ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5573/16Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/1125/21 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 351000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2021 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Костів О. З., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Романська К.М.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Сампари Н.М., представника ОСОБА_2 адвоката Братівника І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/5573/16 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Сампари Н.М. на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.08.2021 р., постановлену суддею Дзюбичем В.Л. за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Тернопільського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) та про зобов`язання державного виконавця вжити заходів щодо виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду і відкрити виконавче провадження,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 23 червня 2016 року у цивільній справі №607/5573/16-ц за позовом ОСОБА_3 (тепер ОСОБА_2 ) до ОСОБА_4 (тепер ОСОБА_1 ) про визнання майна особистою приватною власністю, затверджено мирову угоду, якою відповідач ОСОБА_4 визнає позовні вимоги ОСОБА_3 та погоджується, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,15 га, яка розташована на території смт. Великі Бірки, Великобірківської селищної ради Тернопільського району, кадастровий номер :02:001:0912, є особистою приватною власністю ОСОБА_3 ; ОСОБА_3 зобов`язується сплатити ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 12 000 дол. США після продажу земельної ділянки та житлового будинку, який повинен бути зведений на належній їй земельній ділянці за кадастровим номером :02:001:0912 та зданий в експлуатацію, але не пізніше 1 (одного) місяця з дня нотаріального посвідчення договору відчуження нотаріусом.

З метою виконання зазначеної ухвали, ОСОБА_1 звернувся із заявою до Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). 27.01.2021 року державним виконавцем Угрин З.Р. за результатом розгляду вказаної заяви прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку із пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Заявник зазаначив, що вказане рішення державного виконавця є неправомірним та необґрунтованим, оскільки ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) взятих на себе зобов`язань відповідно до мирової угоди не виконала та кошти в сумі 12 000 доларів США йому не сплатила. Крім того, ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/5573/16-ц не містить вказівки щодо строку пред`явлення її до виконання, в апеляційному порядку не оскаржувалася, а відтак є такою, що вступила в законну силу та є обов`язковою до виконання.

ОСОБА_1 просив скаргу задовольнити, визнати дії державного виконавця неправомірними, зобов`язавши відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 23 червня 2016 року у справі № 607/5573/16-ц.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 17.08.2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця Тернопільського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) неправомірними та зобов`язання державного виконавця Тернопільського відділу ДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) вжити заходів щодо виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду у справі №607/5573/16-ц та відкрити виконавче провадження відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Сампара Н.М. просить скасувати ухвалу суду, постановивши нове судове рішення, яким скаргу задовольнити, посилаючись на те, що суд не повно з`ясував обставини справи, допустив порушення вимог цивільно-процесуального закону. Представник зазначила, що державним виконавцем не вжито заходів, визначених ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про неналежне виконання своїх обов 'язків та прийняття неправомірних рішень.

Вказала, що суд не взяв до уваги те, що на час затвердження мирової угоди діяв Цивільно процесуальний кодекс України у редакції від 11.06.2016р., в якому не передбачені вимоги щодо відомостей про умови виконання мирової угоди та не зазначено, що ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленого Законом України «Про виконавче провадження». Отже, ухвала про затвердження мирової угоди від 23 червня 2016 р. є такою, що відповідає встановленим вимогам на момент її затвердження та підлягає до виконання в порядку, визначеному законом.

Разом з тим, відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», у разі, якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення. У разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз яснення його змісту. Однак, державним виконавцем не вжито заходів, визначених ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», у матеріалах справи відсутні докази таких звернень, що свідчить про неналежне виконання службових обов 'язків та прийняття неправомірних рішень.

Також, в апеляційній скарзі вказано, що строк пред`явлення до примусового виконання ухвали про затвердження мирової угоди слід обчислювати з моменту продажу земельної ділянки та житлового будинку, а не з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили і до спливу трьох років, що й було підставою для повернення стягувачу виконавчого документу без прийняття до виконання.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що дії державного виконавця, який повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, відповідають вимогам закону, оскільки виконавчий документ пред`явлено для примусового виконання поза межами строку, визначеного законом.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Як установлено судом першої інстанції, відповідно до ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 23.06.2016 року у справі №607/5573/16-ц визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно якої ОСОБА_4 визнає позовні вимоги ОСОБА_3 та погоджується, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,15 га, що розташована на території смт. Великі Бірки, Великобірківської селищної ради, Тернопільського району, кадастровий номер :02:001:0912, є особистою приватною власністю ОСОБА_3 ; ОСОБА_3 зобов`язується сплатити ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 12 000 дол. США, після продажу земельної ділянки та житлового будинку, який повинен бути зведений на належній їй земельній ділянці за кадастровим номером :02:001:0912 та зданий в експлуатацію, але не пізніше 1 (одного) місяця з дня нотаріального посвідчення договору відчуження нотаріусом. Витрати, понесені сторонами, залишаються за кожною із сторін. Сторони погодили, що після визнання судом тексту мирової угоди будь-яких інших майнових претензій одна до одної не мають і в майбутньому мати не будуть. Провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю - закрито.

Вказана ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалася та набрала законної сили 29.06.2016 року.

Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого 21.03.2017 року Зборівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_4 змінив прізвище на « ОСОБА_5 ».

27.01.2021 року державний виконавець Тернопільського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) Угрин З.Р., розглянувши ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 23.06.2016 року, встановив, що строк, установлений законом для пред`явлення виконавчого документа до виконання, прострочено, тому виніс повідомлення №4185 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Згідно акта державного виконавця від 27.01.2021 року встановлено, що стягувач ОСОБА_1 отримав вказане повідомлення державного виконавця №4185 особисто, від підпису про отримання відмовився.

22.02.2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Сампара Н.М. повторно звернулася до Тернопільського міськрайонного суду із заявою про видачу виконавчого листа №607/5573/16-ц від 23.06.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю.

Згідно статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIIІ, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Частинами 1, 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Статтею 208 ЦПК України передбачено, що виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Як установлено судом, 27.01.2021 року стягувач ОСОБА_6 звернувся із заявою до Тернопільського районного відділу ДВС про прийняття до виконання ухвали суду від 23 червня 2016 року про затвердження мирової угоди. Тобто, ОСОБА_1 звернувся про примусове виконання судового рішення поза межами установленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Встановивши, що в ухвалі суду про затвердження мирової угоди не зазначено строку пред`явлення судового рішення до виконання, державний виконавець вірно вирахував трирічний строк пред`явлення до примусового виконання ухвали суду, починаючи з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили і до спливу трьох років.

У справі відсутні відомості про те, що стягувач звертався до суду із заявою про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України Про виконавче провадження, в редакції, яка діяла на час затвердження мирової угоди, передбачено, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом. Отже, ухвала про затвердження мирової угоди від 23 червня 2016 року підлягає до виконання в порядку, визначеному законом. Разом з тим, заявником пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Державний виконавець вирахував трирічний строк для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання згідно частини 2 статті 12 Закону України Про виконавче провадження, яка є чинною на даний час та діяла на момент затвердження мирової угоди, тому доводи апеляційної скарги щодо невірного обчислення строку для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання колегія суддів вважає безпідставними. Доводи про те, що строк пред`явлення до примусового виконання ухвали про затвердження мирової угоди слід обчислювати з моменту продажу земельної ділянки та житлового будинку, а не з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили колегія суддів вважає не обгрунтованими, оскільки законом не передбачено такого порядку розрахунку вказаного строку.

Оскільки, виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку із пропуском строку на його пред`явлення до примусового виконання згідно п. 2 частини 4 статті 4 Закону України Про виконавче провадження, а не у зв`язку з його невідповідністю вимогам закону (п. 6 частини 4 статті 4 Закону України Про виконавче провадження), колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем не вжито заходів, визначених статтею 31 Закону України Про виконавче провадження.

Враховуючи те, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, колегія суддів вважає, що судові витрати, понесені при зверненні до апеляційного суду, слід покласти на заявника.

На підставі наведеного, керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сампари Н.М. - залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.08.2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 21.12.2021 року.

Головуючий

Судді