Справа № 645/8306/21
Провадження № 2-о/645/244/21

УХ В А Л А

іменем України

13 грудня 2021 року суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Бондарєва І.В., перевіривши на відповідність вимогам ст.ст.175, 177, 293, 315 ЦПК України заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за заявою подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 одноособово звернулась до суду в порядку окремого провадження із заявою про розірвання шлюбу подружжя, в якій зазначила, що відповідач десь поїхав, на зв`язок не виходить, дітей вони не мають.

Заява сформована в системі «Електронний суд» 09.12.2021 року та скріплена електронним цифровим підписом однієї особи - заявника ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Також, відповідно до частини 1 статті 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК України, подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачино: з ким з них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків. При розірванні шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подачі заяви, якщо її не відкликано хоча б одним із подружжя.

Крім того, згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб припиняється шляхом його розірвання за заявою подружжя або одного з них судом чи органом реєстрації актів цивільного стану. Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106,107 СК України. При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК України; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК України; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК України.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що право на подання заяви про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження надано подружжю, яке має дітей, за їх спільною заявою, а також будь-кому із подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі.

Як вбачається із заяви, до суду із заявою про розірвання шлюбу звернулась ОСОБА_1 особисто, тоді як в окремому провадженні може бути розглянута спільна заява подружжя, яке має дітей, та якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. Один з подружжя має право звернутись із заявою про розірвання шлюбу в окремому провадженні тільки, якщо інший з подружжя засуджений до позбавлення волі. Із поданої заяви вбачається, що заявниця та її чоловік не є особами, засудженими до позбавлення волі, також вони не мають неповнолітніх дітей, та їх взаємна згода на розірвання шлюбу не досягнута, оскільки, як зазначає заявниця, відповідач десь поїхав, зв*язок з ним відсутній. За таких обставин справа про розірвання шлюбу між ними повинна розглядатись в порядку позовного провадження.

Відповідно до частини 4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу у даному випадку не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, за відсутності підстав, передбачених ч.3 ст.293 ЦПК України, що дає підстави відмовити у відкритті провадження у справі на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.293, 315, 353-354 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за заявою подружжя.

Роз`яснити заявникові право на звернення до суду в порядку загального позовного провадження. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення, безпосередньо до Харківського Апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає чинності після закінчення терміну на апеляційне оскарження, а у випадку її оскарження після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Суддя: