КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4001/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за його позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумовської (Апатенко) Марини Анатоліївни, Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - Державне підтриємство «Сетам», про визнання незаконними дії приватного виконавця в межах проведення виконавчих дій, визнання незаконним та скасування акту приватного виконавця, визнання незаконним та скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом в, якому просив :

Визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича, які полягають у винесенні незаконного акту про реалізацію предмета іпотеки від 01.10.2018 року у виконавчому провадженні № 56650968 з примусового виконання виконавчого листа № 2-452/12 від 07.11.2013 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва.

Визнати незаконним та скасувати акт приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича про реалізацію предмета іпотеки від 01.10.2018 року у виконавчому провадженні № 56650968 з примусового виконання виконавчого листа № 2-452/12 від 07.11.2013 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва.

Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 04.10.2018 року № 1232, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовською (Апатенко) Мариною Анатоліївною.

Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 43350155 від 04.10.2018 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розумовською Мариною Анатоліївною, згідно з яким здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :90:934:0011 площею 0,0655 для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, господарства, сінокосіння і випасання худоби, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк».

Скасувати запис про право власності № 28237324 від 04.10.2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумовської Марини Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2018 року, індексний номер 43350155.

В обґрунтування позову посилається на те, що приватним виконавцем порушено процедуру проведення електронних торгів, торги з реалізації арештованого нерухомого майна, оскільки застосуванню підлягають не норми Закону України «Про іпотеку», якими банк обґрунтовував заяву про зарахування за собою нереалізоване на електронних торгах нерухоме майно за початковою ціною, визначеною на початок проведення електронних торгів - 3855750 грн.

Так як дане питання регулюється виключно Законом України «Про виконавче провадження», Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Мінюсту № 2831/5 від 29.09.2016 року, згідно якими не реалізоване майно на перших електронних торгах виставляється організатором на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно 75 відсотків його вартості, визначеною в порядку ст.. 57 Закону.

У разі повторної нереалізації - майно виставляється на треті торги за ціною 70 відсотків.

Отже ст.. 61 Закону передбачено наявність імперетавних норм проведення 3х. електронних торгів, після чого у виконавця з`являється право запропонувати вирішити питання про залишення нереалізованого майна за боржником.

Також приватним виконавцем не вирішено питання прийняття в зв`язку з цим відповідних рішень, а саме постанови про передачу майна стягувану та акту, які є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

При цьому приватним нотаріусом при оформленні та реєстрації права власності за стягувачем було порушено положення ст.. 55 Закону України «Про нотаріат», Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», оскільки майно було обтяжено.

До відкриття провадження у справі позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку під цим будинком, площею 0,0655 га для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, господарства, сінокосіння і випасання худоби, обґрунтовуючи заяву тим, що він звернувся до суду за захистом свого права власності на вказане майно і, що існує реальна загроза в тому, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по вказаній справі. При вирішенні питання, що є предметом судового розгляду приватним виконавцем порушено процедуру реалізації електронних торгів.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що відповідачами було порушено процедуру проведення електронних торгів, торги з реалізації арештованого нерухомого майна; не мотивовано судом підстав для відмови; не досліджено реальність загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, що новий власник може відчужити майно на користь третіх осіб.

У відзиві представник АТ «Універсал Банк» посилається на те, що ані до позовної заяви, ані до заяви про забезпечення позову позивачем не додано жодних доказів, які б свідчили про порушення матеріально- правових інтересів позивача, не надано доказів недобросовісних дій з боку АТ «Універсал Бак», які можуть негативно вплинути на реальне та ефективне виконання судового рішення , якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконання такого рішення.

Сама по собі, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову грунтується виключно на припущеннях позивача про те, що «Існує загроза відчуження АТ «Універсал Банк» спірного нерухомого майна на користь третіх осіб, що може призвести до утруднення виконання рішення суду...».

Позивачем в заяві про забезпечення позову не доведені та документально не підтверджені обставини, та місцевим судом в оскаржуваній ухвалі не встановлено, чи дійсно існує реальна загроза переходу права власності на предмет іпотеки на користь третіх осіб, та чи вчиняє відповідач дії щодо відчуження спірного нерухомого майна. В той же час, матеріали справи не містять доказів таких дій відповідача, і позивачем зворотного не доведено.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходив з того, що відсутнє обґрунтування заяви про забезпечення позову, реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення такого позову не встановлено.

Крім того, Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Згідно матеріалів справи встановлено, що 10.09.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» було укладено кредитний договір № 003-2900/840-0086, в забезпечення умов якого того ж дня між тими самими сторонами укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1759, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передано в іпотеку будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку під цим будинком, площею 0,0655 га для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, господарства, сінокосіння і випасання худоби.

21 червня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мілоцьким О.Л. було відкрито виконавче провадження № 56650968 з примусового виконання виконавчого листа № 2-452/12 від 07.11.2013 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення на користь ПАТ «Універсал Банку» з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № 003-2900/840-0086 від 10.09.2007 року в сумі 400686,65 доларів США, що за курсом НБУ (789,45 грн., за 100 доларів США) складає 3199282,56 грн.

21.06.2018 року у межах цього виконавчого провадження постановою від 21.06.2018 року у межах суми звернення стягнення накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

Постановою приватного виконавця від 09.07.2018 року призначено суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «СЕЙВ КОМПАНІ», який у висновку від 09 липня 2018 року визначив вартість і будинку, і земельної ділянки у загальному розмірі 3855750,00 грн.

Вказані дії, рішення приватного виконавця скаржником не оспорюються, як не оспорюється і визначена суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «СЕЙВ КОМПАНІ» сума арештованого майна.

В процедурі примусового виконання вказаного виконавчого листа № 2-452/12 від 07.11.2013 року було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого майна - предмету іпотеки.

Так, у відповідності до наявної інформації на сайті ДП «Сетам», а саме протоколу № 357672 проведення електронних торгів, торги з реалізації арештованого нерухомого майна - предмету іпотеки, призначені на 17.09.2018 року, не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Крім того у матеріалах виконавчого провадження наявна заява ПАТ «Універсал Банк» від 17.09.2018 року з повідомленням про те, що ПАТ «Універсал Банк» має намір залишити за собою нереалізоване на електронних торгах нерухоме майно за початковою ціною, визначеною на початок проведення електронних торгів - 3855750 грн.

Також в матеріалах виконавчого провадження наявний акт про реалізацію предмета іпотеки від 01.10.2018 року, згідно якого земельна ділянок і будинок було передано стягувачу, на підставі чого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовською (Апатенко) М.А. видано свідоцтво № 1232 про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 04.10.2018 року та проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 43350155.

Згідно з вимогами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку.

З викладеного вбачається, що майно щодо якого заявник просить вжити заходів забезпечення позову, вже є арештованим майном для забезпечення реального виконання рішення суду тобто з примусового виконання виконавчого листа № 2-452/12 від 07.11.2013 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення на користь ПАТ «Універсал Банку» з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № 003-2900/840-0086 від 10.09.2007 року в сумі 400686,65 доларів США, що за курсом НБУ (789,45 грн., за 100 доларів США) складає 3199282,56 грн.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач його обґрунтовує лише підставами порушення порядку проведення приватним виконавцем електронних торгів, що тягне за собою визнання недійсним оформлення права власності на майно, що було предметом цих торгів.

Таким чином, виходячи з обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, вжиття таких заходів не забезпечить збалансованості інтересів сторін, оскільки дане майно, вже є предметом його реалізації в порядку виконання іншого рішення суду та завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку і вказані дії, рішення приватного виконавця скаржником не оспорюються, як не оспорюється і визначена суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «СЕЙВ КОМПАНІ» сума арештованого майна.

Вирішуючи питання наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, суд вважає, що неспроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки щодо цього майна вже здійснюється примусова реалізація майна боржника.

Відповідно до ст.. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ні до позовної заяви, ні до заяви про забезпечення позову позивачем не додано жодних доказів, які б свідчили про порушення матеріально-правових інтересів позивача, не надано доказів недобросовісних дій з боку АТ «Універсал Бак», які можуть негативно вплинути на реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконання такого рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Інші аргументи апеляційної скарги на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають, його висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник