Справа № 308/1467/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 грудня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Придачуком О.А, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою,

встановив:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позову зазначила, що 28.10.2017 в м. Ужгороді, по вул. Бабяка, 5 відбулася дорожньо-транспортна пригода, зокрема ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Ford Galaxy» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 при виїзді з мийки АЗС ОККО, не надала перевагу в русі автомобілю Audi Q7, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.10.2 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вина відповідача у вчиненні ДТП підтверджується постановою Ужгородського міськрайонного суду від 29 грудня 2017 року по справі № 308/10897/17, яка набула законної сили. Позивач намагалася врегулювати спір в позасудовому порядку, однак на телефонні дзвінки щодо добровільного відшкодування шкоди ОСОБА_1 не відповідає.

Згідно висновку експертного дослідження № 154 від 01.12.2017 проведеного Закарпатським НДКЦ вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi Q7, р.н.з. НОМЕР_2 , в результаті пошкодження такого в ДТП становить 37 445,52 грн.

А тому на підставі вищенаведеного просить суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду завдану ДТП у сумі 37 445,52 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 грудня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду у розмірі 37 445,52 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вказує, що ОСОБА_2 в позовній заяві стверджує, що на момент події вона керувала транспортним засобом на іноземній реєстрації Audi Q7 реєстраційний номер НОМЕР_2 - при цьому не надала жодного належного підтвердження, що у неї наявне посвідченням водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; докази, які підтверджують право власності, оперативного керування, тощо; право рухатись на автомобільному транспорті з іноземною реєстрацією (право експлуатувати транспортний засіб по дорогах України), що включає в себе законність підстав перебування на митній території України та виконання вимог ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (короткострокові поліса страхування «Зелена карта» або ОСЦПВВНТЗ, тощо), у відповідності до якого будь-який транспортний засіб підлягає обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності автовласника. Вважає помилковими посилання суду на постанову Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 200/21325/15-ц та на правову позицією Верховного Суду України, викладену в постанові від 03.12.2014 у справі № 6-183цс14, так-як в рамках даної справи, відсутні докази, що позивачка на відповідній правовій підставі використовувала транспортний засіб. Оскільки позивачка не надала, а суд необґрунтовано відмовився витребувати докази про те, що остання володіла транспортним засобом на відповідній правовій підставі, а тому ОСОБА_2 є неналежним позивачем.

Також вказує, що згідно з висновком експертного дослідження № 154 від 01.12.2017 року проведеного Закарпатським НДКЦ вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi Q7, р.н.з. НОМЕР_2 , за станом цін на 28.10.2017 становила 37 445,52 грн. При цьому судом не надано оцінку тому, що дорожньо-транспортна пригода відбулася 28.10.2017, а протокол огляду проведено 27.11.2017. Невідомо де на протязі місяця між 28.10.2017 та 27.11.2017 року перебував транспортний засіб Audi Q7, р.н.з. НОМЕР_2 та у кого та в які дорожньо-транспортні пригоди потрапляв, чи є докази, що транспортний засіб не отримував нові ушкодження, або позивачкою (третіми особами) не було умисно (або через необережність) погіршено стан транспортного засобу, чи не змінився характер ушкоджень - представник позивача пояснити не зміг, а суд в свою чергу дані обставини не перевіряв.

Верховним Судом Касаційного цивільного суду у постанові від 15.10.2020, справа № 755/7666/19, щодо відшкодування майнової шкоди визначено, що "Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Тобто, причинно-наслідковий зв`язок між подіями 28.10.217 та ушкодженнями автомобіля Audi 07, р.н.з. НОМЕР_2 виявленими згідно протоколу огляду 27.11.2017 - не доведений.

Крім того вважає, що витрати на правову допомогу, відшкодовані позивачу явно не співмірно з виконаною роботою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню внаслідок наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 8.10.2017 в м. Ужгороді, по вул. Бабяка, 5, відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Ford Galaxy реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 при виїзді з мийки АЗС ОККО, не надала перевагу в русі автомобілю Audi Q7, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП підтверджується постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 29.12.2017 року по справі № 308/10897/17, яка набула законної сили.

Відповідно до довідки №552859 про дорожньо-транспортну пригоду від 03.11.2017, учасниками ДТП, що відбулося 28.10.2017 в м. Ужгороді, по вул. Бабяка, 5, були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також у довідці зазначено, що зовнішнім оглядом автомобіля Audi Q7, р.н.з. НОМЕР_2 встановлено, що автомобіль отримав механічні пошкодження передньої лівої частини.

Згідно з висновком експертного дослідження № 154 від 01.12.2017 проведеного Закарпатським НДКЦ вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi Q7, р.н.з. НОМЕР_2 , станом на 28.10.2017 становить 37 445,52 грн.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п. 2.2 ПДР України, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Верховний Суд у постанові від 07.11.2018 року у справі № 200/21325/15-ц зазначив, що факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно для звернення за захистом цього права.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14.

Крім того, судом встановлено і це підтверджується дослідженою довідкою за №552859 про дорожньо-транспортну пригоду від 03.11.2017 року, що власником автомобіля Audi Q7, р.н.з. НОМЕР_2 є громадянин ОСОБА_3 з яким позивачка перебуває у шлюбі.

За обставинами справи обидва КТЗ, які є учасниками ДТП мають іноземну реєстрацію та відповідно не були застраховані на території України. Сторони пояснили, що такі КТЗ застраховані за кордоном по місцю їхньої державної реєстрації. Дана обставина доводиться також відповіддю з МТСБУ від 27.11.2017 року № 83-03/30728 на повідомлення ОСОБА_2 про ДТП, яка сталася 28.10.2017 року. МТСБУ повідомило, що учасники ДТП керували КТЗ зареєстрованими в країнах Європейського Союзу, а тому з вимогою про відшкодування шкоди необхідно звертатись безпосередньо до страховика відповідальної особи, винної у скоєнні ДТП, а.с. 9.

Виходячи із загальних начал зазначених у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в даному законодавчому акті не передбачено прямого обов`язку стосовно досудового порядку врегулювання питання щодо виплати страхового відшкодування страховиком особі, яка вимагає такої виплати. Тож, потерпіла особа, керуючись власним розсудом вправі звернутись як безпосередньо до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування так і до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Такі дії потерпілої особи внаслідок ДТП узгоджуються з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15 який відповідно до змісту ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується апеляційним судом при виборі і застосуванні норми права до подібних правовідносин.

Оскільки сторони свою цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів в обов`язковому порядку не застрахували на території України то за цих обставин відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки здійснюється винною особою у відповідності до правил Глави 82 «Відшкодування шкоди».

За змістом ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Позаяк вина ОСОБА_1 стверджується вище наведеними доказами та обставинами справи то остання повинна відшкодувати ОСОБА_2 заподіяну шкоду в розмірі 37445,52 грн. внаслідок спричиненої ДТП.

Отже, такий висновок суду першої інстанції є правомірним і з таким погоджується апеляційний суд.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що позивачка не пред`явила посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; докази перебування у власності чи оперативному користуванні; докази підставності перебування КТЗ з іноземною державною реєстрацією на митній території України; наявність полісу страхування «Зелена карта» або ОСЦПВВНТЗ, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до змісті ПДР України водії як учасники вчиненої ДТП повинні пред`явити працівнику поліції посвідчення водія з відповідною категорією; технічний паспорт на транспортний засіб та поліс страхування.

Зі змісту Довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 03.11.2017 р. за № 552859 не вбачається, що водії КТЗ, які стали учасниками ДТП, а саме, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не пред`явили працівнику поліції під час оформлення ДТП усіх вище наведених документів бо в іншому випадку за відсутності таких було б складено протокол про адміністративне правопорушення чого не було вчинено. Також вбачається, що обидва КТЗ мали страхові сертифікати «Зелена карта», а.с. 8.

Посилаючись на такі твердження, ОСОБА_1 намагалась перебрати на себе не властиві їй функції відповідних контролюючих органів піддаючи усе сумніву. А крім цього, зазначені доводи не мають правового значення при вирішенні питання про відшкодування шкоди заподіяної ДТП.

Щодо посилань на те, що ДТП мала місце 28.10.2017 р., а огляд пошкодженого КТЗ марки Audi Q7 відбувся 27.11.2017 р., що могло призвести у цей проміжок часу до додаткових пошкоджень.

Зазначений довід ОСОБА_1 колегія суддів вважає бездоказовим та безпідставним, який ґрунтується виключно на припущеннях. Оскільки матеріали справи не містять жодного доказу з приводу того, що після ДТП, яка відбулась 28.10.2017 р., КТЗ марки Audi Q7 потрапляв у інші ДТП або навмисно було додатково пошкоджено даний КТЗ. Огляд КТЗ судовим експертом Пчолинським Р.Ю. було здійснено 27.11.2017 р. тому, що позивачка очікувала на відповідь з МТСБУ, яку було надано їй 27.11.2017р., а.с. 9, 10-11.

Відносно доводів про не співмірність витрат на правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Також, частинами 1, 2 ст. 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За правилами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат як: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

За змістом ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI із змінами, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як наведено в ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту апеляційної скарги слідує, що відповідачка не заявляла клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, з якими було ознайомлено її представника у судовому засіданні. Але при цьому вважає, що представнику було надано замало часу, що позбавило його можливості об`єктивно оцінити такі та не дивлячись на це висловлювався усно про не співмірність таких витрат.

До матеріалів справи позивачкою долучено орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., а.с. 21. Також долучено розрахунок витрат на правничу допомогу наданих Адвокатським об`єднанням «Дрюченко», а.с. 34, 35-38. За надання правничих послуг протягом часу розгляду справи судом першої інстанції було витрачено АО «Дрюченко» 14 годин. Вартість такої однієї години роботи складає 800,00 грн. У п.4.1. Договору про надання правової допомоги, договірна вартість послуг у даній справі складає 10 000,00 грн., які позивачка і просила стягнути з відповідачки. Сплата такої суми підтверджується меморіальними ордерами за 04.12.2017р., 11.12.2017р., 19.01.2018р. і 20.02.2018р., а.с. 35-38.

Зміст проробленої роботи, що зазначений у розрахунку не свідчить про штучне збільшення обсягу робіт адвоката за рахунок подачі таких документів, які не стосуються процесуальних питань, і не пов`язані з розглядом справи.

Проте, виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Оскільки, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, то виходячи з цього принципу суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Таким чином, визначена позивачем та адвокатом договірна сума вартості послуг у даній справі з врахуванням того, що відповідачка не клопотала перед судом про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів не вважає надмірною в силу фінансового стану сторін.

А звідси, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що така, відповідно до правил ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи встановлене та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 грудня 2020 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 17 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: