Справа № 573/537/21
Номер провадження 2/573/209/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

29 червня 2021 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білопільської міської ради про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва - комерційну будівлю,

В С Т А Н О В И В:

Враховуючи складність у виготовленні повного тексту судового рішення, що потребує значного часу, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення буде виготовлено протягом п`яти днів.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Білопільської міської ради (місце знаходження: м. Білопілля, вул. Соборна, буд. 70 Сумської області) про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва - комерційну будівлю, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду буде виготовлено протягом п`яти днів.

Суддя

Справа № 573/537/21

Номер провадження 2/573/209/21

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст )

29 червня 2021 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білопільської міської ради про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва - комерційну будівлю,

В С Т А Н О В И В:

05 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Білопільської міської ради про визнання права власності на комерційну будівлю. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 24 вересня 2012 року вона придбала на прилюдних торгах нежитлову будівлю складу, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , площею 132,6 кв.м, про що отримала свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідчене приватним нотаріусом. В подальшому отримала згоду на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки шляхом укладання договору оренди земельної ділянки, дозвіл на розробку детального плану забудови території. Також за її замовленням архітектором ТОВ «Люко-С» виготовлено проект детального планування реконструкції нежитлових приміщень складу під будівлю комерційного використання з добудовою. 18 квітня 2013 року на 34 сесії 6 скликання Білопільської міської ради було затверджено вказаний вище проект. Отримавши зазначені дозвільні документи, позивачка у 2013 році самостійно провела реконструкцію з будівлі-складу на громадську будівлю комерційного призначення, не подавши декларації про початок будівельних робіт. 21 березня 2014 року ОСОБА_1 уклала з Білопільською міською радою договір оренди земельної ділянки строком до 20 березня 2019 року. По закінченню строку дії договору оренди отримала рішення Білопільської міської ради про продовження дії договору оренди, а також уклала додаткову угоду, якою продовжили строк дії договору до 19 березня 2024 року. 13 жовтня 2020 року позивачка отримала технічний паспорт на збудовану комерційну будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . З метою оформлення права власності на комерційну будівлю, позивачка звернулася до Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області та отримала повідомлення, відповідно до якого необхідно вирішувати питання оформлення права власності в рамках судового розгляду. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд визнати за нею право власності на об`єкт самочинного будівництва: громадський будинок комерційну будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 2-5).

Ухвалою від 08 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 103-104).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлений позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Білопільської міської ради Сумської області в судове засідання не з`явився. Міський голова Зарко Ю. направив до суду листа про розгляд справи без участі представника міської ради (а. с. 107).

Заслухавши позивача ОСОБА_1 , повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається з: будівлі складу, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серії ВТР №939453 від 24 вересня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області Шамуковою С.Ф. (а. с. 9-12).

Рішенням 26 сесії 6 скликання Білопільської міської ради Сумської області від 28 серпня 2012 року надано згоду ФОП ОСОБА_1 на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у користування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки для промисловості для комерційного використання, умовною площею 0,04 га по АДРЕСА_3 (а. с. 13).

Рішенням 31 сесії 6 скликання Білопільської міської ради Сумської області від 22 лютого 2013 року надано дозвіл на розроблення детального плану забудови території Білопільської міської ради за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 14).

Судом встановлено, що за замовленням позивачки ОСОБА_2 архітектором ТОВ «Люко-С» Любченко М.П. виготовлено проект детального планування реконструкції нежитлових приміщень складу під будівлю комерційного використання з добудовою по АДРЕСА_3 , шифр 08-2013-ПДП (а. с. 15-35).

Рішенням 34 сесії 6 скликання Білопільської міської ради Сумської області від 18 квітня 2013 року вказаний вище проект був затверджений (а. с. 36).

21 березня 2014 року між Білопільською міською радою, в особі секретаря міської ради Зубко Н.І., та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення з кадастровим номером :00:009:1024, загальною площею 0,0400 га, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , на строк 5 років. На підставі вказаного договору вищезазначену земельну ділянку передано ФОП ОСОБА_1 (а. с. 37-43).

На підставі вказаного договору державним реєстратором Яценком І.М. 07 квітня 2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію іншого речового права - права оренди позивача на земельну ділянку несільськогосподарського призначення з кадастровим номером :00:009:1024 (а. с. 48).

Рішенням 66 сесії 7 скликання Білопільської міської ради Сумської області від 31 січня 2019 року надано дозвіл ФОП ОСОБА_1 на продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 50).

20 березня 2019 року між Білопільською міською радою, в особі міського голови Зарка Ю.В., та ФОП ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, якою продовжено дію даного договору ще на п`ять років, тобто до 20 березня 2024 року (а. с. 51).

