Номер провадження 2/522/9210/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

13 грудня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Суворової О.В.

за участю секретаря Довгань Ж.А.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що на даний час він не може розпоряджатися своїм майном, а саме купленою в 1999 році на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» вказаною квартирою, так як даний договір не був посвідчений нотаріально.

Ухвалою від 19.11.2021 року позовну заяву залишено без руху. 25.11.2021 року позивачами усунуті недоліки шляхом надіслання позовної заяви з урахуванням усунутих недоліків.

Ухвалою суду від 30.11.2021 року по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання.

У судове засідання 13.12.2021 учасники справи не з`явилися, позивачі просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідачі, які сповіщені про час, дату і місце розгляду справи належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та заяви про визнання позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

09 березня 1999 року між ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , з однієї сторони, та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з іншої сторони був укладений на Одеській універсальній товарній біржі «Центр», договір купівлі-продажу нерухомого майна №Н/99-0070 (далі - договір), відповідно до якого відповідачі продали , а позивачі купили 227/2000 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного договору право власності на вказані частини квартири було зареєстроване в Одеському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 02.04.1999 року .

Згідно умов даного правочину подальшому нотаріальному посвідченню договір не підлягав.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про товарну біржу", діяльність товарної біржі здійснюється у відповідності з цим Законом та діючим законодавством України, статутом біржі, правилами біржової торгівлі.

Розділом 4 Закону України "Про товарну біржу" визначені основні принципи правил ведення біржової торгівлі та здійснення біржових операцій, якими, зокрема, встановлено, що біржовою операцією вважається тільки та угода, яка відповідає сукупності умов, які передбачені ч. 1 ст. 15 Закону, а саме: якщо вона представляє собою купівлю-продажу, поставку, обмін товару, що допущені до обміну на товарній біржі; якщо її учасники ї членами товарної біржі; якщо угода надана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (частини 2, 4 статті 15 Закону України "Про товарну біржу").

Отже, при укладенні договору купівлі-продажу сторонами були дотримані всі умови, яких необхідно дотримуватися при укладенні договорів на товарній біржі, у відповідності до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу".

За твердженням позивачів сторонами було виконано умови договору купівлі-продажу в повному обсязі. Так, позивачі сплатили відповідачам вказані у договорі кошти, відповідачі після відчуження проданої квартири виселились з неї, позивачі користуються нею в повному обсязі, сплачують комунальні платежі та інші послуги.

Між тим, на даний час позивачі не мають можливості розпоряджатися вказаним нерухомим майном, оскільки чинне законодавство передбачає нотаріальне посвідчення договорів, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в березні 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 слідує, що при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні Договору купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди з усіх його істотних умов та виконали усі умови цього договору, але чинним на час його укладання законодавством було передбачено нотаріальне посвідчення такого договору, але він не був нотаріально посвідчений у зв`язку з укладенням на Товарній Біржі.

На підставі викладеного, суд вважає, що вищевказаний договір слід визнати дійсним у відповідності ст. 220 ЦК України.

За таких обставин, враховуючи обґрунтованість позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 60, 81, 89, 206, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/99-0070 від 09 березня 1999 року , укладеного між ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , з однієї сторони та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з іншої сторони на Одеській універсальній товарній біржі «Центр», щодо 227/2000 частин квартири АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 14.12.2021 року.

Суддя О.В.Суворова