Справа №488/4660/18 Головуючий у 1-й інстанції Коваленко І. В.
Провадження № 22ц/812/1180/21
Провадження № 22ц/812/1214/21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 червня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю.,

із секретарем: Горенко Ю. В.,

за участю: позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представників відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_5 , від імені якої діє адвокатка

Данилова Катерина Юріївна,

та ОСОБА_6

на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Коваленка І. В. в залі суду у місті Миколаєві о 9 год. 12 хв. зі складанням його повного тексту 22 квітня 2021 року, по справі

за позовом

ОСОБА_7

до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9

про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в якій просила встановити факт її проживання однією сім`єю, як жінки з чоловіком без реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що у період з 18 травня 2004 року та по день смерті ОСОБА_10 проживала з ним разом однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_1 , наймачем якої був померлий. За спільне життя з ОСОБА_10 вони разом до квартири придбавали меблі, техніку, встановили металопластикові вікна і балконні двері, а також газовий лічильник. У вересні 2012 року здали спірну квартиру в оренду, оскільки чекали спільну дитину та їм потрібні були кошти.

1 грудня 2012 року ОСОБА_10 загинув, та його похованням займалася позивачка.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 народила спільного сина ОСОБА_12 , який ІНФОРМАЦІЯ_3 також помер.

Посилаючись на ці обставини позивачка зазначила, що встановлення юридичного факту їй необхідно для визнання права на користування квартирою АДРЕСА_1 , яке оспорюється відповідачами.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідачка ОСОБА_5 , від імені якої діє адвокатка Данилова К. Ю., подала відзив, в якому зазначила, що позивачкою не надано доказів для підтвердження факту спільного проживання та не вказано жодної правової підстави для встановлення такого юридичного факту, оскільки спірна квартира відноситься до комунальної власності, право користування якої мав померлий ОСОБА_10 , як наймач, та член його родини син ОСОБА_6 , та вона, як колишня дружина.

У відзиві та запереченнях відповідач ОСОБА_6 , від імені якого діє адвокат Гусак О. М., позовні вимоги, які пред`явлені до нього також не визнав та вказав на їх безпідставність.

У відповіді на відзив представник ОСОБА_1 - адвокат Корженко В. А. послався на ті ж самі обставини, які виклав у позовній заяві.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 5 березня 2021 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено спадкоємців померлого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ..

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 квітня 2021 року позов задоволено, ухвалено про встановлення факту проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 18 травня 2004 року по 1 грудня 2012 року. Розподілені судові витрати.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою доведено факт спільного проживання з померлим, який необхідно їй встановити для підтвердження правомірності права користування комунальною квартирою, за наявності спору про право, який виник між сторонами.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_5 , від імені якої діє адвокатка Данилова К. Ю., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, і неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На думку представника відповідачки, судом не з`ясовані обставини, які необхідні для встановлення факту, що має юридичне значення, не визначено, який саме спір виник між сторонами, що потребує встановлення визначеного позивачкою факту.

Зазначала про те, що позивачкою у судових засіданнях не доведено за допомогою належних доказів факт спільного проживання з померлим однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та не встановлено, що позивачка з померлим вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Показання свідків, допитаних у суді не конкретизовані, та не містять відомостей про конкретні факти, та їх визначення у часі.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_6 також оскаржив його, подав апеляційну скаргу, у якій просив судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Посилався на відсутність порушення прав позивачки з боку відповідачів, та незрозумілість підстав для встановлення такого факту.

Зазначав про відсутність доказів спільного побуту між позивачкою та його померлим батьком, оскільки всі докази, що надані позивачкою свідчать про облаштування та ремонт, який робився у квартирі його батьком, як наймачем житла.

Наголошував, що посилання суду на показання свідків, як на підставу для встановлення факту спільного проживання, не ґрунтується на належності та допустимості доказів, та не відповідає судовій практиці ВС і ВС України.

У письмовому відзиві позивачка ОСОБА_1 вважала доводи апеляційних скарг безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення, який належним чином доведений у судовому засіданні позивачкою.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та нормам процесуального і матеріального права.

З матеріалів справи вбачається що ОСОБА_10 за життя перебував у двох зареєстрованих шлюбах: з ОСОБА_13 , з якою має спільну доньку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.63-66); та з відповідачкою ОСОБА_5 , з якою має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с.67, 202-204); також має сина ОСОБА_8 ( т. 1. а.с. 242). З часу розірвання шлюбу 17 березня 1998 року з відповідачкою ОСОБА_5 у іншому зареєстрованому шлюбі не перебував.

ОСОБА_10 проживав та був зареєстрований з 28 жовтня 1988 року у квартирі АДРЕСА_1 , яка є комунальною власністю та була закріплена за ним у неповнолітньому віці з переоформленням особового рахунку при досягненні ним повноліття (т.1 а.с.15-16, 47, 75).

До квартири АДРЕСА_1 , з його згоди, як наймача, вселилися, зареєструвалися та проживали інші члени його родини: відповідачка ОСОБА_5 , як дружина, та його сини ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (т.1 а.с.67). Реєстрація членів родини вчинена 10 квітня 1998 року, незважаючи на розірвання шлюбу між відповідачкою ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , та не скасована до наступного часу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, та після його смерті спадкоємцями першої черги є його діти: відповідачка ОСОБА_9 за фактом подачі заяви до нотаріальної контори, та сини, по факту реєстрації за однією адресою зі спадкодавцем та неповнолітнім віком на час смерті батька (т.1 а.с.55-74).

В той же час спадкове майно, яке підлягає оформленню у порядку прийняття спадщини за законом, після смерті ОСОБА_10 відсутнє.

Спірна квартира АДРЕСА_1 , у якій за життя проживав та був зареєстрований ОСОБА_10 не відноситься до складу спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця, так як право користування цим житловим приміщенням визначається у відповідності до статей 31, 51, 58, 63-65, 103 ЖК УРСР, і не може бути успадкована та передана іншим шляхом. В цьому разі питання набуття права користування квартирою, яка відноситься до комунальної власності, вирішується в залежності від наявності згоди наймача, та інших членів його родини, в тому числі і колишніх, з огляду на відсутність іншої домовленості між ними, щодо підстав вселення до спірної квартири інших осіб, як постійних мешканців, або їх вселення, як тимчасових мешканців, в тому числі у зв`язку з укладенням договору піднайму (стаття 65 ЖК УРСР).

Відтак, визначення права користування квартирою, яка є комунальною власністю, не залежить від наявності чи відсутності факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, так як безпосередньо пов`язано з наявністю чи відсутністю згоди, або іншої домовленості, між наймачем та усіма особами, що проживають разом з ним, як члени сім`ї, або як колишні члени сім`ї, на вселення цієї особи до такої квартири.

Між тим, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом, ОСОБА_7 посилалася виключно на наявність у неї права користування квартирою, яке вона набула за фактом спільного проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_10 без реєстрації шлюбу. При подачі позову одночасно посилалася на пред`явлення нею спочатку заяви в окремому провадженні, за яким ця заява була задоволена на підставі судового рішення, яке в подальшому скасовано. В той же час не вказала на зміну нею правових підстав для встановлення юридичного факту, оскільки у заяві вказувала іншу мету встановлення цього факту, а саме для оформлення пенсії по втраті годувальника (т.1 а.с.119-121).

На підтвердження встановлення факту у позовному провадженні у якості доказів надала суду: копії документів, виданих на ім`я померлого ОСОБА_10 , в тому числі копії договорів та замовлень на встановлення газового лічильника у спірній квартирі у листопаді 2008 року, встановлення металопластикових вікон та балконних дверей з актом виконаних робіт від 26 жовтня 2010 року (т.1 а.с.130-138).

Однак ці письмові докази не містять відомостей про здійснення спільних витрат наймача квартири ОСОБА_10 разом з позивачкою, та не є джерелом інформації щодо спільного проживання однією сім`єю.

Не є такими доказами і договір оренди, та дані про роботу ОСОБА_10 у місті Києві в період з 27 грудня 2011 року по 1 грудня 2012 року (т.1 а.с.14, 98-99), які навпаки, спростовують можливість спільного проживання у квартирі АДРЕСА_2 позивачки разом з її наймачем.

Не можуть бути прийняті, як докази на підтвердження факту спільного проживання, копії документів про народження та поховання дитини позивачкою (т.1 а.с.9-13), оскільки її дитина народилася після смерті ОСОБА_10 , не була народжена у шлюбі, та померлим у встановленому порядку не визнавалася.

Надання лікарського свідоцтва про смерть братом позивачки ОСОБА_15 для вчинення актового запису про смерть ОСОБА_10 (т.1 а.с.72-73), не є безумовним свідченням на користь факту спільного проживання однією сім`єю, оскільки за поясненнями цього ж свідка у суді, що підтверджено і позивачкою, ОСОБА_10 загинув разом з дядьком ОСОБА_16 в машині на шляху по автодорозі, внаслідок чого родичом останнього і отримано лікарське свідоцтво про смерть.

Також, як на підтвердження сімейних відносин позивачка посилалася, в тому числі на показання свідків ОСОБА_15 , який є її братом, ОСОБА_17 , яка є дружиною брата, ОСОБА_18 , яка є сестрою ОСОБА_10 , та ОСОБА_19 , з якою вони товаришували, та які були допитані судом. Але показання цих свідків не мають свідчень про конкретні відомі їм обставини, безпосередніми очевидцями яких вони були, та носять узагальнюючий характер.

Так, ОСОБА_15 показав, що його сестра зустрічалася з ОСОБА_10 з 2004 року, потім вони працювали у місті Києві, де ОСОБА_10 загинув з їх дядею. ОСОБА_17 пояснила, що з 2005 року позивачка вже проживала разом з ОСОБА_10 , ремонтувала та здавала спірну квартиру. ОСОБА_18 вже показала, що позивачка з її братом проживала з 2005-2006 р.р., та бачила її на кладовищі. ОСОБА_19 зазначила, що позивачка проживала разом з ОСОБА_10 з 2005 року, та потім працювала разом у місті Києві.

Однак, на думку колегії суддів, встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ґрунтуючись лише на показаннях свідків не можливо, з огляду на відсутність інших письмових доказів, які б свідчили про конкретні спільні або індивідуальні трудові зусилля ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , починаючи з 18 травня 2004 року та по 1 грудня 2012 року, внаслідок яких вони почали проживати разом, одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету.

Такими письмовими доказами для встановлення факту не можуть бути і акти, які складені та підписані сусідами не лише після смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_6 та 2.03.2013 (т.1 а.с.6-7), та які ще містять інформацію з чужих слів.

В той же час представниками відповідачів запрошені інші свідки, які також допитані судом в засіданні, та ними надані свідчення, що містять протилежну інформацію, а саме: свідок ОСОБА_20 , яка є знайомої родини ОСОБА_21 , показала, що знає їх родину з 1997 року у зв`язку зі спільною роботою чоловіків, та їй відомо, що ОСОБА_10 та його колишня дружина ОСОБА_22 проживали разом до останнього дзвоника у школі сина, а позивачку бачила лише один раз при ознайомленні з договором на оренду квартири; свідок ОСОБА_23 , яка є сусідкою по квартирі, зазначала, що підписала акт, так як позивачку бачила декілька разів, та вона проживали разом з ОСОБА_10 3-4 роки; свідок ОСОБА_24 , яка також є сусідкою по квартирі, показала, що знала ОСОБА_25 20 років, а позивачку бачила тільки з вікна декілька разів, після чого на протязі двох років бачила їх разом, але акт не підписувала, та в квартирі жили квартиранти; свідок ОСОБА_26 , який є знайомим, пояснив, що знає родину ОСОБА_21 з 1991 року, зі слів ОСОБА_25 у подальшому дізнався, що він жив з іншою жінкою.

Ці показання свідків, як докази, перепровірені у суді апеляційної інстанції, і на переконання колегії суддів, жодні із них не містять даних про усталенні сімейні відносини між померлим та позивачкою, ведення ними спільного господарства, та піклування один про одного, оскільки носять епізодичний характер та не містять конкретних даних, які можуть підтвердити такі усталені відносини на протязі тривалого часу, визначеного позивачкою у період з 18 травня 2004 року по 1 грудня 2012 року.

Інших допустимих та належних доказів на підтвердження обставин, характерних для сімейних правовідносин, якими вважаються проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спірного користування, що є обов`язковим у даній категорії справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року при розгляді справи №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19)), позивачкою до суду першої інстанції не надано та судом першої інстанції не встановлено та не досліджено.

Конституційний суд України у рішенні від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 також зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин.

За такого висновок суду першої інстанції про факт перебування позивачки та померлого з 18 травня 2004 року виключно у сімейних стосунках, а ні у робочих, дружніх стосунках або у інших стосунках, що є відмінними від сімейних, ґрунтуються лише на припущеннях.

Твердження суду про можливість встановлення такого факту для подальшого визнання за позивачкою, яка 18 жовтня 2014 року зареєструвала шлюб з іншим чоловіком, права на користування квартирою, якою користуються колишні члени родини померлого, членом сім`ї яких не є позивачка, суперечить не лише відсутністю жодної норми матеріального права, якими ОСОБА_1 обґрунтовувала б свої позовні вимоги, а ще і встановленим апеляційним судом обставинам та помилковому тлумаченні діючого житлового законодавства.

Зі змісту роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 1 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що в порядку окремого провадження судом розглядаються справи про встановлення юридичних фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. За наявності спору про право такий спір розглядається за правилами позовного провадження.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясовувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним, і чи тягне він правові наслідки.

Тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для встановлення факту спільного проживання позивачки із померлим однією сім`єю як чоловіка з жінкою без реєстрації шлюбу, є помилковим, так як він не породжує для неї юридичних наслідків, оскільки спірна квартира відноситься до комунальної власності, а тому право на користування нею набувається у інший спосіб.

Це підтверджено і колом відповідачів, до яких пред`явлені вимоги, як спадкоємців, в тому числі, які не мають права на користування спірною квартирою.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а зроблені ним висновки є такими, що не відповідають обставинам справи, слід скасувати з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, та ухвалити нове, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_7 відмовити.

На підставі частин 1 і 13 статті 141 ЦПК України понесені судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції слід віднести за рахунок позивача, а витрати, сплачені відповідачами за подачу апеляційних скарги, за якими відкрито апеляційне провадження, слід стягнути на її користь з позивача у розмірі по 1 057 грн. 20 коп..

Підстав для покладення витрат, понесених відповідачами за надану правову допомогу у суді першої інстанції не має у відповідності до частини 8 статті 141 ЦПК України, за відсутністю доказів надання такої допомоги у місцевому суді, але з цих же підстав витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції слід стягнути, а саме на користь ОСОБА_5 у розмірі 5 000 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 , від імені якої діє адвокатка Данилова К. Ю., та ОСОБА_6 , - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 1 057 грн. 20 коп., на користь ОСОБА_6 судові витрати у розмірі 1 057 грн 20 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції на користь ОСОБА_5 у розмірі 5 000 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

С. Ю. Колосовський