ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 643/7113/18

провадження № 22-ц/818/775/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Хорошевського О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО»

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року у складі судді Мельникової І.Д.,-

в с т а н о в и в :

04 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» ( далі за текстом - ПрАТ «СК «ВУСО») , в якому, з урахуванням уточнень ( т. 2 а.с. 17-19), просив стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» суму матеріального збитку у розмірі 76171,54 грн. та витрати на проведення експертних досліджень у розмірі 5983 грн., а також стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1000 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 суму матеріального збитку у розмірі 76171,54 грн. та витрати на проведення експертних досліджень у розмірі 5983 грн. витрати по сплаті судового збору в сумі 761,71 грн., а всього: 6744,71 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «ВУСО», посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Зазначає, що суд першої інстанції відкрив провадження та прийняв до розгляду позову заяву ОСОБА_1 і розглядав справу за участю неналежного відповідача, а саме представництва ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» у м. Харкові, а в подальшому, здійснивши заміну неналежного відповідача на ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» продовжив слухання справи, не розпочинаючи її розгляд спочатку.

Також судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотань представника ПрАТ «СК «ВУСО», а саме про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, про відвід експертів ХНДІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса, які підготували висновок комісійної судової автотехнічної транспортно-трасологічної експертизи від 30 жовтня 2017 року, та висновок за результатами автотоварознавчої експертизи, яким встановлено вартість матеріального збитку, про відвід експерту Трояну К.В., яким підготовлено звіт про оцінку транспортного засобу, про залишення позовної заяви без руху.

Судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги недостовірні, суперечливі докази, а саме висновки експертизи від 30.10.2017, 11.1.2019 та звіт про оцінку транспортного засобу від 24.03.2020.

Також судом не розглянуто заяву відповідача від 16.03.2020 року про застосування присічного строку, визначеного п. 37.1.4. статі 37 Закону № 1961-ІV, не досліджено наявність в матеріалах справи заяви позивача про страхове відшкодування .

Зазначає, що позов подано з порушенням установленого законом річного строку, оскільки ДТП сталася 05 травня 2017 року, позов до суду до неналежної особи подано 04 червня 2018 року, а до ПрАТ «СК «ВУСО» - 02.03.2020, посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 465/4287/15, № 465/4621/16-к.

Просить звернути увагу, що позивачем не надано до суду та відповідачу ПрАТ «СК «ВУСО», докази про настання цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_2 , що є підставою для визначення ДТП страховим випадком.

Вважає, що оскільки позивач не звертався до страховика з заявою про страхове відшкодування, то ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» не порушувало його права, недоведеність порушеного права є підставою для відмови в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає, що апеляційна скарга є безпідставною та неаргументованою, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Зазначає, що справа розглянута судом першої інстанції у відповідності до норм процесуального права, висновки суду про відмову в задоволенні клопотань є обґрунтованими.

Також зазначає, що в матеріалах справи наявні докази своєчасного звернення до страховика з заявою про страхове відшкодування, а тому річний строк для звернення до суду позивачем не пропущений та порушені права позивача підлягають поновленню.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь позивача матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП від 05.05.2017 року у розмірі 76171,54 грн., різницю між ринковою вартістю автомобіля до ДТП (81671,54грн) та ринковою вартістю після ДТП (5500 грн.), оскільки згідно висновку експертизи та оцінки пошкодженого автомобіля вбачається, що ремонт транспортного засобу є економічно необґрунтованим., а також документально підтверджених витрат на проведення автотоварознавчої експертизи та оцінки вартості майна в сумі 5983 грн. Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 на його користь судового збору в сумі 1000 грн., суд виходив із того, що позивач у своїй заяві не ставив вимог по суті спору до відповідача ОСОБА_2 .

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.02.2018 (справа №643/6081/17) провадження у справі відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП закрито, у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності ( т. 1 а.с. 17-19).

З цієї постанови убачається, що відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 05.05.2017 о 09:30 годині в м. Харкові по пр. Ювілейний, б. 45-Б, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi Grandis, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який зупинився попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Hundai Solaris» д.н.з. НОМЕР_3 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на автомобіль Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який перед цим здійснив зіткнення з автомобілем Mitsubishi Grandis, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який зупинився попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Для встановлення причин дорожньо-транспортної пригоди постановою від 10.08.2017 у справі про адміністративне правопорушення у відношенні водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 призначено судову автотехнічну експертизу.

