ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 грудня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/720/21

Головуючий у першій інстанції - Парфененко О. Я.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1515/21, № 22-ц/4823/1516/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2021 року (місце ухвалення - м. Мена, дата складання повного рішення - 27.09.2021) та ухвалу цього ж суду від 01 жовтня 2021 року (місце ухвалення - м. Мена, дата складання повного судового рішення - 06.10.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 02.11.2019 о 01 год. 30 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ВАЗ 21130 р.н.з. НОМЕР_1 , в селищі Макошине, Менського району на автодорозі Т-25-42 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди уповноваженими органами внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування і станом на день подання позовної заяви вирок у справі відсутній.

Позивач посилається, що померлий ОСОБА_4 є батьком неповнолітнього ОСОБА_2 , якому у результаті наслідків від дорожньо-транспортної пригоди завдана шкода, що полягає у втраті годувальника та спричинена моральна шкода.

Посилається що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вважає, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув ОСОБА_4 , є страховим випадком, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Тому наголошує, що на підставі ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_4 є: син ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_5 , дружина ОСОБА_6 .

Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок втрати годувальника згідно зі ст. 1200 ЦК України є: син ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_5 .

Позивач наголошує, що 13.02.2020 представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування, а саме 75114,00 грн у відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок втрати годувальника, 16692 00 грн у відшкодування моральної шкоди. Проте, відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, що суперечить вимогам чинного законодавства.

У позові представник ОСОБА_1 - адвокат Лабик Р.Р. просить стягнути з ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , 75144 грн в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок втрати годувальника; 16692 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого; 20000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Менського районного суду від 17.09.2021 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Стягнуто з ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» на користь держави 2270 грн судового збору.

Рішення суду обґрунтовано тим, що сторонами не заперечувалось настання страхового випадку; наявності обов`язку у відповідача виплатити страхове відшкодування моральної шкоди і страхове відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок втрати годувальника, а також те, що особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_4 є: син ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_5 , дружина ОСОБА_6 , особами, які мають право на отримання страхового відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок втрати годувальника є: син ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_5 .

За висновком суду, наданий відповідачем розрахунок страхових виплат, які підлягали виплаті, відповідає вимогам ст.ст. 1195, 1200 ЦК України, п.п. 27.1, 27.2, 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі й щодо включення до числа осіб, які мають право на отримання страхових виплат ОСОБА_7 (мати померлого), оскільки остання на день смерті ОСОБА_4 досягла пенсійного віку та проживала разом з ним.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що ОСОБА_2 має право на страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 12 519,00 грн та на страхове відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок втрати годувальника у розмірі 50 076,00 грн і позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Проте, під час розгляду справи відповідачів виплатив страхові виплати, на які мав право ОСОБА_2 , у розмірі 62 595,00 грн, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

22.09.2021 представник ОСОБА_1 - адвокат Лабик Р.Р. звернувся до суду із заявою про стягнення понесених судових витрат, в якій просив стягнути з ПрАТ «СТ «Гарантія» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , 21000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Менського районного суду від 01.10.2021 у прийнятті додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, за заявою представника позивачки Лабика Р.Р. про стягнення понесених судових витрат відмовлено.

За висновком суду, представником ОСОБА_1 - адвокатом Лабик Р.Р. не надано доказів виконання умов договору про надання професійної правничої допомоги, визначених п. 3 «Замовлення на надання професійної правничої допомоги», а саме доказів щодо здійснення позивачкою чи її представником послуг Адвокатського об`єднання. Тому, з урахуванням не надання доказів оплати витрат на професійну правничу допомогу (квитанцій чи будь-яких інших платіжних документів), суд дійшов висновку про відмову в ухваленні додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями представник ОСОБА_1 - адвокат Лабик Р.Р. та заступник генерального директора ПрАТ «СТ «Гарантія» Є.М. Ходико подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Лабик Р.Р. просить скасувати рішення Менського районного суду від 17.09.2021 в частині відмови у стягненні решти суми страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПАТ «СТ «Гарантія» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 25038 грн решти страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника.

Також просить скасувати ухвалу Менського районного суду від 01.10.2021 та ухвалити судове рішення, яким стягнути з ПрАТ «СТ «Гарантія» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

За доводами апеляційної скарги є необґрунтованим висновок суду про включення матері померлого ОСОБА_4 до числа осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника згідно положень ст. 1200 ЦК України, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту перебування матері на утриманні ОСОБА_4 або доказів наявності у неї права на таке утримання на час дорожньо-транспортної пригоди.

Заявник посилається, що наявна у матеріалах справи довідка органу місцевого самоврядування про спільне проживання матері разом з померлим ОСОБА_4 не є належним доказом підтвердження факту перебування її на утриманні сина у розумінні ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В обґрунтування вказаних доводів апеляційної скарги заявник посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 05.10.2020 у справі № 734/2313/17, від 03.06.2021 у справі № 705/3172/19.

Також заявник не погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з підстав не надання доказів оплати таких витрат, оскільки не відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бєлоусов проти України» від 07.11.2013 та положенням ЦПК України.

В апеляційній скарзі заступник генерального директора ПрАТ «СТ «Гарантія» Ходико Є.М. просить скасувати рішення Менського районного суду від 17.09.2021 в частині стягнення з ПрАТ «СТ «Гарантія» судового збору у розмірі 2270 грн, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

За доводами апеляційної скарги рішення судом ухвалено з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки ПрАТ «СТ «Гарантія» у повному обсязі виконало договірні зобов`язання та сплатило суму страхового відшкодування і на момент ухвалення оскаржуваного рішення претензії потерпілої особи були відсутні.

Заявник наголошує, що під час розгляду судом справи та ухвалення рішення не було встановлено фактів зловживання процесуальними правами з боку відповідача, як і не знайшло відображення у судовому рішенні, що неправильні дії відповідача призвели до виникнення спірних правовідносин.

Тому вважає, що підстави для стягнення судового збору з відповідача, передбачені ч. 9 ст. 141 ЦПК України, відсутні.

Крім того, як зазначає заявник, факт виплати позивачу страхового відшкодування під час розгляду справи у суді не свідчить про неправильні дії з боку ПрАТ «СТ «Гарантія», оскільки в силу положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» питання виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 було зупинено у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження по факту дорожньо-транспортної пригоди, а не відмовлено у виплаті такого відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник генерального директора ПрАТ «СТ «Гарантія» Ходико Є.М. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Р.Р. В обґрунтування посилається на те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ухвала суду про відмову у стягненні судових витрат є обґрунтованими, оскільки рішення суду виконано відповідачем у добровільному порядку. Також вказує, що страхова компанія не відмовляла позиваці у виплаті страхового відшкодування, а лише повідомила, що для прийняття рішення про виплату такого відшкодування їй необхідно надати додаткові документи відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також заявник не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо виключення матері загиблого з числа осіб, які мають право на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, оскільки матеріалами справи підтверджено таке право і висновок суду першої інстанції в цій частині відповідає вимогам ст. 1200 ЦК України та ст. 27 вказаного вище Закону. Постановляючи ухвалу про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу судом обґрунтовано застосовано положення ст. 141 ЦПК України.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційних скарг та доданих до них матеріали справи, проте відзив на апеляційні скарги іншими учасниками справи до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 02.11.2019 ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ВАЗ 21130, номерний знак НОМЕР_1 , на автодорозі «Мена-Макошине» зі сторони м. Мена в напрямку смт Макошине Менського району рухався у вказаному напрямку на відстані 78,4 м від стовпа електроопори та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , який рухався у зустрічному напрямку руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер.

Зазначене вище підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 626373 від 07.08.2020 (а.с. 22-23, т. 1) та Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 147, т. 1).

Вказані у Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, її наслідки підтверджуються наявними у справі доказами, і сторонами по справі не заперечуються.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 21130, номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СТ «Гарантія», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1385476 від 02.09.2019 (а с. 34, 140, т. 1).

02.11.2019 від отриманих травм в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 24, т. 1).

За матеріалами справи, ОСОБА_1 (позивачка) та померлий ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 26-28, т. 1).

Згідно наявного у матеріалах справи свідоцтва про народження (а.с. 25, т. 1) ОСОБА_7 є матір`ю померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Судом також встановлено, що станом на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, 02.11.2019, померлий ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 07.08.2020, довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 14.09.2021 року (а.с. 22-23, 138, т. 1).

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 15.09.2021 ОСОБА_7 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 31.05.2019 (а.с. 139, т. 1).

З матеріалів справи убачається, що 13.02.2020 представник ОСОБА_1 , яка представляє інтереси неповнолітнього ОСОБА_2 , - ОСОБА_9 направив до ПрАТ «СТ «Гарантія» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника у розмірі не менше 75 114,00 грн (1/2 частки, що належить ОСОБА_2 ), заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із відшкодуванням моральної шкоди у розмірі 16 692,00 грн (1/3 частки, що належить ОСОБА_2 ) (а.с. 35-38, т. 1).

11.05.2021 ПрАТ «СТ «Гарантія» направило ОСОБА_1 повідомлення, в якому зазначило про неможливість прийняти рішення про виплату страхового відшкодування за відсутності постанови про закриття кримінального провадження або обвинувального акта у кримінальному провадженні та призупинення строку розгляду страхової справи (а.с. 84, т.1).

Згідно із страховим актом № 163-20 від 14.09.2021 та розрахунком страхової виплати, складеним ПрАТ «СТ «Гарантія», у справі щодо страхових виплат ОСОБА_2 , інтереси якого представляє ОСОБА_1 , визначено кількість осіб, які мають право на отримання страхової виплати у зв`язку із втратою годувальника (3 особи) та кількість осіб, які мають право на отримання моральної шкоди (4 особи), а також розмір страхової виплати у зв`язку із втратою годувальника - 50 076,00 грн (4 173,00 х 36 : 3 = 50 076,00), розмір страхової виплати по моральній шкоді - 12 519,00 грн (4 173,00 х 12 : 4 = 12 519), загалом 62595,00 грн (а.с. 143-144, т. 1 ).

Звертаючись до суду з позовом в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просила стягнути з ПрАТ «СТ «Гарантія» шкоду, заподіяну внаслідок втрати годувальника та моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілого в силу приписів ст. 1200 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів».

В ході розгляду цієї справи, 14.09.2021 року ПрАТ «СТ «Гарантія» було перераховано на банківський рахунок представника ОСОБА_1 - ОСОБА_9 страхове відшкодування моральної шкоди та страхове відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок втрати годувальника згідно страхового акту № 163-20 від 14.09.2021 у розмірі 62595,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1365 від 14.09.2021 (а.с. 145, т. 1).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 , суд виходив з того, що ОСОБА_2 має право на страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 12 519,00 грн та на страхове відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок втрати годувальника у розмірі 50 076,00 грн і позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Проте, під час розгляду справи відповідач виплатив страхові виплати, на які мав право ОСОБА_2 , у розмірі 62 595,00 грн, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Також судом стягнуто з ПрАТ «СТ «Гарантія» на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу не підтверджені жодними доказами (квитанціями чи будь-якими іншими платіжними документами).

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог стронами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в оскаржуваній частині.

Доводи апеляційних скарг правильних висновків суду не спростовують.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За змістом ст. 3 Закону метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 вказаного Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п. 27.1. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Згідно п. 27.2. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

При цьому, факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

За матеріалами справи, особами, які мають право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого є ОСОБА_2 (неповнолітній син померлого ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 (дочка померлого ОСОБА_4 ), ОСОБА_6 (дружина померлого ОСОБА_4 ) та ОСОБА_7 (мати померлого ОСОБА_4 ). Право на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника мали неповнолітні діти померлого, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , та мати померлого, ОСОБА_7 .

Колегія суддів враховує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ст. 81 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю померлого ОСОБА_4 і проживала разом з ним на момент смерті останнього, досягла пенсійного віку і не працювала, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Позивачкою не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів на спростування факту перебування ОСОБА_7 , як матері померлого, яка є непрацездатною в силу досягнення пенсійного віку, на його утримання та спільного проживання.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19), під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_7 проживала разом зі своїм сином та є особою пенсійного віку і отримує пенсію, не працює, вона має право на відшкодування шкоди відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1200 ЦК України, оскільки саме по собі отримання пенсії, не свідчить про відсутність потреби в матеріальній допомозі.

Наведений ПрАТ «СТ «Гарантія» розрахунок страхової виплати на відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника та моральної шкоди позивачкою належними доказами не спростований.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , з підстав виплати ПрАТ «СТ «Гарантія» суми страхового відшкодування. Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , правильних висновків суду першої інстанції у цій частині не спростовують.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПрАТ «СТ «Гарантія» судового збору на користь держави за результатами розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

За подання позовної заяви у цій справі позивачка ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору

За матеріалами справи, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 відмовлено з підстав виплати ПрАТ «СТ «Гарантія» страхової виплати, на яку мав право ОСОБА_2 у розмірі 62595 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з ПрАТ «СТ «Гарантія» судового збору на користь держави, оскільки ПрАТ «СТ «Гарантія» надано документальні докази на підтвердження сплати позивачці страхових виплат, які здійснені вже після звернення до суду з позовною заявою, тобто позовні вимоги задоволені відповідачем під час розгляду справи по суті.

У статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

У частині третій вказаної статті зазначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Таким чином, оскільки вимоги задоволені шляхом добровільної сплати коштів, тому з відповідача ПрАТ «СТ «Гарантія» у відповідності до вимог ст. 141, 142 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції на користь держави, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору.

Перевіряючи аргументи скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Р.Р., апеляційний суд враховує таке.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.09.2021, рісля розгляду справи по суті, представник ОСОБА_1 - адвокат Лабик Р.Р. подав до суду заяву про стягнення понесених судових витрат у справі, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21000 грн (а.с. 219-227, т 1).

Матеріали справи містять копію Договору про надання професійної правничої допомоги від 17.05.2021; копію замовлення на надання професійної правничої допомоги від 17.05.2021; копію рахунку - фактури від 22.09.2021; копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 22.09.2021; копію довідки АО «Автопоміч» № 1 від 12.09.2019; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Лабика Р.Р.; копію довіреності від 08.04.2021; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1119628 від 01.06.2021 (а.с. 228-234, 237-241, т. 1).

Згідно договору про надання професійної правничої допомоги від 17.05.2021, укладеного між ОСОБА_1 та АО «Автопоміч», Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту правничу допомогу по стягненню грошової компенсації за шкоду, спричинену Клієнту внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.11.2019, в результаті якої загинув ОСОБА_4 .

Відповідно до положень п.п. 3.1., 3.2., 3.3. вказаного договору вартість послуг Адвокатського об`єднання з надання професійної правничої допомоги визначається та погоджується за взаємною згодою сторін та оформляється відповідним Замовленням, вартість однієї нормо - години Адвокатського об`єднання становить 2 000,00 грн, оплата послуг Адвокатського об`єднання здійснюється Клієнтом у спосіб та строки визначені відповідним Замовленням, яке є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 1 Замовлення на надання професійної правничої допомоги від 17.05.2021 передбачено, що Адвокатське об`єднання на виконання пункту 1.1. Договору виконує наступні роботи (надає такі послуги): підготовку та подання позовної заяви, ведення справи в суді, оскарження рішень судів в апеляційній та касаційній інстанціях, вжиття заходів для здійснення добровільного чи примусового виконання рішення суду.

Згідно з п. 2 Замовлення на надання професійної правничої допомоги від 17.05.2021 вартість правничої допомоги становить 20 000,00 грн.

Відповідно до п. 3 вказаного вище Замовлення Клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг Адвокатського об`єднання, визначених пунктом 1 цього Замовлення, у розмірі, вказаному у пункті 2 цього Замовлення, протягом п`яти робочих днів з дня отримання Клієнтом та/або його представником грошових коштів в якості відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок смерті потерпілого.

Судом встановлено, що 14.09.2021 ПрАТ «СТ «Гарантія» виплатило представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_9 страхове відшкодування, на які мав право ОСОБА_2 , у загальному розмірі 62595,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1365 від 14.09.2021 (а.с. 145, т. 1), а тому рішенням Менського районного суду від 17.09.2021 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 було відмовлено.

Проте, при зверненні до суду із заявою про стягнення витрат на правову допомогу представником ОСОБА_1 - адвокатом Лабиком Р.Р. не надано суду документальних доказів здійснення оплати послуг, наданих адвокатським об`єднанням.

Оскільки, адвокатом Лабиком Р.Р., який діє в інтересах ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , в передбаченому ЦПК України порядку не надано належних та допустимих документальних доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу у розмірі 21000 грн, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі.

Апеляційним судом не приймаються до уваги посилання представника ОСОБА_1 - адвоката Лабика Р.Р. на правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, враховуючи, що у зазначеній справі були встановлені відмінні фактичні обставини, які є істотними.

Зокрема, відповідно до змісту постанови Верховного Суду договором передбачалась сплата витрат на правничу допомогу протягом 10 днів з моменту винесення рішення у справі та отримання рахунка, а у справі, що переглядається апеляційним судом, договором, укладеним між Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» та ОСОБА_1 , такі умови оплати не передбачені. Умовами п. 3 Замовлення на надання професійної правничої допомоги від 17.05.2021 передбачено зобов`язання здійснити оплату послуг Адвокатського об`єднання протягом п`яти робочих днів з дня отримання Клієнтом та/або представником грошових коштів в якості відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок смерті потерпілого, тобто не пізніше ніж 20.09.2021.

Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» залишити без задоволення.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від від 17 вересня 2021 року та ухвалу цього ж суду від 01 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 23.12.2021.

Головуючий Судді: