ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9415/21 Справа № 212/8377/20 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/8377/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат",

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2021 року, яка постановлена суддею Чорним І.Я. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 серпня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»,ПАТ «Кивбасзалізрудком»), на теперішній час - Акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі АТ «Кривбасзалізрудком»), треті особи Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", Міська організація Незалежної профспілки гірників України міста Кривого Рогу, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 09 серпня 2001 року працював у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», де з 24 травня 2018 року переведений на посаду механіка (контрольно-пропускного пункту) виробничо-технічного відділу автобази.

15 жовтня 2020 року позивача було ознайомлено з Наказом (розпорядженням) «Про припинення трудового договору (контракту)» № 1809-К від 15 жовтня 2020 року, відповідно до якого його було звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Позивач пов`язує своє звільнення зі скорочення штату працівників, що відбулось на підставі Наказу № 2690 «Про зміни до штатного розпису» від 24 червня 2020 року.

Враховуючи визначене, на відповідача покладався обов`язок щодо дотримання процедури звільнення його за вище вказаною підставою. Тобто, впродовж двох місяців з моменту попередження працівника про його можливе звільнення у зв`язку зі скороченням штатів, відповідач мав вживати усіх заходів, спрямованих на забезпечення зайнятості вивільнюваних працівників, зокрема шляхом неодноразового пропонування наявних на підприємстві вакансій для переведення, однак відповідачем не були запропоновані усі наявні на підприємстві вакансії.

Позивач зазначає, що відповідач з моменту попередження його про можливе вивільнення не вживав усіх заходів з метою забезпечення його зайнятості. Так, відповідач повідомив його про можливе вивільнення в липні 2020 року, та одразу, разом з повідомленням, надав йому перелік вакансій для ознайомлення. При ознайомленні він повідомив адміністрацію, що прагне працювати на підприємстві та просив надати йому перелік усіх вакансій на підприємстві, щоб враховуючи його стаж, кваліфікацію тощо міг обрати актуальну вакансію, однак адміністрація ігнорувала відповідні прохання та взагалі надалі не вживала заходів для ознайомлення його з вільними вакансіями.

Більше того, оскільки відповідач не надавав йому вакансії для можливого переведення, він вимушений був особисто звернутися до відповідача з відповідним листом щодо сприяння його працевлаштування на підприємстві, при цьому, в даному запиті він просив надати йому для ознайомлення усі наявні на підприємстві вакансії, в тому числі вакансії, які є на автобазі ПАТ «Кривбасзалізрудком», оскільки працюючи на автобазі тривалий час, йому достеменно відомо про відсутність працівників на відповідних посадах.

Позивач вказує, що оскільки наказ про скорочення чисельності штатних працівників приймався відповідачем для підвищення економічної ефективності, що вказує на наявність економічних причин можливих скорочень, то відповідач, відповідно до п .13.1 Колективного договору ПАТ «Кривбасзалізрудком» на 2020-2022 роки, мав також завчасно, не пізніше як за 3 місяці до намічуваних звільнень, надати профспілкам інформацію про причини звільнення, кількості та категорії працівників, яких це може стосуватися та провести консультації з профспілками про заходи запобігання звільнень чи зведенню їх кількості до мінімуму.

У свою чергу, позивач є членом виборного органу Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», де обраний на посаду Цехового голови автобази ППО НПГУ ПАТ «Кривбасзалізрудком».

В даному випадку, профспілка не отримувала від відповідача ні попередження про можливе скорочення штату автобази, ні пропозицій щодо спільної співпраці для запобігання можливих скорочень, що фактично позбавило профспілку, яка діє з метою захисту прав працівників, завчасно вжити заходів за для запобігання можливих скорочень працівників, втому числі і його звільнення.

Оскільки позивач є членом виборного органу профспілки це надає йому відповідні гарантії та покладає на відповідача додаткові зобов`язання, щодо порядку його звільнення.

В наказі №147 ос від 09.04.2020 року необхідність скорочення штатів обгрунтовується лише обмеженими умовами фінансування підприємства з 01.04.2020 року НСЗУ, і в ньому не зазначені зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства.

Таким чином, позивач вважає, що Наказ ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» від 15 жовтня 2020 року № 1809-к про припинення трудового договору із ним, за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату працівників, є незаконним та підлягає скасуванню.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд поновити його на роботі у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на посаді механіка (контрольно-пропускного пункту) виробничо-технічного відділу автобази та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було проігноровано позицію сторони позивача та фактично продубльовано позицію відповідача. Судом не враховано порушення відповідачем АТ «Кривбасзалізрудком» вимог п. 13.1. Колективного договору на 2020-20022 роки щодо обов`язку роботодавця надати профспілці інформацію про заплановане вивільнення працівників не пізніше ніж за три місяці до намічуваних звільнень, у зв`язку з чим профспілка не могла завчасно запобігти вивільненню працівників.

Зазначає, що з боку АТ «Кривбасзалізрудком» є сталою практика тиску на активних членів профспілки, шляхом почергового звільнення найактивніших її членів.

Вказує на те, що його не було належним чином ознайомлено з переліком усіх вакантних на підприємстві посад, а документ щодо нібито ознайомлення його із 165 вакантними посадами 10.07.2020 року викликає багато сумнівів та не містить його підпису. При цьому, у серпні 2020 року на посаду механіка автобази було прийнято працівника, тоді як позивача не було повідомлено про наявність такої посади, у вересні аналогічно було прийнято на посаду механіка автоколони.

Оскільки, позивач є членом виборного органу профспілки, вважає, що звільнення його із посади неможливо без попередньої згоди профспілки, й у наданні такої згоди роботодавцю було відмовлено, а суд першої інстанції безпідставно вважав таку відмову необгрунтованою.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представник відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_1 та третьої особи Міської організації Незалежної профспілки гірників України міста Кривого Рогу адвоката Мотуза О.В., представника третьої особи Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" Довгополова А.В., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» - Артеменко С.М., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 09.08.2001 року до 15.10.2020 року перебував у трудових правовідносинах з ПАТ Кривбасзалізрудком, а у період з 09.08.2001 року по 15.03.2004 року працював водієм 1 класу на автомобілі усіх марок автоколони № 3 автобази; з 15.03.2004 року до 10.11.2011 року механіком автоколони № 3 автобази; з 10.11.2011 року до 23.05.2018 року контролером технічного стану автомототранспортних засобів (автобуси) автобази; з 24.05.2018 року по 15.10.2020 року механіком виробничо-технічного відділу автобази.

Наказом ПАТ "Кривбасзалізрудком" № 2690 від 24.06.2020 року "Про зміни до штатного розпису автобази", з метою оптимізації чисельності працівників підприємства, підвищення економічної ефективності діяльності комбінату, зниження собівартості продукції, забезпечення стабільності виробництва, зменшення показників собівартості продукції, підвищення рівня її конкурентоспроможності, підвищення продуктивності праці на одного працівника, виключено з 27.08.2020 року із штатного розпису автобази 4 штатні одиниці посад механіків (контрольно-пропускного пункту), в тому числі й посаду позивача.

Відповідно до Акту відмови від підпису від 28.06.2020 року, складеного у складі інспектора відділу кадрів Сокол Л.М., начальника бюро відділу організації праці і мотивації персоналу Беперщ Н.Ф., інженера з безпеки руху апарату управління автобази ОСОБА_2 , працівника ОСОБА_1 , механіка (контрольно-пропускного пункту) виробничо-технічного відділу автобази, було ознайомлено з наказом "Про зміни до штатного розпису автобази" № 2690 від 24.06.2020 року, проте, він відмовився поставити свій підпис про ознайомлення.

10 липня 2020 року ОСОБА_1 було вручене попередження про вивільнення та запропоновані станом на дату ознайомлення з вказаним попередженням вакантні робочі місця, що відповідають наявним у адміністрації підприємства відомостям про його кваліфікацію та стан здоров`я, а також з усіма вакансіями ПАТ «Кривбасзалізрудком» наявними станом на 10 липня 2020 року, проте, ОСОБА_1 не виявив бажання стосовно переведення на жодну з вакантних посад, про що зазначено ним в попередженні та складено два Акти відмови від підпису від 10.07.2020 року за підписами інспектора відділу кадрів Кравченко І.М., начальника бюро відділу ОП і МП Беперщ Н.Ф., начальника виробничо-технічного відділу Сокуренко В.А..

30 липня 2020 року, під час повторного ознайомлення ОСОБА_1 з вакансіями ПАТ «Кривбасзалізрудком», він відмовився ставити свій підпис про ознайомлення та не виявив бажання стосовно переведення на одну з вакантних посад, що зафіксовано в Акті відмови від підпису від 30.07.2020 року за підписами інспектора відділу кадрів Кравченко І.М., начальника бюро відділу ОП і МП Беперщ Н.Ф., начальника виробничо-технічного відділу Сокуренко В.А.

ОСОБА_1 протягом періоду з 15.08.2020 року по 13.10.2020 року був відсутній на роботі в зв`язку з його знаходженням у щорічній відпустці та на лікарняних, що підтверджується копією відповідного наказу про відпустку та листками непрацездатності.

Втретє позивача ОСОБА_1 було ознайомлено з вакантними робочими місцями 15 жовтня 2020 року, проте, від працевлаштування останній відмовився, що підтверджується його підписом на листах вакансій по підприємству, станом на 15.10.2020 року.

Факт ознайомлення позивача ОСОБА_1 з вакантними посадами на підприємстві та його відмова від запропонованих вакансій підтверджується поясненнями самого позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстації.

06.08.2020 року ПАТ "Кривбасзалізрудком" звернулось до Міської організації Незалежної профспілки гірників України та Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Згідно листа Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" № 64 від 25.08.2020 року щодо надання згоди на розірвання трудового договору, Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" не надала своєї згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , механіком (контрольно-пропускного пункту) виробничо-технічного відділу автобази ПАТ "Кривбасзалізрудком".

Згідно листа Міської організації Незалежної профспілки гірників України м. Кривого Рогу щодо надання згоди на розірвання трудового договору з членом виборного органу первинної профспілкової організації від 25.01.2021 року, витребуваного ухвалою суду першої інстанції, Міська організація Незалежної профспілки гірників України м. Кривого Рогу не надає своєї згоди на розірвання трудового договору між ПАТ "КЗРК" та ОСОБА_1 за п. 1. ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до Наказу №1809-К від 15.10.2020 року «Про перенесення дати звільнення та звільнення», механіка (контрольно-пропускного пункту) виробничо-технічного відділу автобази ОСОБА_1 , звільнено згідно п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції врахував скорочення штату працівників на ПАТ «Кривбасзалізрудком» та виходив з відсутності порушень процедури звільнення з роботи позивача ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як вбачається із наведеної норми закону, поняття змін в організації виробництва і праці не вичерпується лише реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників. Власник або уповноважений ним орган вправі на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, в тому числі має право зменшити чисельність посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Виходячи із наведених вимог закону, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому органу підприємства. Власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис. Суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у ч. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ПАТ "Кривбасзалізрудком" № 2690 від 24.06.2020 року "Про зміни до штатного розпису автобази", з метою оптимізації чисельності працівників підприємства, підвищення економічної ефективності діяльності комбінату, зниження собівартості продукції, забезпечення стабільності виробництва, зменшення показників собівартості продукції, підвищення рівня її конкурентоспроможності, підвищення продуктивності праці на одного працівника, виключено з 27.08.2020 року із штатного розпису автобази 4 штатні одиниці посад механіків (контрольно-пропускного пункту), в тому числі й посаду позивача, а тому колегія суддів погоджуються з висновком суду першої інстанції щодо проведення підприємством скорочення чисельності штату працівників.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано порушення відповідачем АТ «Кривбасзалізрудком» вимог п. 13.1. Колективного договору на 2020-20022 роки щодо обов`язку роботодавця надати профспілці інформацію про заплановане вивільнення працівників не пізніше ніж за три місяці до намічуваних звільнень, у зв`язку з чим профспілка не могла завчасно запобігти вивільненню працівників, колегією суддів не приймаються, оскільки суд має перевірити чи дійсно відбулося скорочення чисельності або штату працівників та не вправі обговорювати питання про доцільність таких дій роботодавця та можливості створення умов, які б могли запобігти вивільненню працівників..

Судом першої інстанції було встановлено, що про наступне вивільнення ОСОБА_1 персонально було попереджено 10 липня 2020 року, наказ про звільнення був виданий 15 жовтня 2020 року, тобто відповідач не допустив порушення, передбаченого законодавством 2-х місячного строку попередження.

Отже, ОСОБА_1 був ознайомлений про заплановане вивільнення, та про те, що він може бути звільнений по п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП в першу чергу пропонується робота: відповідної спеціальністю, а якщо такої роботи немає, інша робота (як вакантна посада, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або нижчим рівнем оплати праці).

Згідно ст. 49-2 КЗпП України, відповідачем було запропоновано ОСОБА_1 вакансії, що були на підприємстві на момент його вивільнення та відповідали його кваліфікації.

Так, 10 липня 2020 року ОСОБА_1 були запропоновані вакантні робочі місця, що відповідають наявним у адміністрації підприємства відомостям про його кваліфікацію та стан здоров`я, а також з усіма вакансіями ПАТ «Кривбасзалізрудком» наявними станом на 10 липня 2020 року, проте, ОСОБА_1 не виявив бажання стосовно переведення на жодну з вакантних посад та ставити свій підпис про ознайомлення, що зафіксовано у Актах відмови від підпису від 10.07.2020 року за підписами інспектора відділу кадрів Кравченко І.М., начальника бюро відділу ОП і МП ОСОБА_3 , начальника виробничо-технічного відділу Сокуренко В.А..

30 липня 2020 року, під час повторного ознайомлення ОСОБА_1 з вакансіями ПАТ «Кривбасзалізрудком», він відмовився ставити свій підпис про ознайомлення та не виявив бажання стосовно переведення на одну з вакантних посад, що зафіксовано в Акті відмови від підпису від 30.07.2020 року за підписами інспектора відділу кадрів Кравченко І.М., начальника бюро відділу ОП і МП ОСОБА_3 , начальника виробничо-технічного відділу Сокуренко В.А.

15 жовтня 2020 року позивача ОСОБА_1 було втретє ознайомлено з вакантними робочими місцями, проте, від працевлаштування останній відмовився, що підтверджується його підписом на листах вакансій по підприємству, станом на 15.10.2020 року.

Отже, відповідач вжив всіх можливих заходів, спрямованих на працевлаштування позивача, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що роботодавцем було дотримано вимог ст. 49-2 КЗпП України при його звільненні.

Відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ПАТ "Кривбасзалізрудком" № 2690 від 24.06.2020 року "Про зміни до штатного розпису автобази" виключено з 27.08.2020 року із штатного розпису автобази всі штатні одиниці посад механіків (контрольно-пропускного пункту), а тому роботодавець не визначав коло осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, безпосередньо щодо такої посади.

У відповідності до положень ст. 49 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Частиною 3 ст. 252 КЗпП України передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника, (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Відповідач ПАТ "Кривбасзалізрудком" був обізнаний про виборний статус позивача, як голову структурного підрозділу профспілкового органу підприємства, у зв`язку з чим 06.08.2020 року звернувся до Міської організації Незалежної профспілки гірників України та Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно листа Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" № 64 від 25.08.2020 року щодо надання згоди на розірвання трудового договору, Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" не надала своєї згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , механіком (контрольно-пропускного пункту) виробничо-технічного відділу автобази ПАТ "Кривбасзалізрудком".

Однак, станом на час звільнення позивача ОСОБА_1 , від Міської організації Незалежної профспілки гірників України відповідь на звернення не надійшла, у зв`язку з чим роботодавець вважається таким, що не виконав вимог ч. 3 ст. 252 КЗпП України.

У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 336/5828/16 зазначено, що як при звільненні члена профспілкової організації без отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (стаття 43 КЗпП), так і при звільненні члена виборного профспілкового органу без отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (стаття 252 КЗпП), суд має зупинити провадження по справі та запитати відповідний орган щодо згоди на звільнення. Відсутність такого рішення під час звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода на звільнення може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору.

Судом першої інстанції було враховано вищевикладене та ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2020 року витребувано з Міської організації Незалежної профспілки гірників України м. Кривого Рогу згоду на звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України

Листом Міської організації Незалежної профспілки гірників України м. Кривого Рогу від 25 січня 2021 року відмовлено у наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 174-177).

Норми частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються разом із загальними нормами.

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

Обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України).

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Як вбачається із листа Міської організації Незалежної профспілки гірників України м. Кривого Рогу від 25 січня 2021 року, яким відмовлено у наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 174-177), роботодавцю відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , з тих підстав, що останньому не були запропоновані всі наявні на підприємстві вакансії, що спростовується матеріалами, здобутими в ході розгляду даної справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правові підстави для залишення позивача на роботі відсутні, а при його звільненні відповідачем дотриманні вимоги закону й трудові права позивача не порушені, у зв`язку з чим підстав для поновлення позивача на роботі немає.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ч. 2 ст. 235 КЗпП України передбачена можливість стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу лише у разі винесення рішення про поновлення працівника на роботі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2021 року - залишити без мін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: