печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року суддя Печерського районного суду м. Києва Литвинова І. В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним і стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 01 березня 2013 року № 3 вказав, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У своїй позовній заяві позивач просив суд визнати недійсним правочин - договір переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладеного ПАТ «ПриватБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», у частині переведення боргу за картковими рахунками та за договорами банківських вкладів, укладених між ним - ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» - № НОМЕР_1 «Карта моряка», № НОМЕР_2 «Стандарт», № НОМЕР_3 «Депозит Плюс».

Отже предметом спору у даній справі є оскарження договору, укладеного між юридичними особами, за якими перейшли права вимоги як до боржника від банку до ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон».

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені статтею 20 ГПК України.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Водночас, положення пункту 1 частини першої ст. 20 ГПК України не зумовлюють належність до господарської юрисдикції справ виключно необхідністю здійснення господарської діяльності всіма учасниками справи, оскільки передбачають, що у спорах, які виникають з кредитних та іпотечних правовідносин, цілком достатнім для їх належності до господарської юрисдикції є те, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Крім того, оспорюваний договір укладено між відповідачами як суб`єктами господарювання та в ході проведення ними господарської діяльності.

З урахуванням викладеного, вирішення спору за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Фінілон» і АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним правочину відноситься до юрисдикції господарського суду.

Такий висновок ґрунтується на висновках, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18, постанові Верховного Суду від 21 квітня 2020 року у справі № 910/17433/19.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Також позивач у своїй позовній заяві просив суд стягнути з відповідача грошові кошти за договорами банківських вкладів «Стандарт» від 28 травня 2013 року № SAMDN8260, «Депозит Плюс» від 24 грудня 2013 року № 9297, «Картка моряка» № 176685, з врахуванням процентів за договорами, трьох відсотків річних, передбачених ст. 625 ЦК України, суми пені, передбаченої ст. 32 Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Разом з тим, з приводу вимоги позивача про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів «Стандарт» від 28 травня 2013 року № SAMDN8260 і «Депозит Плюс» від 24 грудня 2013 року № 9297 існує рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2017 року у справі № 201/5023/16-ц, яке набрало законної сили 17 березня 2017 року (реєстраційний номер судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень 64628720), що підтверджується також висновками постанови Верховного Суду у справі № 757/31948/18-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів, у якій рішенням суду першої інстанції закрито провадження у справі у частині вимог за договорами №SAMDN8260 «Стандарт» від 28 травня 2013 року у розмірі 24 000, 00 доларів США та грошових коштів за договором банківського вкладу «Депозит Плюс» від 24 грудня 2013 року у розмірі 30 000, 00 доларів США.

Повторно звертаючись до суду, позивач вказав, що новою обставиною є факт незаконного переведення АТ КБ «ПриватБанк» усіх грошових коштів позивача на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон», згідно з договором від 17 листопада 2014 року.

Проте, як вже зазначалося, визнання недійсним правочину, укладеного між юридичними особами, належить до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-19, 186, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» у частині позову про визнання договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладеного Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» недійсним.

Роз`яснити позивачу його право на звернення з позовом у порядку господарського судочинства.

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» у частині позову про стягнення грошових коштів за договорами №SAMDN8260 «Стандарт» від 28 травня 2013 року і «Депозит Плюс» від 24 грудня 2013 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя І. В. Литвинова