Справа № 638/8869/21
Провадження № 2-з/638/311/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

секретаря Суркової М.О..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії, в тому числі реєстраційні на накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 . Свою заяву обґрунтовує тим, що заявником готується заява про стягнення трьох процентів річних, інфляційних витрат та процентів за користування чужими грошовими коштами. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова встановлено факт невиконання відповідачем зобов`язань за попереднім договором та стягнуто суму штрафних санкцій у розмірі 156000 грн. У зв`язку із неповерненням грошової суми відповідач зобов`язаний сплатити окрім основної суми боргу, три проценти річних, суму інфляційного збільшення та проценти за користування чужими грошовими коштами, а відтак ціною майбутнього позову становить 103627 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, заява про забезпечення позову не підлягаю задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як зазначено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно абзацу першого ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 381/4019/18 зазначено, що: співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Під час оцінки співмірності необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявлених вимогам, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Так, рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 21.12.2015 року, яке набрало законної сили позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за попереднім договором задоволено та ухвалено стягнути суму штрафних санкцій у розмірі 156000,00 грн. Заявник вказує ціну майбутнього позову 103627,00 грн та просить накласти арешт на 27 земельних ділянок відповідача, при цьому, як вбачається з копії попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.04.2012 року, вартість лише однієї ділянки у 2012 році встановлена сторонами у розмірі 80000 грн.

Таким чином, сукупна вартість всіх ділянок станом на 2021 рік на які заявник просить накласти арешт значно перевищує розмір позовних вимог (ціну позову), а відтак забезпечення позову у вигляді накладення арешту на на 27 земельних ділянок є неспівмірним із заявленими позовними вимогами.

Враховуючи наведені норми процесуального законодавства, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає, що заява про забезпечення позову з огляду на розмір і зміст майбутніх позовних вимог та зміст такої заяви і обсяг заходів забезпечення позову на даний час задоволенню не підлягає, оскільки загальна вартість земельних ділянок суттєво перевищує заявлену ціну позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Є.В.Невеніцин