Ухвала

24 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 761/20766/20

провадження № 61-18861ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України, треті особи: Український державний науково-дослідний інститут «Ресурс», Профспілка працівників системи держрезерву України, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у листопаді 2021 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без руху для усунення недоліків, зокрема надання касаційної скарги у новій редакції із зазначенням обов`язкових підстав для касаційного оскарження та обґрунтування і сплати судового збору, з урахуванням ціни позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у грудні 2021 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду нову редакцію касаційної скарги, в якій посилається, як на підстави касаційного оскарження посилається на пункти 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає про необхідність відступлення від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 607/18964/18. Обґрунтовує свої посилання тим, що суд апеляційної інстанції помилково посилався на висновки, зроблені у зазначеній постанові, оскільки обставини у цій справі та у справі № 761/20766/20 не є подібними.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України, скаржник повинен вмотивовано обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Також, необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини частини другої статті 389 ЦПК України.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

При цьому, не є вмотивованим обґрунтуванням необхідності відступлення від висновку Верховного Суду посилання заявника на помилкове застосування судом апеляційної інстанції у своїй постанові висновку Верховного Суду.

Іншою підставою касаційного оскарження судових рішень представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).

Верховний Суд роз`яснює заявнику, що посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу для відкриття касаційного провадження, заявник повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок виклав апеляційний суд з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.

Доводи касаційної скарги не містять обґрунтувань підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Наведене свідчить про невиконання заявником вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо належного обґрунтування у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Таким чином, заявнику необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали та уточненням обґрунтування касаційної скарги, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав).

За змістом частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений, в тому числі і за ініціативою суду.

Оскільки вимоги ухвали Верховного Суду від 02 грудня 2021 року виконані частково, суд вважає за можливе продовжити строк для усунення недоліків вказаної касаційної скарги.

Керуючись частиною другою статті 127 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Продовжити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк для усунення недоліків касаційної скарги до 24 січня 2022 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков