Провадження № 2-з/522/297/21
У Х В А Л А

14 червня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Науменко А.В.

за участю секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі заяву адвоката Дячук П.М., діючого в інтересах ОСОБА_1 , інші особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову,-

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2021 року представником позивача подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка є зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 - до вирішення спору по суті.

Згідно ч. 3 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Дослідивши заяву про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви у межах вирішення зазначеної заяви, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Досліджуючи заяву про забезпечення позову, суд вбачає, що у позовній заяві буде ставитися питання про захист майнових прав ОСОБА_1 , шляхом звернення до суду із позовом про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію право власності на підставі неіснуючого свідоцтва, визнання недійним договору купівлі-продажу, за наступних підстав.

Із обґрунтування заяви та поданих доказів вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 вересня 2003 року №8-13924, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули право власності в рівних частках на квартиру загальною площею 49, 5 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , по 1/2 частині кожний.

14 жовтня 2003 року право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» ОМР за №209-стр. 190- кн.500 ир, р. № НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

04 жовтня 2012 року, за заявою ОСОБА_5 щодо спадкового майна ОСОБА_4 Другою Одеською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу №53485780. Частку ОСОБА_4 успадкувала ОСОБА_5 , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, в процесі чого, 08 квітня 2013 року право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було зареєстровано в електронному Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

26 листопада 2012 року ОСОБА_5 склала заповіт щодо всього належного на момент смерті майна на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла.

09 червня 2017 року, за заявою ОСОБА_1 щодо спадкового майна ОСОБА_5 Другою Одеською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу №60766576.

Згідно наданої Інформації з Державного реєстру прав власності ОСОБА_1 вбачається, що квартира належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 9987, виданий 20.10.2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С.

Також із інформаційної довідки вбачається наявність права власності на вказану квартиру за ОСОБА_5 .

У заяві про забезпечення позову представник також зазначає, що право власності на вищевказану квартиру було «паралельно» зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі «неіснуючого» свідоцтва про право власності на житло, та в послідуючому було відчужено на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу на користь ОСОБА_3 . Неіснуюче свідоцтво відрізняється від дійсного в частині площі квартири та в року видачі.

Заявник зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Отже, в відповідності з зазначеними нормами процесуального права у суду є всі підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, оскільки від заявника до суду надійшла заява про забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову, у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Відповідно до ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

Враховуючи викладене, дослідивши заяву про забезпечення позову, дотримуючись принципів здійснення цивільного судочинства, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про обґрунтованість зазначеної заяви, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

При забезпеченні позову суд бере до уваги те, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання майбутнього рішення суду, та накладення арешту на квартири, на думку суду, у повній мірі забезпечить позовні вимоги в межах предмету спірних відносин між сторонами. При цьому суд не може вжити заходи забезпечення, які є фактично тотожними задоволенню позовних вимог до вирішення спору по суті.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.2, 5, 149,151, 153,260 ЦПК України, та постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката Дячук П.М. діючого в інтересах ОСОБА_1 , інші особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову задовольнити.

Забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка є зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 .

Ухвала діє до вирішення справи по суті та набрання рішення по справі законної сили та є підставою для внесення відомостей до відповідних державних реєстрів рухомого і нерухомого майна уповноваженими на такі дії особами.

Відомості відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження»:

стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

боржник: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

боржник: ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з дня її проголошення (підписання) суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Згідно до положення ч. 4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд міста Одеси.

Суддя А.В. Науменко

14.06.21