21.12.2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Бородіної О.В.,

при секретарі Добронос Д.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління (м. Харків), третя особа Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», про зняття арешту з нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду міста Харкова із вказаним позовом в якому просила: зняти арешт з однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності, накладений державним виконавцем міжрайонного відділу державної виконавчої сліжби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління (м. Харків) Умніковим І.В., згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, ВП 58566080 по виконанню рішення суду від 19.08.2018 року у цивільній справі № 642/749/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.05.2009 року.

Мотивуючи свою заяву тим, що 07.03.2019 року постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірсько-Новобаварському районах у місті Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області Умнікова І.В. відкрито виконавче провадження № 58566080 з примусового виконання виконавчого листа № 642/749/18 від 19.07.2019 року, виданого Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 12.05.2009 року у розмірі 26800,77 гривень.

18.03.2019 року постановою про арешт коштів державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірсько-Новобаварському районах у місті Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області Умнікова І.В. номер запису про обтяження 30738085, спеціальний підрозділ) було арештовано нерухоме майно - 1-а квартира загальною площею 32,1 кв.м., житловою площею 16,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності Позивачу.

Постановою Харківського апеляційного суду від 04.12.2020 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року було змінено, скасувавши його в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» штрафів в загальному розмірі 1752, 42 грн та в задоволенні позову в цій частині Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити. Зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 12 травня 2009 року з 26 800,77 грн до 5256, 00 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 1976,00 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом 2100,96 грн, заборгованості за пенею та комісією 1180,00 грн. Заочне рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судового збору в розмірі 1762,00 грн - скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1779, 18 грн судового збору.

02.04.2021 року по зазначеному виконавчому провадженню було винесено постанову гро повернення виконавчого документа відповідачу.

Позивач вказує, що 26 липня 2021 року на рахунок АК КБ «Приватбанк» за рішенням суду було сплачено нею 4076,96 гривень, що складаються: 1976,00 гривень - сплата заборгованості за кредитом; 2100,96 гривень - сплата заборгованості за відсотками.

27 липня 2021 року на рахунок АК КБ «Приватбанк» за рішенням суду нею було сплачено . 1180,00 гривень - сплата заборгованості за пенею.

Оскльки заборгованість за кредитом перед АТ КБ «ПриваБанк» нею була погашена в повному обсязі, 03.08.2021 року представник позивачки звернулась до Міжрайонного відділу державної конавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління із проханням зняти арешт у зв`язку з повним погашенням заборгованості за рішенням суду.

У відповідь листом Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального правління від 17.08.2021 року, вих. № 58566080/21, у знятті арешту відмовлено за відсутністю законних підстав та припинення обтяження.

Позивач посилається на відсутність відкритого виконавчого провадження про стягнення заборгованості за рішенням суду та відсутність заборгованості, а при цьому наявність арешту на квартиру стає перешкодою для позивачки у вільному розпорядженні своїм нерухомим майном, та є підставою для зняття безпідставного та неактуального на тепер арешту.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 15.09.2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

28.09.2021 року до канцелярії суду подано заяву на усунення недоліків.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 30.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження.

Відповідачем Холодногірсько-Новобаварським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надано відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на його необгрунтованість, та таким що не відповідає дійсним фактичним обставинам справи.

Так, на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №58566080 з примусового виконання виконавчого листа №642/749/18 від 19.12.2018 виданого Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АК КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 12.05.2009 у розмірі 26800,77 грн.

02.04.2021 по зазначеному виконавчому провадженню було винесено постанову про поверненим виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

На адресу відділу не надходило жодних повідомлень про повне фактичне виконання або скасування судового рішення. Не було надано підтверджуючих документів, заяв про те, що сплачено заборгованість, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. Також боржником та стягувачем на час завершення виконавчого провадження не було надано постанову Харківського апеляційного суду від 04.12.2020 про зменшення розміру заборгованості за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19.07.2018 року. Тобто державний виконавець не мав відомостей про зменшення розміру боргу за виконавчим документом. Лише 03.08.2021 до відділу надійшла заява від представника боржника про зменшення розміру заборгованості.

Крім того судом та стягувачем не було відізвано виконавчий документ на суму 26800,77 грн. та не надано новий виконавчий документ на зменшену суму боргу відповідно до постанови Харківського апеляційного суду від 04.12.2020.

Як зазначено у п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно положень п. 2, 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову.

Посилаючись на вказане зазначили що у Відділу наразі відсутні законні підстави для зняття арешту та припинення обтяжень майна.

Представником третьої особи АТ КБ «Приват Банк» до суду надані письмові пояснення згідно яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказував, що обрананий позивачем, яка є стороною виконавчого провадження, спосіб захисту не є належним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону «Про виконавче провадження» передбачено: особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

Тобто мається на увазі особа, яка не є стороною виконавчого провадження - саме вона має можливість звернутися до цивільного суду з позовною заявою про зняття арешту зі свого майна. У випадку ж, коли особа мала статус боржника у виконавчому провадженні, їй слід звертатись до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця в порядку, передбаченому розділом X Закону та відповідними розділами Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК України).

Саме такої практики дотримується Верховний суд. Для прикладу звертають увагу на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.06.2020 р. у справі №201/10187/18, де особа (боржник) звернулась до суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби про зняття арешту з майна, однак, у цій справі суди усіх інстанцій у відкритті провадження відмовили, оскільки позивач є боржником у виконавчому провадженні, а спір не пов`язаний з належністю майна, на яке накладено арешт. Крім того, арешт на майно позивача накладено з метою забезпечення виконання рішення суду, тому він не може виступати позивачем у даній справі, і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Крім того, вказує, що зняти арешт з майна боржника можна, в наступних випадках: за рішенням суду про зняття арешту, якщо майно належить не боржнику, а іншій особі; якщо при накладенні арешту на майно було порушено встановлений законом порядок - шляхом оскарження постанови про арешт начальнику виконавчої служби або ж до суду, який ухвалив рішення в межах встановлених термінів для оскарження; або ж за наявності підстав, встановлених у статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Повертаючи виконавчий документ стягувачу без виконання державний виконавець не зобов`язаний скасовувати арешти, накладені в рамках виконавчого провадження, якщо фактично рішення не виконане. Стаття 37 Закону України Про виконавче провадження" передбачає зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу лише на Підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті ( стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру). Такі підстави повернення виконавчого документу стягувачу, як відсутність майна, на яке може бути звернено стягнення (що мало місце в даному випадку), не передбачають зняття арешту.

За таких умов вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача подала доповнення до позовної заяви, у якій в тому числі просила відомості про боржника ОСОБА_1 виключити з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення. Також були подані заперечення на письмові заяви відповідача та третьої особи, у яких наполягала на доводах викладених у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вбачається з матеріалів справи, що арешт на майно ОСОБА_1 було накладено в рамках здійснення виконавчого провадження № 58566080, відкритого на підставі виконавчого листа № 642/749/18, виданого 19.12.2018 року Ленінським районним судом м. Харкова.

Із наведеного слідує, що вищевказане обтяження (арешт майна) накладено державним виконавцем у рамках виконавчого провадження, здійснення якого відбувалося з приводу виконання судового рішення.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачем в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження».

Із врахуванням того, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, а саме:боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченомурозділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першоїстатті 255 ЦПК України. (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

Таким чином, позивач , який є боржником у виконавчому провадженні не може пред`явити позов про зняття арешту з майна, він не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з частинами першою та другою статті 40 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. 4 вказаної статті , у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи,

про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У відповідності до частин третьої статті 59 наведеного Закону з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

Згідно з підпунктом 4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема якщо в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не є закінченим. При цьому, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 17 січня 2018 року по справі № 910/8019/15-г, від 06 березня 2019 року в справі № 263/1468/17 (провадження № 61-31540св18), від 04 березня 2020 року в справі № 127/2-1421/09 (провадження № 61-22895св19), від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 24 травня 2021року (справа №712/12136/18; провадження №61-4726сво19) дійшов висновку про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суд робить висновок про те, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

З позовної заяви та доданих документів вбачається, що арешт на майно позивача було накладено державним виконавцем в порядку виконання рішення суду в межах виконавчого провадження про стягнення з неї заборгованості, виконавчий лист повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернуте стягнення, а не у зв`язку з погашенням боржником ОСОБА_1 заборгованості, і таким чином позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а питання про зняття арешту з майна повинно вирішуватись за скаргою, поданою у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першоїстатті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Слід зазначити, що Верховний Суд у вищенаведеній постанові визнав вірною практику судів, що у разі звернення боржника у виконавчому провадженні з вимогами, які не можливо розглядати у позовному провадженні, слід саме закривати провадження (відмовляти у відкритті провадження), а не розглядати вимоги по суті.

З огляду на наведене вище, оскільки заявлені вимоги не підлягають розгляду у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що слід закрити провадження у справі.

Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що її вимоги про скасування арешту майна, який накладений в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду ухваленого в порядку цивільної юрисдикції підсудні суду, який видав виконавчий документ в порядку розділу VII ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 200, 255, 268, 353 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління (м. Харків), третя особа Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», про зняття арешту з нерухомого майна - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 21.12.2021 року.

Суддя О.В. Бородіна