ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м.Суми

Справа №592/8884/21

Номер провадження 22-ц/816/1758/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Ніколаєнко О.О. у м. Суми, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сумської міської ради про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що він звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації - про наявність на території м. Суми вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач відповіді на запит не надав.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року, яке набрало законної сили, частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сумської міської ради, Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, зобов`язано Виконавчий комітет Сумської міської ради надати ОСОБА_1 інформацію, що запитувалася згідно запиту на отримання публічної інформації від 29 вересня 2020 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач зазначив, що протиправними діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягала в душевних стражданнях та приниженні честі та гідності та оцінюється ним в 60000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути з виконавчого комітету Сумської міської ради на свою користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 60000 грн.

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 27 жовтня 2021 року відмовив у задоволенні позову за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що протиправними діями виконкому Сумської міської ради йому завдано моральних страждань, при цьому надав неправильну оцінку доводам позивача. Вказує, що судом не враховано всю сукупність характеру правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей, ступінь вини відповідача, а також урахування інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема те, що він є учасником бойових дій, та в силу законних сподівань на пільгу визначену законодавством на першочергове отримання земельної ділянки на реалізацію цього права і було подано запит з метою отримання інформації про вільні земельні ділянки, які можна використати під будівництво. Окрім цього стверджує, що суд не врахував практику Європейського суду з прав людини та порушив право забезпечення інформацією осіб з інвалідністю.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу виконком Сумської міської ради зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, тому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що 29 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Сумської міської ради із запитом про надання публічної інформації, в якому просив надати інформацію про наявність на території міста Суми вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Вказаний запит був переданий для розгляду до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради.

Листом Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 08 жовтня 2020 року позивача повідомлено, що запитувана інформація в Департаменті забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради відсутня.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі №480/7095/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сумської міської ради, Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Сумської міської ради щодо не надання публічної інформації за запитом на отримання публічної інформації від 29 вересня 2020 року. Зобов`язано Виконавчий комітет Сумської міської ради надати ОСОБА_1 інформацію згідно запиту на отримання публічної інформації від 29 вересня 2020 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

За встановлених обставин, відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів настання негативних наслідків немайнового характеру моральної шкоди, в наслідок протиправної бездіяльності відповідача, яка полягала у ненаданні інформації на запит позивача, крім того, суд врахував, що в подальшому порушення його права було відновлено в судовому порядку шляхом зобов`язання відповідача надати інформацію на запит.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відмову у задоволенні позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частинами 1, 2 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Відповідно до пункту 6 частини 1 та частини 2 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні несвоєчасного надання інформації. Особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктами 2, 4 частини 2 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частинами 3, 5 статті 23 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу частини 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (із подальшими змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на зазначені норми матеріального права, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України та встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними допустимими доказами негативних наслідків протиправної бездіяльності відповідача у вигляді моральної шкоди та заявленого розміру відшкодування.

Позивач не надав доказів, які б підтверджували: погіршення самопочуття, характер та обсяг страждань, яких він зазнав в результаті ненадання відповідачем відповіді на запит, характер немайнових втрат, пов`язаних саме з бездіяльністю органу місцевого самоврядування; не конкретизував, які саме зміни відбулися у його звичному житті, у стосунках з близькими та партнерами в наслідок неотримання ним відповіді виконкому на запит.

За приписами норм процесуального права доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

За загальним правилом, визначеним статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що на підтвердження факту немайнових втрат та розміру грошового відшкодування моральної шкоди позивач не надав жодного доказу, а його доводи ґрунтуються не на конкретних даних щодо завданої йому внаслідок протиправної бездіяльності відповідача моральної шкоди, а носять загальний характер та не містять фактичних даних, мотивів щодо причин і тривалості моральних страждань саме через ненадання виконкомом відповіді на його запит, а також зважаючи на те, що порушене право позивача на отримання повної інформації відновлено в процесі судового розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що оцінка доказів щодо факту заподіяння моральної шкоди здійснена судом першої інстанції з дотриманням положень статті 89 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, з якими процесуальний закон пов`язує можливість зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Зокрема, посилання скаржника на положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо передбаченого ним права на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої правопорушенням у сфері інформації, та на практику Європейського суду з прав людини, за висновками якого при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом, не можуть бути врахованими судом апеляційної інстанції, оскільки заявник не довів самого факту заподіяння йому моральних страждань в наслідок порушень допущених відповідачем.

Колегія суддів не вбачає правових підстав для переоцінки доказів у цій справі, а нові доказі, які б відповідно до статті 367 ЦПК України підлягали дослідженню апеляційним судом, позивачем додатково не подавалися.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відносяться до малозначних справ.

Враховуючи, що ціна позову складає 60000 грн, дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.І. Собина

Судді: Т.А. Левченко

С.С. Ткачук