Справа № 369/2132/21
Провадження № 2-з/369/19/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви у якій просить суд заборонити Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» (Код ) автоматично проводити списання грошових коштів з рахунку НОМЕР_1 , який відкритий в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) для зарахування заробітної плати.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що з серпня 2020 вона являється клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі угоди про відкриття карткового рахунку для виплат заробітної плати.

11.02.2021 та 12.02.2021 відбулось списання коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 : з зарплатної картки № НОМЕР_3 списано грошові кошти у сумі 23547,50 грн., з універсальної картки № НОМЕР_4 списано грошові кошти у сумі 550,00 грн., всього 24097,50 грн., про що заявник довідалась з мобільного додатку «ПРИВАТ24».

З метою з`ясувати причину такого списання ОСОБА_1 звернулась на гарячу лінію обслуговуючого банку, де їй повідомили про наявність заборгованості перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у сумі 84232,54 грн. Надати роз`яснення причини виникнення такої заборгованості працівники банку не змогли.

Заявник зазначає, що кредитні договори з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вона не укладала, вимог, судових рішень не отримувала, здійснення таких переказів не ініціювала, виконавчі провадження відносно неї як боржника відсутні.

З огляду на викладене, правових підстав для здійснення перерахувань з зарплатної та універсальної карток немає.

ОСОБА_1 вказує, що внаслідок протиправного списання вона позбавлена можливості розпоряджатися належними їй коштами, в тому числі й на утримання своєї сім`ї, звернення щодо припинення протиправного списання коштів залишаються невиконаними, тож заявник має намір звернутись до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення безпідставно списаних грошових коштів.

Оскільки судова процедура щодо розгляду такого спору є тривалою і АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надалі продовжуватиме здійснювати автоматичне списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 , призначеного для зарахування заробітної плати, до набрання рішенням суду у справі законної сили, що порушуватиме її права та вплине на можливість повноцінного матеріального забезпечення потреб сім`ї, а тому заявник вважає, що належним заходом забезпечення позову буде винесення ухвали про заборону АТ КБ «ПРИВАТБАНК» автоматично проводити списання грошових коштів для погашення заборгованості з її рахунку для зарахування заробітної плати.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом, яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову це вжиття комплексу заходів цивільного процесуального характеру, направлених на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Вжиття цих заходів має гарантувати реалізацію позовних вимог у разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вивчивши подану заяву, зазначені аргументи, враховуючи майбутній предмет спору щодо захисту прав споживача фінансових послуг та стягнення безпідставно списаних грошових коштів, наявність спору між сторонами, відповідність та співмірність виду забезпечення позову предмету спору, суд доходить висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» (Код ) автоматично проводити списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав та інтересів заявника, враховуючи можливість подальшого списання грошових коштів.

Крім того, такий захід забезпечення жодним чином не перешкоджає господарській діяльності АТ КБ «ПриватБанк» і не порушує прав та інтересів банку, який після розгляду цього спору зможе, у випадку відмови в задоволенні позову, продовжити автоматичне списання коштів для погашення заборгованості.

Порядок скасування заходів забезпечення позову визначено ст. 158 ЦПК України.

Керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 154, 353-354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.

В порядку забезпечення позову заборонити Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» (Код ) автоматично проводити списання грошових коштів з рахунку НОМЕР_1 , який відкритий в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) для зарахування заробітної плати.

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Інформація про боржника: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», адреса місця знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, .

Копію ухвали про забезпечення позову направити учасникам справи, а також державному (приватному) виконавцю - для негайного виконання та вжиття відповідних заходів.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею в порядку передбаченому ч. 2 ст. 261 ЦПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, з врахуванням вимог п. 15.5) Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Л.М. Ковальчук