Справа № 629/3430/21
№ 2/183/3261/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

з секретаре6м судового засідання Пономаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и в :

25 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилався на те, що з 09 лютого 2004 року він з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який був між ними розірваний 29 липня 2009 року.

Від даного шлюбу вони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2010року у справі № 2-2836/10, з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 квітня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

В той же час зазначив, що 04 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області був зареєстрований шлюб між ним та ОСОБА_4 , актовий запис № 100.

Від даного шлюбу вони мають дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 посилався на те, що на даний час він не має змоги сплачувати аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в тому розмірі, який було присуджено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2010 року та вважає, що у нього є всі достатні підстави для зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною його сімейного та матеріального стану, а саме народження дитини, які разом з дружиною, що знаходиться у декретній відпустці, перебувають на його утриманні.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просив суд: зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2010 року у справі № 2-2836/10 на користь ОСОБА_6 , на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј на 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 липня 2021 року зазначену цивільну справу направлено за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2021 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 про участь її 26.10.2021 року в судовому засіданні в режимі відеоконференції через Лозівський міськрайонний суд Харківської області.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, просили позов задовольнити, в подальшому позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, згідно заяви просила розглядати справу без її участі, позов не визнала, просила суд відмовити в задоволенні вимог позивача.

Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до нижченаведеного.

За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_6 є батьками дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 06 від 23 липня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 23 липня 2004 року.

На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2010 року у справі № 2-2836/10, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягуються аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 квітня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Встановлено, що 04 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_8 , актовий запис № 100.Після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 присвоєне прізвище ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_2 від 04 червня 2011 року.

Позивач ОСОБА_1 і ОСОБА_10 є батьками дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 34 від 12 жовтня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 07 лютого 2018 року.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій та проходить військову у військовій частині НОМЕР_4 , що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 25 листопада 2015 року, довідкою Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки « 106 від 17 червня 2021 року.

Так, із даної довідки вбачається, що ОСОБА_1 за період з грудня 2020 року по травень 2021 року нараховане грошове забезпечення як військовослужбовця в сумі 103 090,07 грн., з яких: утримані податки в сумі 1 546,36 грн., грошова сума отримана позивачем на руки 101 543,72 грн., а також утримані та перераховані аліменти в розмірі 25 385,93 грн. В середньому заробітна плата на місяць складає 17 026,18 грн. без утримання податків та аліментів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що після стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь відповідача, у позивача суттєво змінився сімейний стан (народження дитини в іншому шлюбі).

В той же час, відповідачем ОСОБА_2 не надано суду доказів, які б спростовували зазначені обставини.

Крім того, позивач у позові посилається на те, що відповідач працює начальником 10 Гарнізону будинку офіцерів в смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області та отримує заробітну плату близько 20 000,00 грн., при цьому останньою не надано жодного доказу на спростування таких доводів позивача або підтвердження цих обставин.

Суд зауважує, що як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.
Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

За змістом ст. 180 СК України, обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.
Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13.
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

У розумінні статті 81 ЦПК України та наведених вище норм СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Відповідно ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими,однак підлягають частковому задоволенню, а тому належить зменшити розмір аліментів на утримання дитини, які стягуються на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2010 року з позивача на користь відповідача, та визначити необхідним і достатнім зменшення аліментів в розмірі до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що обидві сторони звільнені від сплати судового збору, судові витрати по сплаті судового збору відшкодовуються за рахунок держави.

На підставі викладено та керуючись ст. ст. 150,179,180,181,182, 192 СК України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 274, 276, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,- задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2010 року у справі № 2-2836/10 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку що місячно до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.
Судові витрати покласти за рахунок держави.
Учасники справи:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складене 07 грудня 2021 року.

Суддя Д.І. Городецький