13 жовтня 2020 року за замовленням позивачки ОСОБА_1 філією «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» виготовлено технічний паспорт на господарський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 52-55).

За даними Філіалу Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на громадський будинок (комерційна будівля), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , не зареєстровано ні за фізичною ні за юридичною особою (а. с. 56).

За замовленням ФОП ОСОБА_1 виконано технічний звіт за результатами технічного обстеження громадського будинку (комерційна будівля) за адресою: АДРЕСА_5 /, відповідно до якого встановлено, що технічний стан конструкції нормальний, відсутні дефекти та пошкодження, які знижують несучу здатність та довговічність або перешкоджають нормальній експлуатації (а. с. 59-80).

Згідно із довідкою КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» № 35 від 25 листопада 2020 року та відповідного висновку, громадський будинок (комерційна будівля) за адресою: АДРЕСА_2 , зведений з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм і правил, знаходиться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці і не знаходиться на суміжних земельних ділянках (а. с. 81-82).

Згідно із звітом про експертну оцінку комерційної будівлі по АДРЕСА_2 станом на 02 грудня 2020 року ринкова вартість об`єкта оцінки становить 199 691 грн. (а. с. 83-92).

Також, у судовому засіданні встановлено, що 26 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася із письмовою заявою до Управління державної архітектурно будівельної інспекції у Сумській області із проханням надати роз`яснення з приводу оформлення декларації про введення в експлуатацію комерційної будівлі після самостійно проведеної реконструкції колишньої будівлі складу, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 122)

02 грудня 2020 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області позивачу ОСОБА_1 надано роз`яснення про те, що аналізуючи питання, порушені у заяві, слід звернути увагу на те, що її розгляд повинен здійснюватися у системному зв`язку з іншими положеннями законів, які встановлюють юридичні гарантії їх реалізації у сферах, не віднесених до правового регулювання Держархбудінспекції України. вирішення питання щодо визнання права власності на самочинне будівництво можливе в рамках судового розгляду, після чого його можливо прийняти в експлуатацію згідно із встановленою процедурою (а. с. 58).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 листопада 2019 року в справі №166/942/18, зазначено, що положення ч. 2 ст. 331 ЦК України слід розуміти в системному зв`язку з положеннями ст. 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає жодних винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації.

Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація.

Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано в процесі цього будівництва (створення майна).

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

З огляду на положення ч. ч. 1, 5 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме: якщо 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 листопада 2019 року в справі №166/942/18, зазначено, що при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає в забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (п. 5 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Такий висновок висловив Верховний Суд у постановах від 18 грудня 2018 року в справі №450/2307/15-ц, від 28 травня 2020 року в справі №718/785/17, від 30 червня 2020 року в справі №727/9974/17.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 27 травня 2015 року в справі № 6-159цс15.

Аналогічний висновок міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі №200/22329/14-ц, Верховного Суду від 14 липня 2020 року в справі №761/43044/16-ц, від 17 жовтня 2019 року в справі №301/1460/18-ц.

Таким чином, суд своїм рішенням не може підміняти дії та рішення інших органів державної влади, вчинення яких входить в компетенцію останніх, зокрема, вирішення технічних питань - прийняття в експлуатацію будівель та споруд.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Так, позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні вказала на те, що її звернення до Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області стосувалося надання роз`яснення з приводу оформлення декларації про введення в експлуатацію комерційної будівлі після самостійно проведеної реконструкції колишньої будівлі складу, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , а не введення вказаної комерційної будівлі в експлуатацію .

Разом з тим, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не було надано до суду доказів, що підтверджують звернення до органу державного архітектурно-будівельного контролю саме із заявою про введення самочинно побудованого у 2013 році громадського будинку (комерційної будівлі) за адресою: АДРЕСА_2 , та прийняття ним рішення, з якого вбачається саме спір про право позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку.

У правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц, зазначено, що за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства в площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З огляду на викладене вище та враховуючи, що суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію, а позивачем не надано до суду належних і допустимих доказів отримання дозвільних документів на самочинне будівництво та введення об`єктів нерухомого майна громадського будинку (комерційної будівлі ) в експлуатацію у встановленому порядку і набуття цим майном статусу об`єкта нерухомого майна як об`єкта цивільного права, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 316, 317, 319, 328, 331, 375, 376, 392 ЦК України, ст. ст. 3, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 4, 15, 76-78, 81, 200, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Білопільської міської ради (місце знаходження: м. Білопілля, вул. Соборна, буд. 70 Сумської області) про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва - комерційну будівлю, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 30.06.2021 року.

Суддя