ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1097/21 Номер провадження 22-ц/814/1558/21Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі головуючого :

судді-доповідача Абрамова П.С.,

суддів Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2021 року ухваленого під головуванням судді Яковенко Н.Л.

У справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

В березні 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулися до суду з позовом про стягнення ОСОБА_2 на їх користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 81669 грн. 06 коп., як складається із заборгованості за тілом кредит та відсотками.

Вказували, що в жовтні 2017 року між ними та відповідачем було укладений кредитний договір у формі заяви анкети за проектом «Монобанк» який передбачає дистанційне оформлення кредитної картки. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення. Також вказували , що даний кредитний договір був укладений з дотриманням вимог ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування та вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

короткого змісту вимог апеляційної скарги;

В апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк» просили рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Вказували, що висновки місцевого суду про те. що між сторонами не було в належній форм узгоджено умови договору є помилковими, та що місцевий суд не врахував правові позиції Верховного Суду висловлені в постановах від 08.07.2020 року у справі № 754/17518/15 ц, постанови об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 постанові Верховного Суду у справі № 404/502/18, у справі № 732/670/19 постанова від 9 вересня 2020 року, в яких констатовано факт, що підписавши заяву анкету у електронному вигляді у відповідності з проектом «monobank» відповідач вважається ознайомлений як з умовами кредитування так і паспортом споживчого кредиту.

Зазначали, що в їхньому розрахунку чітко наведено висхідні дані заборгованості як за тілом кредиту так і за відсотками. Виходячи з базової відсоткової ставки 3,2 % в місяць. Щодо належності розрахунків посилалися також на правові позиції Верховного суду у справах № 367/4970/13 постанова від 14.07.2020 року, у справі № 464/4985/15ц постанова від 8 липня 2020 року, справа № 753/16745/15ц, постанова від 02 липня 2020 року.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Судом встановлено, що 04.12.2017 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір у електронному вигляді у відповідності з проектом «monobank» шляхом підписання анкет заяви до договору про надання банківських послуг відповідачу ОСОБА_1 в АТ «Універсал Банк», відкрито рахунок № НОМЕР_1 , з максимальним кредитним лімітом 28 000 грн.

Також місцевий суд встановив, що долучена до справи заява - анкета не містить положень, які б визначали відсоткову ставку та встановлювали відповідальність за порушення умов договору (тобто штрафні санкції чи неустойку) .

Також місцевий суд встановив. що долучені до матеріалів справи розрахунки заборгованості не дають можливості визначити дійсний розмір боргу. встановивши вказані обставини місцевий суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги апеляційний суд вважає доводи апеляційної частки частково обґрунтованими.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Як вбачається з матеріали справи місцевий суд дійшов вірного висновку про укладення між сторонами кредитного договору у формі - заяви анкети.

Висновки місцевого суду в цій частині не суперечать правовим позиціям Верховного Суду висловленим при розгляді справ справі № 754/17518/15 ц, постанови об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 постанові Верховного Суду у справі № 404/502/18, у справі № 732/670/19 постанова від 9 вересня 2020 року в тому числі і щодо укладення кредитного договору у електронному вигляді у відповідності з проектом «monobank».

Не суперечить змісту форми заяви анкети і висновки місцевого суду про відсутність у ній чітко визначеної відсоткової ставки за користування кредитними коштами та розміру штрафних санкцій.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційної скарги, письмових пояснень сторін та наявних письмових доказів в матеріалах справи відсутні належні докази, які б давали можливість суду встановити дійсний розмір заборгованості з як за тілом кредиту, так і за відсотками.

Позивач посилається на ту обставину, що розмір відсоткової ставки чітко визначений в споживчому паспорті. Однак зазначений споживчий паспорт до матеріалів справи не долучений.

Належними доказами розмір відсоткової ставки, яка була визначена між сторонами не доведений. В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що базова відсоткова ставка визначена в розмірі 3, 2 % в місяць. Однак жодного доказу на підтвердження вказаної обставини до суду не надано.

Позивачем у справі також не надано докази, які б підтвердили розмір заборгованості за тілом кредиту.

Так, максимальний розмір кредитного ліміту встановлено в розмірі 28 000 грн. (а.с. 10)

В позовній заяві позивачем зазначено, що розмір заборгованості за тілом кредиту, відсотками та штрафними санкціями становить 81669 грн. 06 коп.

Долучений до матеріалів справи розрахунок свідчить про те, що розмір заборгованості за кредитом становить 81669 грн. 06 коп.

При цьому заборгованість за відсотками, пенею та комісією становить 0 грн. (а.с. 7)

З наданого до місцевого суду розрахунку руху коштів по картці від 31.03.2021 року (а.с. 39- 47) також неможливо встановити дійсного розміру заборгованості по тілу кредиту, відсоткам.

Долучені до апеляційної скарги докази також не підтверджують розміру визначеної між сторонами розміру відсоткової ставки та не містять належних розрахунків заборгованості за тілом кредиту.

Долучений до апеляційної скарги рух коштів по картці з 04.12.2017 року по 1.05.2021 року також не дає можливості чітко визначити розмір заборгованості та тілом кредиту, відсотками, оскільки містить загальну інформацію як про використання відповідачем кредитних коштів так і про списання та нарахування банком відповідних платежів, списання відсотків і т. д.

За таких обставин висновки місцевого суду про відсутність належних та допустимих доказів , з яких би вбачалося визначення розміру відсотків, штрафних санкцій, строк повернення кредитних коштів є вірними.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Незастосування місцевим судом при вирішенні спору правових позицій Верховного Суду на які посилається позивач, не призвели до невірного вирішення справи та не можуть бути підставою для зміни чи скасування судового рішення.

Як зазначено в рішення місцевого суду підставою для відмови в задоволенні позову є про відсутність належних та допустимих доказів.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат понесених під час апеляційного розгляду справи відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 01 липня 2021 року

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді С.М.Бондаревська

Л.І. Пилипчук