Провадження № 22-з/812/196/21

07 грудня 2021 року м. Миколаїв
справа № 488/2667/16-ц
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого Тищук Н.О.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,
із секретарем Колосовою О.М.,
розглянувши без участі учасників справи у відкритому судовому засіданні питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2021 року частково задоволено позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості. З відповідачів на користь позивача стягнуто 519 911, 53 грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року частково задоволено апеляційну скаргу відповідачів та змінено рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми заборгованості. З ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» стягнуто 375 081 грн. кредитної заборгованості, у задоволенні решти вимог відмовлено.

19 листопада 2021 року ТОВ «Порше Мобіліті» засобами поштового зв`язку подало заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення 8 400 грн. витрат на правничу допомогу.

30 листопада 2021 року з суду першої інстанції до апеляційного суду надійшли матеріали справи.

За правилами пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За правилами частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 26 травня 2015 року між ТОВ «Порше Мобіліті», ТОВ «КПД Консалтинг» та адвокатським об`єднанням «КПД Консалтинг» укладено договір про надання юридичних послуг (а.с. 97-99 том ІІІ).

Згідно заявки на надання юридичних послуг від 13 червня 2016 року за забезпечення належного представництва інтересів ТОВ «Порше Мобіліті» в апеляційному суді за позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, погоджено розмір оплати - 8 400 грн, у тому числі 1400 грн ПДВ (а.с. 100-102 том ІІІ).

Згідно акту № 4 від 21 жовтня 2021 року виконавець виконав, а замовник прийняв надані послуги (а.с. 103 том ІІІ).

Визначена договором про надання юридичних послуг сума, сплачена виконавцю робіт 21 жовтня 2021 року за рахунком на оплату № 150526_132_4 (а.с. 104 том ІІІ).

В заяві про ухвалення додаткового рішення представник ТОВ «Порше Мобіліті» адвокат Літвінов Є.В. зазначає, що на ознайомлення з апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконавцем послуг витрачено 1 годину, на підготовку та відправлення відзиву на апеляційну скаргу - 5 годин 30 хвилин, на підготовку та відправлення заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - 30 хвилин та орієнтовно 30 хвилин на участь у судових засіданнях.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_3 викладена на десяти аркушах та її доводи, у більшій своїй частині, є ідентичними запереченням проти позовних вимог, які викладались у судових засіданнях суду першої інстанції.

Виготовлений представником позивача відзив на апеляційну скаргу містить посилання на ті ж пункти кредитного договору та на ті ж норми права, які досліджувались в суді першої інстанції.

У судових засіданнях представник ТОВ «Порше Мобіліті» приймав участь в режимі відеоконференції.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Форма взаєморозрахунків, при якій сума гонорару адвоката залежить від результату (виграшу) справи, у практиці отримала назву «гонорару успіху».

Аналіз цієї складової гонорару наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, в якій викладено висновок, що питання дійсності зобов`язання виплатити гонорар успіху слід розглядати в межах правовідносин, які склалися між адвокатом і його клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.

Зазначений висновок відповідає позиції Європейського Суду, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру.

Отже, за наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат Європейський Суд керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат (рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини»).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі- Європейський Суд) у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Такі критерії застосовує Європейський суд, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Отже, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, обсяг, складність та значимість таких дій у справі, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування та стягнення на користь відповідача 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, по 1 000 грн. з кожного з відповідачів.

Керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» по 1 000 (одній тисячі) витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повний текст постанови складено 10 грудня 2021 року