Дата документу 14.12.2021 Справа № 336/7185/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/7185/20 Головуючий у 1 інстанції: Щаслива О.В.
№ 22-ц/807/3621/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Кухаря С.В.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Коломоєць Ірини Василівни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до департаменту освіти і науки Запорізької міської ради, третя особа Запорізька гімназія № 17 Запорізької міської ради в особі первинної профспілкової організації, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до департаменту освіти і науки Запорізької міської ради, третя особа Запорізька гімназія № 17 Запорізької міської ради в особі первинної профспілкової організації, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заяви зазначала, що з 7 серпня 2019 року працювала в Запорізькій гімназії № 17 Запорізької міської ради на посаді директора на підставі строкового трудового договору № 16 від 07.08.2019 року, укладеного між нею та відповідачем. Наказом № 920 к/тр її звільнено з посади на підставі ст. 45 КЗпП України, яка передбачає розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації. Вважає своє звільнення незаконним, виходячи з такого.

В законодавстві про працю зазначено, що власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Разом з тим вимогу про звільнення позивача висунуто профспілковим комітетом Запорізької гімназії № 17 Запорізької міської ради, а виборний орган первинної профспілкової організації та профспілковий комітет Запорізької гімназії № 17 Запорізької міської ради не є тотожними поняттями. З наданої представником відповідача вимоги про звільнення ОСОБА_1 випливає, що на засіданні комітету були присутні чотири особи, які і утворюють профспілковий комітет. Навіть, якщо припустити, що в Запорізькій гімназії № 17 існує профспілковий комітет, то вказана вимога не містить відомостей про виборний орган, який є відмінним від профспілкового комітету. Таким чином, вимогу було пред`явлено неправомочним в розумінні ст. 45 КЗпП України органом, тому вона не повинна була розглядатися власником або уповноваженим ним органом.

Є безпідставними посилання у вимозі про звільнення на порушення ОСОБА_1 законодавства про працю з огляду на таке. Зазначені в акті інспекційного відвідування № ЗП 17803/314/АВ від 11.12.2020 року порушення з боку керівника гімназії при звільненні співробітника ОСОБА_2 виявлені у відсутність законних підстав для проведення будь-яких перевірок, оскільки вказане питання на момент інспекційного відвідування було предметом судового розгляду Запорізьким районним судом Запорізької області, який вирішував цивільну справу за позовом ОСОБА_2 про незаконне звільнення та поновлення на роботі. Між тим «Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затверджений постановою КМУ від 26.04.2017 року № 295, містить заборону інспекторам праці при проведенні інспекційних відвідувань та організації невиїзних інспектувань розглядати та перевіряти питання, які є предметом судового розгляду. Таким чином, перевірка законності звільнення вказаної особи інспектором праці ОСОБА_3 проводилася незаконно, тому підстав для згадування висновків цієї перевірки у вимозі профспілкової організації не було. Що стосується актів інспекційного відвідування № ЗП14101/566/АВ від 28.08.2020 року, № ЗП3272/314/АВ від 14.08.2020 року, акту перевірки суб`єкта господарювання № 273/4/АВ від 13.08.2020 року, припису головного управління Держпраці у Запорізькій області від 14.08.2020 року № 273/4, акту № ЗП/3272/314/АВ/П від 14.08.2020 року, подання головного управління Держпраці від 25.08.2020 року № 08/03.4-06/7951, ці документи не додані ані до вимоги, ані до відзиву. У зв`язку з викладеним є голослівними твердження відповідача про порушення позивачем законодавства про працю як такі, що не підтверджені жодними фактичними даними.

Комісією департаменту освіти і науки Запорізької міської ради від 23.11.2020 року встановлено, що мав місце факт порушення ОСОБА_1 законодавства про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності, зокрема: статтю 12 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» стосовно незалежності профспілки закладу освіти та статтю 42 щодо невиконання зобов`язання у сприянні створенню належних вимог для діяльності профспілкових організацій. Рішення, втілене в протоколі засідання вказаної комісії, на думку позивача і її представника, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки: по-перше, засідання відбувалося у відсутність ОСОБА_1 ; по-друге, жодним законом вказана комісія, яка перебрала на себе функції судових органів та перевищила свої повноваження, не уповноважена встановлювати факти порушення.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення до ухвалення судом рішення в цій справі. Окрім середнього заробітку просить стягнути з відповідача на її користь 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди, яку пояснює глибокими психологічними переживаннями через незаконне звільнення, яке посягає на її ділову репутацію, що завжди була бездоганною; піддає сумніву її професіоналізм та кваліфікацію; з приводу погіршення фізичного стану через безперервні емоційні страждання.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Коломоєць І.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 прийнята на роботу в Запорізьку загальноосвітню школу І-Ш ступенів № 17 Запорізької міської ради Запорізької області на посаду директора на підставі строкового трудового договору № 16 від 07.08.2019 року, укладеного між ОСОБА_4 та департаментом освіти і науки Запорізької міської ради, на строк з 8 серпня 2019 року по 7 серпня 2021 року (а. с. 4-6 т. 1). Наказом директора департаменту освіти і науки Запорізької міської ради від 23.11.2020 року № 892 к/тр звільнена на підставі ст. 45 КЗпП України (а. с. 3 т. 1).

Строковим трудовим договором за змістом ст. 23 КЗпП України є договір, що укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

У відповідності до п. 5.2. договору між сторонами цей договір припиняється після закінчення строку його дії (1); за угодою сторін (2); за ініціативою роботодавця у випадках, передбачених чинним законодавством України (3); за ініціативою керівника у випадках, передбачених чинним законодавством України (4).

Статтею 36 КЗпП встановлено підстави для припинення трудового договору, до яких у відповідності до пункту 4 частини 1 відносяться розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Як при розгляді справи у суді першої інстанції так і при апеляційному розгляді позивач посилалася на те, що вона була звільнена за ст. 45 КЗпП України за порушення законодавства про працю, але таке звільнення є незаконним, вимога заявлена неправомочним органом, підстав для висновку про порушення умов праці не було.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на наступні положення закону.

Повноваження виборного органу первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації на прийняття рішення про вимогу до власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір (контракт) з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", законодавство про працю, ухиляється від участі в переговорах щодо укладення або зміни колективного договору, не виконує зобов`язань за колективним договором, допускає інші порушення законодавства про колективні договори, встановлено статтею 247 КЗпП України.

Право профспілкових органів вимагати розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації, якщо він порушує Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», законодавство про працю, про колективні договори та угоди, передбачено також частиною 1 статті 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 38 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" до повноважень виборного органу первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації відноситься прийняття рішення про вимогу до роботодавця розірвати трудовий договір (контракт) з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує цей Закон, законодавство про працю, ухиляється від участі у переговорах щодо укладення, або зміни колективного договору, не виконує зобов`язань за колективним договором, допускає інші порушення законодавства про колективні договори.

Статтею 45 КЗпП України встановлено, що на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

За змістом вказаної статті власник або уповноважений ним орган зобов`язаний розірвати трудовий договір з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації, якщо тільки факти порушення керівником законодавства про працю, про колективні договори і угоди, Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" знаходять своє підтвердження.

Як зазначив суд першої інстанції, зазначення у даній статті того, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний розірвати трудовий договір з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації, свідчить про те, що вимога профспілкових органів про розірвання трудового договору (контракту) є обов`язковою для розгляду і виконання.

Інших рішень, окрім, як розірвання трудового договору у випадку встановлення фактів порушення законодавства керівником, власник або уповноважений ним орган приймати не вправі.

З наведених положень законодавства про працю слідує, що як у випадках розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, так і на вимогу профспілкового органу рішення про припинення трудових відносин ґрунтується на волевиявленні роботодавця.

Тож суд першої інстанції критично оцінив твердження позивача про те, що підстави його звільнення не передбачені договором між сторонами, так як зі змісту наведеного пункту 5.2. договору прямо випливає, що роботодавець вправі приймати рішення про припинення трудових відносин у встановлених законом випадках.

Обов`язковою передумовою для прийняття рішення про звільнення особи за вказаною підставою є встановлення фактів порушення керівником законодавства про працю, про колективні договори і угоди, Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Судом першої інстанції було встановлено, що 12 листопада 2020 року профспілковий комітет Запорізької гімназії № 17 звернувся до керівництва департаменту освіти і науки Запорізької міської ради з вимогою розірвати трудовий договір з директором Запорізької гімназії № 17 Запорізької міської ради ОСОБА_1 (а. с. 31 -35 т. 1).

У вимозі зазначено, що ОСОБА_1 неодноразово допущені порушення вимог ст. 41 КЗпП України про необхідність отримання попередньої згоди виборного профспілкового органу напередодні зміни умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів; порушення положень статті 142 КЗпП України в частині затвердження директором правил внутрішнього трудового розпорядку, які за наведеною нормою затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником); порушення вимог частини 3 статті 32 КЗпП України в частині неповідомлення про зміну істотних умов праці; порушення положень частини 4 статті 97 КЗпП України щодо обмеження права педагогічних працівників на преміювання.

Вимога містить посилання на встановлені під час перевірок службовими особами головного управління Держпраці у Запорізькій області порушення законодавства про працю, про охорону праці (акт перевірки суб`єкта господарювання № 273/4 від 13.08.2020 року, припис про усунення встановлених порушень від 14.08.2020 року № 273/4, акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) № ЗП/3272/314/АВ від 14.08.2020 року, припис про усунення виявлених порушень № ЗП/3272/314/АВ/П від 14.08.2020 року (а. с. 38-55 т. 2), подання заступника начальника головного управління Держпраці у Запорізькій області до директора департаменту освіти і науки Запорізької міської ради про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівника Запорізької гімназії № 17 (а. с. 147-148 т. 1)).

У вимозі також наявні посилання на порушення ОСОБА_1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» шляхом втручання в діяльність професійної спілки, вчинення тиску та переслідування членів профкому, заборони проведення зборів профспілкового комітету.

Для перевірки викладених у вимозі виборного профспілкового органу обставин департаментом освіти і науки Запорізької міської ради створено комісію, за наслідками роботи якої вирішено вважати вимогу профспілкового комітету Запорізької гімназії № 17 Запорізької міської ради до департаменту освіти і науки Запорізької міської ради про розірвання трудового договору з директором Запорізької гімназії № 17 ОСОБА_1 обґрунтованою і такою, що відповідає ч. 1 ст. 45 КЗпП, п. 9 ч. 1 ст. 247 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (а. с. 77-82 т. 1).

Зазначене надало підстави суду першої інстанції зробити висновок про те, що звільнення є таким, що ґрунтується на законі, а вимога виборного профспілкового органу про звільнення містить обґрунтування щодо порушення керівником Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», законодавство про працю, про колективні договори та угоди є обов`язком власника або уповноваженого ним органу.

У разі незгоди з вимогою, керівник, стосовно якого прийнято рішення, або орган чи особа, від яких залежить звільнення керівника, можуть у двотижневий строк оскаржити рішення профспілкового органу до місцевого суду, як випливає із змісту ч. 2 ст. 45 КЗпП України.

Як при розгляді справи у суді першої інстанції так і при апеляційному розгляді позивач посилалася на необізнаність щодо вимоги, проте не оскаржила її і протягом розгляду справи, коли текст зазначеної вимоги був предметом судового розгляду.

За змістом роз`яснень п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ, пов`язаних в вимогами профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу про розірвання трудового договору (контракту) з керівником або усунення його із займаної посади, слід виходити з того, що згідно зі ст. 45 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) така вимога може бути заявлена профспілковим чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, який за дорученням трудового колективу підписав колективний договір, і вона може бути оскаржена до суду працівником або власником чи уповноваженим ним органом у двотижневий строк.

Відхилення судом скарги на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу не є перешкодою для оспорювання працівником в суді законності звільнення його на підставі ст. 45 КЗпП.

Суд першої інстанції зробив висновок про те, що способом захисту керівника, щодо якого подано вимогу про звільнення, є оскарження до суду цієї вимоги, і лише відмова суду у задоволенні позову є підставою для подання позову про визнання незаконним звільнення.

Між тим позивач з таким позовом до суду не зверталась, пояснивши це відсутністю у неї копії вимоги, але при цьому матеріали справи містять не спростований позивачем акт про те, що вона, ОСОБА_1 , відмовилась отримати цю вимогу..

Також, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач не була позбавлена можливості отримати таку вимогу шляхом звернення до профспілкового комітету.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова колегія враховує, що факти порушення позивачем законодавства про працю встановлені в акті перевірки суб`єкта господарювання № 273/4 від 13.08.2020 року, приписі про усунення встановлених порушень від 14.08.2020 року № 273/4, акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) № ЗП/3272/314/АВ від 14.08.2020 року, приписі про усунення виявлених порушень № ЗП/3272/314/АВ/П від 14.08.2020 року, поданні заступника начальника головного управління Держпраці у Запорізькій області до директора департаменту освіти і науки Запорізької міської ради про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівника Запорізької гімназії № 17 тощо.

Посилання позивачки на те, що такі порушення були усунені, не доведено, та й не є підставою вважати, що такі порушення не мали місце.

Досліджуючи доводи позивача щодо безпідставності висновків про порушення нею законодавства про праці, судова колегія враховую наступне.

Акти перевірки, на які посилався відповідач, були складені компетентними органами, та їх у сукупності з іншими підставами було покладено в основу вимоги про звільнення.

У відповідних актах йдеться про численні порушення законодавства , в тому числі про безпеку та охорону праці, які були виявлені у ході перевірки. ( а.с.41-42 т.2).

Судова колегія враховує, що вимога профспілкового органу до Департаменту освіти і науки була мотивованою, містить посилання на численні порушення законодавства про праці серед яких порушення порядку затвердження внутрішнього трудового розпорядку, порядку зміни навантаження працівників, незаконне звільнення працівника ОСОБА_2 , (підтверджене судовим рішенням про поновлення на роботі) тощо.

Судом першої інстанції було враховано специфіку звільнення особи за ст. 45 КЗпП, яке застосоване не у зв`язку з порушенням нею трудової дисципліни, а у зв`язку надходженням вимоги профспілкового органу про розірвання трудового договору з керівником, тому таке звільнення не є видом дисциплінарного стягнення і не вимагає дотримання встановленої статтею 149 КЗпП України процедури.

Також мотивованими та переконливими є висновки суду першої інстанції щодо правомірності профспілкового комітету звертатися до власника або уповноваженого ним органу з вимогою в порядку ст. 45 КЗпП України.

За ст. 1 Закону України України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», яка визначає особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок, первинна організація профспілки це є добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання.

У відповідності до статті 11 Закону статус первинних мають профспілки чи організації профспілки, які діють на підприємстві, в установі, організації, закладі освіти або об`єднують членів профспілки, які забезпечують себе роботою самостійно чи працюють на різних підприємствах, в установах, організаціях або у фізичних осіб.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що профспілка працівників Запорізької гімназії № 17 Запорізької міської ради має статус первинної профспілки по відношенню до місцевої - Комунарської районної організації профспілки м. Запоріжжя Запорізького обласного комітету.

За статтею 38 зазначеного Закону до повноважень виборного органу первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації відноситься прийняття рішення про вимогу до роботодавця розірвати трудовий договір (контракт) з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує цей Закон, законодавство про працю, ухиляється від участі у переговорах щодо укладення або зміни колективного договору, не виконує зобов`язань за колективним договором, допускає інші порушення законодавства про колективні договори.

Відтак суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що профспілковий комітет Запорізької гімназії № 17 Запорізької міської ради і є виборним органом первинної профспілкової організації, що наділений правом звертатися до власника або уповноваженого ним органу з вимогою у відповідності до ст. 45 КЗпП України, тобто його дії повністю ґрунтуються на законі.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без здоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: В.Ю. Бєлка

С.В. Кухар