КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником Лебеденко Максимом Борисовичем , на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подачі позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року представник ОСОБА_1 - Лебеденко М.Б. звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви, відповідно до якої просив : витребувати у АТ КБ «Приватбанк» докази, а саме: щодо наявного відкритого у відділенні АТ КБ «Приватбанк» розрахункового (депозитного) поточного рахунку на ім`я ОСОБА_3 , на який здійснюється нарахування виключно пенсійних виплат; у разі наявності відкритого у відділенні АТ КБ «Приватбанк» розрахункового (депозитного) поточного рахунку на ім`я ОСОБА_3 , на який здійснюється нарахування виключно пенсійних виплат, надати відомості (данні) щодо реквізитів такого банківського поточного рахунку; надати відомості/ виписку по розрахунковому (депозитному) поточному рахунку, відкритого у відділенні АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_3 , на який здійснюється нарахування виключно пенсійних виплат за період починаючи з дня відкриття такого поточного рахунку по 30 жовтня 2018 року; надати відомості/ довідку, станом на день отримання ухвали суду про витребування доказів, щодо наявних (залишків) на розрахунковому (депозитному) поточному рахунку, відкритому у відділенні АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_3 , коштів (пенсійних виплат), які нараховані за період починаючи з дня відкриття такого поточного рахунку по 30 жовтня 2018 року.

Мотивуючи подану заяву представник ОСОБА_1 вказує, що 19 листопада 1983 року між ОСОБА_4 (післяшлюбне прізвище - ОСОБА_5 ) та ОСОБА_3 , було укладено шлюб, який Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві - розірвано, про що 30 жовтня 2018 року складено відповідний актовий запис № 521.

У період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі, останній знаходився (продовжує знаходитися) на державному пенсійному забезпеченні, отримуючи від Пенсійного фонду України пенсійні виплати. Зазначено, що отримання ОСОБА_3 пенсійних виплат підтверджуються наступними фактичними даними: довічним пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 , видане Пенсійним фондом України 20 серпня 2014 року; а також отриманою на Адвокатський запит № 26/11/2018/АЗ від 26 листопада 2018 року відповіддю №125901/02 від 04 грудня 2018 року, у якій заступником начальника Головного управління - начальник управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві Бойко О., повідомляється, що гр. ОСОБА_3 перебуває на обліку як одержувач пенсії в Головному управлінні.

Беручи до уваги багаторічний стаж спільного проживання у шлюбі, ОСОБА_1 стверджує, що у відділені АТ КБ «Приватбанк» на ім`я її колишнього чоловіка ОСОБА_3 відкритий розрахунковий (депозитний) поточний рахунок, на який здійснюються нарахування пенсійних виплат, та за період перебування сторонами у шлюбі на вказаному поточному рахунку накопичилася досить значна сума.

Отже, оскільки на пенсію поширюється режим спільної сумісної власності, ОСОБА_1 вважає, що має право на частку пенсійних виплат, які розміщені безпосередньо на поточному розрахунковому рахунку, який відкритий у відділенні АТ КБ «Приватбанк», а саме на ту частку пенсії, яка нарахована за період перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі починаючи з 19 листопада 1983 по 30 жовтня 2018 роки.

Однак, з моменту розірвання шлюбу, ОСОБА_3 категорично відмовляється надавати заявнику будь-яку інформацію стосовно відкритого у відділенні АТ КБ «Приватбанк» поточного розрахункового рахунку, на який здійснюється нарахування пенсійних виплат та на якому знаходяться заощадження, які були накопиченні за рахунок пенсійних виплат за період перебування сторонами у шлюбі, що в розумінні ч. 2 ст. 61 СК України, є об`єктом спільної сумісної власності.

З метою захисту свого права, ОСОБА_1 має наміри звернутися до суду у порядку ст. 71 СК України, на предмет спору якого поставити питання щодо визнання права власності на частку пенсії, виплати якої проводилися саме у період перебування її з ОСОБА_3 у шлюбі та які розміщені на одному з поточних розрахункових рахунків, який відкритий у відділенні АТ КБ «Приватбанк».

