Справа № 454/414/21 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/1228/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.,

при секретарі Ждан К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сокальського відділу поліції Червоноградського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що 08.11.2016р. на адресу Генеральної прокуратури України ним направлено заяву про кримінальне правопорушення. В заяві просив зареєструвати її у Єдиному реєстрі досудових розслідувань. Відкрити кримінальне провадження за ст. 364КК України відносно державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища Дідик Б.М. та ОСОБА_2 . Визнати фермерське господарство «Бурка В.В.» потерпілим у даній кримінальній справі. Зазначає, що листом від 28.12.2016р. начальник Сокальського ВП повідомив, що відділом розглянуто його заяву від 09.12.2016р. Прийнято рішення про припинення подальшого розгляду заяви відносно інспекторів з охорони навколишнього природного середовища, оскільки Апеляційний суд Львівської області скарги позивача залишив без задоволення, а постанову Львівського окружного суду від 30.10.2014р. без змін. Роз`яснив право на оскарження даного рішення до слідчого судді районного суду. 11.05.2017р. з Сокальського ВП отримав повідомлення, згідно якого йому скеровано копію висновку від 22.12.2016р. за наслідком розгляду його заяви. Зазначає, що вказаний висновок є незаконним, оскільки ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду від 17.04.2018р. частково задоволено його скаргу, визнано протиправним не виконання слідчим Сокальського ВП ст. 214 КПК України при розгляді заяви ФГ «Бурки В.В.» про вчинення кримінального правопорушення від 08.11.2016р. Зобов`язано слідчого виконати вимоги ст.ст. 55, 56, 214 КПК України, внести відомості по заяві у ЄРДР і провести додаткову перевірку, а також визнати ФГ «Бурка В.В.» потерпілою стороною. Вказує на те, що грубе порушення норм ст. 40, 55, 56 Конституції України та норм КПК України з боку Сокальського ВП підтверджується ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду від 17.04.2018р. Зазначає, що даними діями відповідача йому спричинено моральні страждання які полягають у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань. Просить суд стягнути з Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції у Львівській області в користь позивача кошти в сумі 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій Сокальського ВП при розгляді його заяви.

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 17 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що суд не з`ясував, чи були порушені відповідачем права позивача при розгляді заяви про вчинення кримінального правопорушення. Також звертає увагу, що суд не навів докази, які спростовують його позовні вимоги. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 березня 2021 року та прийняти нове рішення на підставі якого стягнути з Сокальського відділу поліції Червоноградського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції у Львівській області в його користь ( ОСОБА_1 ) кошти в сумі 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій Сокальського відділу поліції Червоноградського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції у Львівській області при розгляді його заяви про вчинення кримінального правопорушення від 08.11.2016 за вих. №834 що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 10 червня 2021 року, є дата складення повного судового рішення 29 червня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Як встановлено із

змісту заяви позивача по справі від 08.11.2016р. та його звернення від 16.01.2017р., що адресовані Генеральному прокурору України, позивач ставив питання щодо відкриття кримінального провадження за ст.364 КК України відносно державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища Дідик Б.М. та ОСОБА_2 . Визнати фермерське господарство «Бурка В.В.» потерпілим у даній кримінальній справі.

Листом від 28.12.2016р. начальник Сокальського ВП Червоноградського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції у Львівській області повідомив заявника, що відділом поліції розглянуто заяву позивача від 09.12.2016р. Прийнято рішення про припинення подальшого розгляду заяви відносно інспекторів з охорони навколишнього природного середовища, оскільки Апеляційний суд Львівської області скарги позивача залишив без задоволення, а постанову Львівського окружного суду від 30.10.2014р. без змін. Роз`яснив право на оскарження даного рішення до слідчого судді районного суду.

Отже, як встановлено заяву позивача про вчинення кримінального правопорушення скеровано для організації розгляду у Сокальський ВП Червоноградського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції у Львівській області, яким позивачу надано відповідь про результати розгляду та повідомлено про прийняте рішення, зокрема скеровано копію висновку від 22.12.2016р.

Не погоджуючись із прийнятим за наслідками розгляду його заяви Сокальським ВП рішенням, позивач звернувся із скаргою до слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду від 17.04.2018р., частково задоволено скаргу ФГ «Бурки В.В.» на дії слідчого. Визнано протиправним не виконання слідчим Сокальського ВП ст. 214 КПК України при розгляді заяви ФГ «Бурки В.В.» про вчинення кримінального правопорушення від 08.11.2016р. Зобов`язано слідчого виконати вимоги ст.ст. 55, 56, 214 КПК України, внести відомості по заяві у ЄРДР і провести додаткову перевірку, а також визнати ФГ «Бурка В.В.» потерпілою стороною.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходив з тих обставин, що позивачем не доведено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦК відповідно до Конституції України фізична особа має право, зокрема, на повагу до гідності та честі.

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст. 297 ЦК України).

Як зазначено в абз. 1, 2 п. 4, абз. 1 п. 27 Постанови Пленум Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої (ніж передбачено в ч.ч. 1-5 цієї норми) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. За правилами ч. 6 зазначеної статті відшкодовується на загальних підставах шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, тобто за незаконні дії або бездіяльність цих органів, які не включені до переліку незаконних рішень, дій чи бездіяльності ч 1 ст. 1176 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що ні під час розгляду справи в суд першої інстанції, ні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції скаржником не доведено належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди в розумінні ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та ст.1176 ЦК України.

Обставини встановлені ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду від 17.04.2018р., якою частково задоволено скаргу ФГ «Бурки В.В.» на дії слідчого, визнано протиправним не виконання слідчим Сокальського ВП Червоноградського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції у Львівській області ст. 214 КПК України при розгляді заяви ФГ «Бурки В.В.» про вчинення кримінального правопорушення від 08.11.2016р., зобов`язано слідчого виконати вимоги ст.ст. 55, 56, 214 КПК України, внести відомості по заяві у ЄРДР і провести додаткову перевірку, а також визнати ФГ «Бурка В.В.» потерпілою стороною, не є беззаперечним фактом завдання Сокальським відділом поліції Червоноградського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції у Львівській області моральної шкоди ОСОБА_1 в розмірі 1000000 грн. Інших доказів, які б підтверджували факт завдання відповідачем моральної шкоди ОСОБА_1 в розмірі 1000000 грн. не представлено, в зв`язку з чим позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є недоведеними.

Що ж до клопотання щодо звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення ст.56 Конституції України, таке до задоволення не підлягає, оскільки норми згаданої статті конституції є чіткими та зрозумілими і не викликають у колегії суддів двоякого трактування її норм відносно інших статей Конституції України та практики Європейського суду з прав людини.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 червня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник