Провадження № 2/686/1616/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2021 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.

при секретарі судового засідання Кшановській Є.З.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1 / 2 частку у спільному майні,

встановив:

24 лютого 2021 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася з вказаним позовом в якому просила про визнати право власності на Ѕ частку у спільному майні, а саме на частину гаражу боксу № НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.03.2021 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання представник позивача з`явилася, підтримала заявлені вимоги, просить їх задовольнити. Надала суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог проте, не навела переконливих для суду аргументів пропуску строку позовної давності по даній справі.

Представник відповідача у судове засідання з`явився, заперечив проти позовних вимог, просить застосувати строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Із змісту копії договору купівлі-продажу гаража від 26 березня 2008 року ВКІ № 798417 зареєстрованого в реєстрі за № 2231 вбачається, що покупець, тобто позивач в шлюбі не перебував, волевиявлення було вільним і усвідомленим.

Згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду від 19 лютого 2015 року, справа № 686/1389/15-ц, яке набрало законної сили 03 березня 2015 року, шлюб укладений 19 січня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 53 було розірвано.

На підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 жовтня 2018 року в цивільній справі № 686/4314/15-ц, яке залишено в силі, на підставі постанови Хмельницького апеляційного суду від 14 лютого 2019 року та постанови Верховного Суду від 17 квітня 2020 року, встановлено факт проживання однією сім`єю із відповідачем з січня 2008 року по 19 січня 2011 року (часу реєстрації шлюбу).

Із змісту рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 жовтня 2018 року по справі №686/4314/15-ц вбачається, що ухвалою суду від 05 травня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_5 на даний час « ОСОБА_6 » про визнання права власності на Ѕ частку гаража, який знаходиться у боксі АДРЕСА_2 залишено без розгляду .

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Крім цього, згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України - майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю. Вимогами ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільні сумісні власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 р. визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Також, судом не береться до уваги твердження позивачки про те, що під час вказаних фактичних шлюбних відносин, позивачем та відповідачем був придбаний гараж бокс № НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу укладеного 26 березня 2008 року а також те, що гараж при зверненні до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя в спірне майно не увійшов, так як спір стосувався не тільки поділу майна, а й моменту з якого позивач з відповідачем почали проживати разом та вести спільне господарство.

Позивачка не надала жодного належного та допустимого доказу того, що спірне майно було придбано за спільні кошти жінки та чоловіка, що приживали однією сім`єю.

Також, позивачка не зазначила у позовній заяві за які кошти та джерела їх походження, було придбано спірний гараж. Тобто, є лише факт приживання у фактичних шлюбних відносинах позивача та відповідача з січня 2008 року та придбання через два місяці 26 березня 2008 року спірного гаража.

Таким чином, позовна заява не містить жодних посилань на те, яким чином позивачка могла долучитися, до придбання спірного майна.

Згідно ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, також у зв`язку із спливом позовної давності.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що представник позивача не надала суду необхідних доказів, які б обґрунтовували викладенні нею обставини.

З наведеного суд приходить до висновку, що гараж хоча можливо і є спільною сумісною власністю подружжя, проте позивачем пропущено строк позовної давності тому за таких обставин в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.60, 70, 71 СК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1 / 2 частку у спільному майні - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 30.06.2021 року.

Суддя С. Стефанишин