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подачі позовної заяви.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - Лебеденко М.Б. подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що суд першої інстанції постановив ухвали, яка не відповідає обставинам справи та не повно з`ясував обставини справи.

Так, апелянт наголошує на тому, що представником ОСОБА_1 було здійснено адвокатські запити до Пенсійного фонду України та АТ КБ «Приватбанк» щодо отримання відповідної інформації про відкриті рахунку на ім`я ОСОБА_3 для виплати пенсії, однак представнику ОСОБА_1 було надано відповідь, що запитувана інформація становить конфіденційну інформацію та банківську таємницю, а тому відмовлено у наданні зазначених відомостей.

Апелянт зазначає, що докази, які підтверджують вказані обставини були долучені до заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви, а судом першої інстанції не було надано їм належної правової оцінки. Крім того, вказані документи свідчать про те, що ОСОБА_1 не має змоги отримати вказану інформацію самостійно, оскільки запитувані відомості є конфіденційною інформацією та банківською таємницею. В апеляційній скарзі також зазначено, що вказана ухвала обмежує право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та позбавляє останню належним чином захистити її права.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1 , адвокат Лебеденко М.Б. підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, зазначивши при цьому не задоволенні судом перешої інстанції поданої ним заяви про забезпечення доказів перешкоджає йому виконати свої зобов`язання як представника позивача та оформити позовну заяву в частині визначення ціни позову, що складатиметься із розміру коштів, які накопичилися на банківських рахунках відповідача, перешкодить визнати розмір судового збору та ускладнить вирішення спору по суті.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні поданої заяви про забезпечення доказів до подачі позовної заяви, мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 не було наведено обставин, які б свідчили про те, що подання зазначених нею доказів може стати неможливим або ускладненим. Крім цього, судом також було зазначено, що підставою забезпечення доказів шляхом їх витребування є неможливість їх подачі самостійно, проте, заявником не підтверджено того, що вона зверталася до ОСОБА_3 та банківської установи і, як наслідок, не змогла отримати вищевказані відомості. У зв`язку з наведеним, суд першої інтенції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення доказів.

Апеляційний суд в цілому погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції в цілому відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до положень статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Крім того, відповідно до статті 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти; 4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; 5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів; 6) спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Аналізуючи наведені положення ЦПК України насамперед необхідно зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто, забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18 та у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19.

Слід відмітити, що цивільним процесуальним законодавством передбачено механізм витребування доказів як способу забезпечення доказів ст. 116 ЦПК України та витребування доказів за ст. 84 ЦПК України.

Так, матеріалами справи підтверджено, що в липні 2021 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідною заявою про забезпечення доказів до подачі позовної заяви, відповідно до якої просила: витребувати у АТ КБ «Приватбанк» докази, а саме: щодо наявного відкритого у відділенні АТ КБ «Приватбанк» розрахункового (депозитного) поточного рахунку на ім`я ОСОБА_3 , на який здійснюється нарахування виключно пенсійних виплат; у разі наявності відкритого у відділенні АТ КБ «Приватбанк» розрахункового (депозитного) поточного рахунку на ім`я ОСОБА_3 , на який здійснюється нарахування виключно пенсійних виплат, надати відомості (данні) щодо реквізитів такого банківського поточного рахунку; надати відомості/ виписку по розрахунковому (депозитному) поточному рахунку, відкритого у відділенні АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_3 , на який здійснюється нарахування виключно пенсійних виплат за період починаючи з дня відкриття такого поточного рахунку по 30 жовтня 2018 року; надати відомості/ довідку, станом на день отримання ухвали суду про витребування доказів, щодо наявних (залишків) на розрахунковому (депозитному) поточному рахунку, відкритому у відділенні АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_3 , коштів (пенсійних виплат), які нараховані за період починаючи з дня відкриття такого поточного рахунку по 30 жовтня 2018 року.

На підтвердження неможливості самостійного отримання відповідних документів представником ОСОБА_1 - Лебеденко М.Б. було надано копію листа АТ КБ «Приватбанк» від 03 грудня 2018 року, відповідно до якого вказано, що банк у відповідності до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» має право надати інформацію відносно фізичних (юридичних) осіб лише у двох випадках: на письмовий запит або з письмового дозволу власника такої інформації або за рішенням суду. У вказаному листі також зазначено, що на теперішній час до банку належно завіреного дозволу власника ОСОБА_3 або рішення суду на розкриття інформації не надходило (а.с.13-14).

Крім того, представником ОСОБА_1 - Лебеденко М.Б. було надано копію листа ГУ ПФУ в м. Києві від 04 грудня 2018 року №125901/02, відповідно до якого зазначено, що відомості про пенсійне забезпечення належать до персональних даних та конфіденційної інформації про особу, поширення яких без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Повідомлено, що гр. ОСОБА_3 перебуває на обліку як одержувач пенсії в Головному управлінні (а.с.15).

Матеріали справи також містять копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 (а.с.21).

Подану заяву про забезпечення доказів обґрунтовано тим, що без отримання вказаних доказів, які ОСОБА_1 просив суд витребувати, остання позбавлена можливості належним чином обґрунтувати позовну заяву, яку вона планує подати щодо поділу спільного майна подружжя, зокрема, щодо поділу пенсії, оскільки ОСОБА_1 не має відомостей про номер рахунку, на який здійснюється нарахування пенсій, а також їй невідомо щодо розміру грошових коштів (пенсії), які на ньому обліковуються.

Разом з тим, механізм сприяння сторонам, у яких виникають складнощі в отриманні доказів і які вони не можуть одержати самостійно, передбачено ч.3 ст.83, 84, ч.3 ст. 177 ЦПК України.

Незважаючи на те, що законодавець в ЦПК України відмежував ці поняття та закріпив різними статтями, заявник помилково ототожнює витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим, та витребування доказів як сприяння суду сторонам в поданні відповідного доказу, який неможливо отримати самостійно.

Матеріалами справи спростовано висновки суду першої інстанції в тій частині, що ОСОБА_1 не надала доказів неможливості отримати вказану інформацію самостійно, оскільки ОСОБА_1 надала до суду першої інстанції копії листів від АТ КБ «Приватбанк» та від ГУ ПФУ в м. Києві, де їй відмовлено у наданні запитуваної інформації з підстав того, що вона становить конфіденційну інформацію та банківську таємницю.

Враховуючи зазначені норми закону, а також обставини справи, колегія суддів в цілому погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником у заяві не зазначено достатніх підстав щодо необхідності забезпечення доказів, а також не наведено об`єктивних фактів, які б доводили, що дані докази можуть бути втрачені або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Посилання заявника на те, що у разі попередньої обізнаності ОСОБА_3 про намір ОСОБА_6 претендувати на частку пенсії, яку було нараховано за період перебувають сторін у шлюбі, засіб доказування може бути втрачений шляхом можливого списання ОСОБА_3 з рахунків всіх заощаджень, сформованих за рахунок пенсійних виплат, що в подальшому збирання або подання відповідних доказів, а саме доказу того, що на рахунку, відкритого у відділенні АТ КБ «Приватбанк», дійсно знаходилися заощадження, стане неможливим та утрудненим, апеляційний суд сприймає критично, оскільки навіть у випадку зняття грошових коштів ОСОБА_3 з рахунку в банку, інформація щодо здійснених операцій та розміру грошових коштів має зберігатись в банку, в якому у особи ОСОБА_3 наявні рахунки.

Крім того, заявник не позбавлений можливості заявити відповідне клопотання про витребування доказів під час судового розгляду справи в суді першої інстанції.

А відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні заяви про забезпечення доказів до подачі позовної заяви.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Лебеденко Максимом Борисовичем , залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв