Справа № 299/2737/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 листопада 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д.і Кожух О.А.,

з участю секретаря Кекерчень М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 25 лютого 2020 року (у складі судді Леньо В.В.) за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» (надалі Банк), звернувся до суду з позовом у серпні 2019 р.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 08/300/15 від 23.03.2006 р. у розмірі 26 379,54 євро, що еквівалентно 785 169,09 грн. (за курсом НБУ станом на 24.06.2019 р.), яка складається із: 569 919,18 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 215 249,91 грн. прострочена заборгованість по відсотках.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 23.03.2006 р. між сторонами було укладено договір кредиту № 08/300/15, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 25 000 євро, а позичальник зобов`язався у порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит із урахуванням відсотків за користування кредитом. Банк виконав узяті на себе зобов`язання згідно з умовами кредитного договору.

На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки.

Станом на 24.06.2019 р. заборгованість позичальника перед Банком склала 26 379,54 євро, що еквівалентно 785 169,09 грн.

Рішенням Виноградівського районного суду від 25 лютого 2020 р. позов задоволено. Стягнуто на користь Банку заборгованість за кредитним договором №08/300/15 від 23.03.2006 р. у розмірі 26 379,54 євро, що еквівалентно 785 169,09 грн., яка складається із 569919,18 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 215249,91 грн. прострочена заборгованість по відсотках і 11 777, 54 грн. у відшкодування судового збору.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального. Узагальненні доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-судом першої інстанції не вірно встановлено, що перебіг строку позовної давності розпочався 20.07.2018 р., указане твердження суперечить матеріалам наявним у справі;

-графіки платежів, які були визначені додатковою угодою №2 і додатком № 1 до основного договору, суттєво різняться як за схемою сплати, так і кінцевою датою повернення кредиту.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Щодо заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строків позовної давності суд першої інстанції зауважив, що перебіг строку позовної давності розпочався не раніше 20.07.2018 р., Банк до суду звернувся 28.08.2019 р., тобто з додержанням строків позовної давності.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, із таких мотивів.

Із матеріалів справи видно, що 26.03.2006 р. між сторонами було укладено договір кредиту № 08/300/15, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, зі сплатою 10,5% річних (п.1.1 Договору кредиту, т.1 а.с.5-10).

20.10.2008 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 08/300/15 від 23.03.2006 р., відповідно до умов якого було встановлено з 20.10.2008 р. процентну ставку за користування кредитом на рівні 13,5% річних (п.1, т.1 а.с.11).

Додатковою угодою № 2 від 25.06.2009 р.про внесення змін до договору кредиту № 08/300/15 від 23.03.2006 р. було внесено зміни, зокрема, до п.1.1 договору, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 25 000 євро зі сплатою 13,5% річних і з кінцевим терміном погашення основної суми заборгованості до 22.03.2016 р. (.1 а.с.12-13).

Додатком №1 до додаткової угоди № 2 від 25.06.2009 р. передбачений детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту (т.1 а.с.14-15, 109) яким передбачено, що датою погашення кредиту є 20.07.2018 р.

Також у суді першої інстанції Банком було надано розрахунок вимог Банку в зв`язку з неповерненням позичальником кредитної заборгованості за кредитним договором № 08/300/15 від 23.03.2006 р. (т.1 а.с.110-116).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України визначена письмова форма укладення кредитного договору.

За вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У силу ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно з п.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання чи неналежного виконання боржником будь-яких зобов`язань, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором.

Згідно з ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не вірно встановлено ой факт, що перебіг строку позовної давності розпочався 20.07.2018 р., не заслуговує на увагу, оскільки спростовується матеріалами, наявними в справі.

Так, із додатку № 1 до додаткової угоди № 2 від 25.06.2009 р. про внесення змін до договору кредиту № 08/300/15 від 23 березня 2006 р. убачається, що кінцевою датою погашення кредиту є 20.07.2018 р. (т.1 а.с.12-13,14-15).

Довід апеляційної скарги про те, що графіки платежів, які були визначені додатковою угодою №2 і додатком № 1 до основного договору, суттєво різняться як за схемою сплати, так і кінцевою датою повернення кредиту не можуть бути взяти до уваги, оскільки позивачем підписано договір кредиту № 08/300/15 від 23.03.2006 р., додаткову угоду № 1 від 20.10.2008 р. до основного договору кредиту, додаткову угоду № 2 від 25.06.2009 р. до основного договору, а також додаток № 1 до додаткової угоди № 2 від 25.06.2009 р.

Жодних зауважень зі сторони позичальника щодо вказаних договір при їх підписані не було, підписуючи ці договори позичальник повністю погодився із усіма умовами надання йому кредитних коштів, у т.ч. і щодо графіку платежів, схемою оплати та кінцевою датою повернення кредиту.

У судовому порядку ці договори не визнавалися недійсними.

Відповідач не заперечує того факту, що отримував кошти в Банку, і не заперечує, що не повернув кошти у порядку та на умовах, передбачених кредитним договором, а також додатковими угодами до кредитного договору.

У справі, яка переглядається установлено, що відповідач частково виконував узяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо погашення заборгованості, кредитний договір не визнаний у встановленому порядку недійсним.

Факт отримання грошових коштів позичальником підтверджено змістом кредитного договору та виконанням відповідачем умов кредитного договору по сплаті щомісячних платежів протягом певного часу.

Тобто, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, не відображають суті спірних правовідносин і є недостатніми для скасування рішення суду першої інстанції.

Банком до справи додано всі необхідні докази отримання відповідачем кредиту та наявності боргу перед Банком.

Натомість, відповідачем жодними належними та допустимим доказами не спростовано правової позиції Банку та не підтверджено своїх заперечень.

Доводи апеляційної скарги зводяться до пропуску Банком строку для звернення до суду за захистом свого права, однак вони повністю спростовуються наявними у справі письмовими доказами.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до положень ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив по суті спору правильне судове рішення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення 2.Рішення Виноградівського районного суду від 25 лютого 2020 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 06.12.2021 р.

Судді: