.02.2021 у справі № 756/1927/16-ц

Щодо вимоги про поновлення строку звернення до суду, суд вказує, що з матеріалів скарги вбачається, що скаржнику про наявність постанови було відомо ще 10.02.2021 року так як скаржник зверталася до виконавчої служби для врегулювання спору та їй була направлена відповідь від 26.02.2021 року, а до суду зі скаргою ОСОБА_1 звернулася лише 13.04.2021 року. При цьому обґрунтовуючи підстави поважності пропущення строку скаржник посилається на те, що лише в листопаді 2020 року вона дізналася про існування оскаржуваної постанови, 07.04.2021 р. вона уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Березіною С.Г., оскільки вона не є спеціалістом в області юриспруденції. Тому скаргу не змогла подати у встановлений законодавством строк.

Зі скарги та доданих до неї матеріалів не вбачається, що скаржник була позбавлена можливості в строки, визначені ЦПК України, звернутись до суду зі скаргою на постанову державного виконавця. Скаржниця 10.02.2021 р. зверталася до виконавчої служби із заявою про зняття арешту з банківського рахунку, тому могла самостійно подати й скаргу до суду та мала достатньо часу укласти договір про надання правової допомоги завчасно, щоб не порушити строки звернення до суду зі скаргою. Скаржниця, знаючи про існування оскаржуваної постанови з листопада 2020 року, лише 10.02.2021 р. звернулася до ДВС із заявою про зняття арешту з рахунку, а до суду з даною скаргою - 13.04.2021 р. Тобто з моменту, коли особа дізналася про порушення свого права і до звернення нею до суду за захистом свого права, пройшло 5 місяців. Суд вважає, що в боржника було достатньо часу, щоб укласти договір з адвокатом та у встановлений законодавством строк звернутися до суду.

Суд вважає, що підстави для поновлення скаржнику строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця відсутні.

Стаття 126 ЦПК України визначає, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У рішеннях ЄСПЛ, постановлених за результатами розгляду справ «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

Таким чином, прийняття рішення про залишення скарги без розгляду, яке прийняте у відповідності до вимог чинного ЦПК України, жодним чином не свідчить про обмеження доступу скаржника до правосуддя, а виключно спонукає його неухильно дотримуватися чинних норм ЦПК України та здійснювати захист своїх прав у передбачений вказаним законом строк.

Суд дійшов висновку, що в поновленні процесуального строку для звернення до суду зі скаргою скаржнику слід відмовити, а скаргу залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 447, 448, 449, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_3 в поновленні процесуального строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Золотоніського МР ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Олексієнко (Наджафової) Т.В. - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів, в порядку визначеному ст.ст.354,355 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо ухвалу залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.Ю. Степченко