Згідно висновку комісійної судової автотехнічної експертизи та транспортно-трасологічної експертизи № 16334/18714 від 30.10.2017, складеного судовими експертами ХНДІСЕ ім. Засл. проф., пояснення водіїв автомобілів Mitsubishi Grandis ОСОБА_2 та Volkswagen Passat ОСОБА_1 стосовно механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди не позбавлені технічної спроможності. Пояснення водія автомобіля Volkswagen Passat ОСОБА_1 відносно швидкості автомобілів Mitsubishi Grandis та Volkswagen Passat при їх русі на стадії зближення транспортних засобів, - з технічної точки зору, є неспроможними. Вирішити питання: «Чи спроможні, з технічної точки зору пояснення водія ОСОБА_3 про механізм виникнення зіткнення транспортних засобів?», - експертним шляхом не представляється можливим. В даній дорожній обстановці водій автомобіля Mitsubishi Grandis ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat для водія автомобіля Mitsubishi Grandis ОСОБА_2 визначалась шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля Mitsubishi Grandis ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Volkswagen Passat ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Вирішити питання: «Чи мав можливість водій ОСОБА_1 запобігти зіткненню транспортних засобів, і шляхом виконання яких конкретно вимог безпеки руху? Чи маються в діях водія ОСОБА_1 невідповідність вимог Правил дорожнього руху України, що знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події?», - на даному етапі дослідження експертним шляхом не представляється можливим. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Hyundai Solaris ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Вирішити питання: «Чи мав можливість водій ОСОБА_3 запобігти зіткненню транспортних засобів, і шляхом виконання яких конкретно вимог безпеки руху? Чи маються в діях водія ОСОБА_3 невідповідність вимог Правил дорожнього руху України, що знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події?», - на даному етапі дослідження експертним шляхом не представляється можливим ( т. 1 а.с. 20-26).

Власником транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким під час ДТП керував ОСОБА_1 , є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ( .т.1 а.с. 15-16).

ПрАТ «Страхова компанії «ВУСО» листом від 23.11.2017 з приводу розгляду повідомлення від 30.10.2017 про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 05.05.2017, повідомила власника автомобіля ОСОБА_4 про відмову у виплаті відшкодування, оскільки вина ОСОБА_2 не встановлена (т. 1 а.с. 27).

ПрАТ «Страхова компанії «ВУСО» листом від 02.04.2018 з приводу розгляду повідомлення від 30.10.2017 про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 05.05.2017, повідомила ОСОБА_4 про зупинення обчислення строків у відповідності до п. 5 ч. 36.2 ст. 36 Закону, до надання Страховику повного переліку документів, оскільки заявником не надано постанови суду по справі про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_5 , державний номерний знак НОМЕР_2 ( т. 1 а.с. 28).

Згідно висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи №7240 від 11.11.2019 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Volkswagen Passat, номерний НОМЕР_5 , внаслідок пошкодження при ДТП, що мало місце 05.05.2017, визначалась ринковою вартістю автомобіля та складає 81 671,54 грн. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Volkswagen Passat, номерний НОМЕР_5 , складає 1 666 043,45 грн. ( т. 1 а.с. 130-146).

Згідно звіту №153/03-20 про оцінку транспортного засобу - легкового автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , який виготовлений 24.03.2020 ТОВ «Клевер експерт» на замовлення ОСОБА_1 , - ринкова вартість пошкодженого автомобіля складає 5 500 грн. (т.2.а.с. 12-23).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є у тому числі завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування в меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц викладений правовий висновок, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно положень ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. До заяви серед іншого додаються: б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну. Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів.

Згідно до п. 1.3 ч. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу

З матеріалів справи убачається, що власником автомобіля Volkswagen Passat, номерний НОМЕР_5 є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , який звертався до ПрАТ «СК «ВУСО» (Страховика) про виплату страхового відшкодування із відповідною заявою ( .т.1 а.с. 15-16, 27-28).

З позовом до суду про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП та стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування у розмірі 76171,54 грн. звернувся ОСОБА_1 , який керував автомобілем під час ДТП, при цьому доказів передачі ОСОБА_4 права вимоги на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину, тощо) матеріали справи не містять.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст.77,80 ЦПК України).

З огляду на викладене, матеріали справи не містять доказів спричинення матеріальної шкоди саме позивачу ОСОБА_1 .

Факт керування ним автомобілем під час ДТП не свідчить про наявність у нього права вимагати відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобілю, власником якого є інша особа.

Доказів передачі позивачеві права вимоги від власника автомобіля матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141, п. п. «б», «в» ч. 1 ст. 382 ЦПК України судовий збір у розмірі 1500 грн, сплачений апелянтом за перегляд справі у суді апеляційної інстанції підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «ВУСО»

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.2,3,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» () судовий збір у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп., сплачений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.М. Хорошевський