Справа № 2-1521/06
Провадження № 4-с/524/3/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., - представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , - представників заінтересованої особи - Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - Шамало Ю.В. та ОСОБА_3 , котрий є одночасно заінтересованою особою як головний державний виконавець Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за скаргами ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), покладення зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В:

24 грудня 2020 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), яка була прийнята судом та по якій було відкрито провадження у справі із залученням відповідних учасників справи (справа № 2-1521/06, провадження № 4с/524/57/20, нині № 4с/524/3/21, т. 1 а.с.78-81, 84).

Просив визнати дії головного державного виконавця Автозаводського відділу ДВС у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Коротких Д.Г. щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів без вирахування податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника неправомірними та зобов`язати головного державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з вирахуванням податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника, посилаючись на те, що 14 грудня 2020 року ним було отримано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за № 166721 від 08.12.2020 року з якого вбачається, що державний виконавець здійснив розрахунок аліментів без вирахування податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати.

11 січня 2021 року до суду надійшов відзив Автозаводського відділу ДВС у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на вказану скаргу, в якому вказується про незгоду зі скаргою з посиланням на дотримання вимог ч. 2 ст. 195 СК України при обчисленні розміру боргу платника аліментів (т. 1 а.с.94-97).

05 лютого 2021 року до суду надійшло заперечення представника заявника на відзив на скаргу з посиланням на висновки, які вказувалися у скарзі щодо порядку обчислення боргу (т. 1 а.с. 113).

05 березня 2021 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), з іншими вимогами, яка була прийнята судом та по якій було відкрито провадження у справі із залученням відповідних учасників справи (справа № 2-1521/06, провадження № 4с/524/12/21, а.с. 136-139).

Просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Автозаводського відділу ДВС у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Коротких Дениса Геннадійовича про здійснення розрахунку заборгованості за аліментами за минулий час за період з червня 2018 року по листопад 2020 року, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, застосовуючи ч.2 ст.195 СК України та зобов`язати головного державного виконавця здійснити перерахунок щомісячного розміру аліментів і загальної суми сплати за аліментами за період з червня 2018 року по листопад 2020 року згідно виконавчого листа у розмірі ј частини доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що 08 грудня 2020 року державним виконавцем, за відсутності законних підстав, самостійно був змінений порядок стягнення та розмір аліментів, зокрема, за відсутності підстав визначених СК України держаним виконавцем визначена заборгованість за аліментами за минулий час у період коли стягнення проводилося, коли ОСОБА_1 сплачував аліменти, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто застосовуючи ч.2 ст.195 СК України.

Ухвалою суду від 12 березня 2021 року було об`єднано в одне провадження скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (справа № 2-1521/06, провадження № 4с/524/3/21) та скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (справа № 2-1521/06, провадження № 4с/524/12/21), (т. 1 а.с. 152).

06 квітня 2021 року та 30 червня 2021 року до суду надійшли тотожні за своїм змістом відзиви Автозаводського відділу ДВС у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на вказані скарги, в якому вказується про незгоду зі скаргою з посиланням на дотримання вимог ч. 2 ст. 195 СК України при обчисленні розміру боргу платника аліментів, відсутність зі сторони державного виконавця дій по зміні розмірів та порядку стягнення аліментів, відсутності підстав у державного виконавця здійснення дій по утриманню податків (т. 1 а.с.165-168, т. 2 а. с. 37-40).

Ухвалою суду від 01 липня 2021 року заявнику було поновлено строки звернення зі скаргами.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скарги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, які зазначалися у скаргах.

Представники заінтересованої особи - Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - Шамало Ю.В. та ОСОБА_3 , котрий є одночасно заінтересованою особою як головний державний виконавець Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зі скаргами не погодилися, просили відмовити в їх задоволенні з посиланням на обставини і підстави, які зазначалися у відзивах.

Заявник ОСОБА_1 , заінтересована особа стягувач ОСОБА_4 у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляли.

Суд, заслухавши пояснення представників заявника та заінтересованої особи, заінтересованої особи головного державного виконавця, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 березня 2006 року, яке набрало законної сили, у справі за № 2-1521/2006, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 кошти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з сіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 17.02.2006 року до досягнення дитиною повноліття.

В Автозаводському ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває ВП № 31919097, яке було відкрито на підставі виконавчого листа виданого у березні 2006 року Автозаводським районним судом м. Кременчука на виконання вказаного рішення суду.

14 грудня 2020 року заявником було отримано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за № 166721, вчиненого головним державним виконавцем Автозаводського відділу ДВС у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Коротких Д.Г. 08.12.2020 року у зазначеному ВП, з якого вбачається, що державний виконавець здійснив розрахунок аліментів із зазначенням боргу у розмірі 34711,04 грн. станом на 01.12.2020 року.

З 01.06.2018 року по 01.12.2020 року заявник як ФОП перебував на спрощеній системі оподаткування, а тому державним виконавцем за вказаний період часу розмір аліментів визначався відповідно до вимог ч. 2 ст. 195 СК України.

У статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Згідно зі статтею 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Частинами першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Відповідно до частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, боржник вправі звернутися до суду зі скаргою щодо розміру, способу виконання рішення зі сплати аліментів.

Суд констатує, що головним державним виконавцем Автозаводського відділу ДВС у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Коротких Д.Г. 08.12.2020 року здійснено розрахунок аліментів із зазначенням боргу у розмірі 34711,04 грн. станом на 01.12.2020 року виходячи з 1/4 частини доходу боржника, що відповідає змісту виконавчого документа, з врахуванням тієї обставини, що з 01.06.2018 року по 01.12.2020 року заявник як ФОП перебував на спрощеній системі оподаткування виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати на одного середньооблікового працівника по м. Кременчук, оскільки боржником довідки з місця роботи не надавались. Тому державним виконавцем за вказаний період часу розмір аліментів визначався відповідно до вимог ч. 2 ст. 195 СК України.

У статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Щодо доводів заявника та його представника на необхідність здійснення обчислення розміру боргу по аліментам із проведенням обчислення з урахуванням віднімання розмірі податків та/або обов`язкових платежів, суд зазначає наступне.

Відповідно до правого висновку, висловленого Верховним Судом в ухвалі від 14 липня 2020 року у справі за № 664/2751/16-ц та постанові від 01 березня 2021 року у справі за № 2610/27695/2012, у випадку, коли платник аліментів не працює, розмір щомісячних платежів встановлюється за приписами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та частини другої статті 195 СК України, згідно з якими не передбачено зменшення суми середньомісячного заробітку у даній місцевості на суму видатків, що зазвичай сплачуються із фактично отриманого доходу платника, як це встановлено для платників за приписами частини першої статті 70 цього Закону.

Посилання заявника та його представника на необхідності врахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі за № 760/4569/18, є безпідставним, оскільки висновок суду щодо правомірності здійснення розрахунку державним виконавцем боргу по аліментам вказаним висновкам Верховного Суду не суперечить, а також враховуючи, що норма ч. 2 ст. 195 СК України не містить положення щодо необхідності здійснення відрахування із розміру середньомісячної заробітної плати на одного середньооблікового працівника у населеному пункті в якому проживає боржник, котрий за даних обставин є ФОП та котрий як ФОП перебуває на спрощеній системі оподаткування, розмірів податків при обчисленні розмірів аліментів (боргу по аліментам).

При цьому суд також врахував правову позицію ВС, яка була висловлена у постанові від 11 червня 2021 року у справі за № 0603/2-751/11, провадження № 61-1552св21.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Заявник та його представник не подали до суду належні і допустимі докази на підтвердження скарг, зокрема щодо неправильності обчислення державним виконавцем розмірів боргу по аліментам.

Відповідно ст. 451 ЦПК України встановлено, що:

1. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

2. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

3. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За наведених і встановлених обставин суд дійшов висновку, що скарги не є обґрунтованими та доведеними, а звідси такими, що не підлягають задоволенню.

Учасники справи не заявляли вимоги щодо відшкодування понесених ними відповідних судових витрат у справі.

Керуючись ст. 258-261, 352-355, 447-452 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарг про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Автозаводського відділу ДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Коротких Дениса Геннадійовича щодо здійснення розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати на користь ОСОБА_4 коштів на утримання дитини (аліментів) без вирахування податків та зборів із показників середньомісячної номінальної заробітної плати штатного працівника і про здійснення розрахунку заборгованості за аліментами за минулий час за період з червня 2018 року по листопад 2020 року, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості із застосуванням ч.2 ст.195 СК України, покладення зобов`язання.

Повний текст ухвали виготовлено 02 липня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: