Справа № 645/4472/21
Провадження № 2/645/2059/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Мартинової О.М.,

секретар судового засідання Кривченко Т.В.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі продажу автомобіля недійсним,-

встановив:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебуває вищезазначена цивільна справа.

Представник відповідача ОСОБА_3 надала до суду клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що в провадженні судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Сілантьєвої Е.Є. перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі продажу автомобіля недійсним та поділ автомобіля як спільної сумісної власності подружжя. Рішення Фрунзенського районного суд м. Харкова від 23.04.2021 року в задоволені позову було відмовлено. Дане рішення набрало законної сили 01.06.2021 року. При цьому, зазначає, що предметом зазначеного позову було визнання недійсним договору №7089/17/001249 купівлі-продажу автомобіля Lexus GX-460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, двигун НОМЕР_2 , тип кузова універсал-В VIN НОМЕР_3 , укладеного 26.04.2017 року між першим відповідачем ОСОБА_2 та другим відповідачем ОСОБА_5 та поділ спільного майна подружжя. Підставами позову позивач визначив відсутність її згоди на укладення вищезазначеного договору. Щодо учасників справи, зазначає наступне, що в межах справи №645/4725/20 суддя Сілантьєва Е.Є. неодноразово роз`яснювала позивачу, про можливість залучення до справи належних відповідачів, але ОСОБА_1 відмовилась, мотивуючи це тим, що вона окрім претензій до ОСОБА_5 (яка в свою чергу була визначена позивачем, як третя особа), не має жодних претензій (вимог) до осіб, на яких після ОСОБА_5 був зареєстрований спірний автомобіль. Таким чином проаналізувавши позовну заяву у зазначеній справі. Отже, можна стверджувати, що предмет та підстави позову, а також суб`єктивний склад у справі № 645/4472/21 та № 645/4725/20 є однаковими. Відмінністю є лише те, те що позивач змінила статус ОСОБА_5 з третьої особи на другого відповідача у справі.

В підготовчому судовому засіданні відповідач та її представник підтримали надане клопотання просили його задовільнити

Позивач та третя особа ОСОБА_4 заперечували проти задоволення вказаного клопотання.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши вказане клопотання, вважає його таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно до ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2021 року узадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та поділ автомобіля як спільної сумісної власності подружжя відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Суд вважає, що судове рішення було ухвалене з приводу спору щодо поділу майна подружжя.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Особливістю цієї підстави закриття провадження у справі, про яку зазначає представник у своєму клопотанні, є те, що для її застосування необхідним є наявність трьох складових у сукупності, а саме тих самих сторін спору, предмета позову, підстави позову.

Таким чином, відсутня обов`язкова і повна сукупність підстав, зазначених у п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК для закриття провадження у справі.

Суд відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання про закриття провадження у справі, оскільки доводи представника відповідача, на які вона посилається у клопотанні, не є підставою для закриття провадження у справі на підставі вимог ст. 255 ЦПК України.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_3 надала клопотання про визнання дій зловживанням процесуальними правами та залишення позовної заяви без розгляду. Так, остання вважає, що в діях ОСОБА_1 , яка діє у змові з ОСОБА_4 вбачається зловживання процесуальними правами, яке полягає у зловживанні правом на позов. При цьому, станом на сьогоднішній день у судах м. Харкова перебуває велика кількість цивільних справ, учасниками у яких є: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 (яка є сестрою ОСОБА_1 ) та ін. І обов`язковим учасником усіх цивільних справ є ОСОБА_4 , який лише змінює свій процесуальний статус. Так він і позивач, відповідач і третя особа у величезній кількості штучно ним створених позовів. Майже кожного місяця, а останнім часом навіть частіше, до судів продовжують надходити нові позови за безпосередньої участі ОСОБА_4 та інших його родичів, які фактично є сутяжницькими, завідомо безпідставними. Зокрема, обставини викладені у даному позові вже були встановлені в межах цивільної справі №645/4725/20, у якій 23.04.2021 року було постановлено рішення. Крім того, під час розгляду цивільної справи №645/4725/20 суддя Силантьева Е.Є. неодноразово роз`яснювала ОСОБА_1 про можливість залучення до справи належних відповідачів, але ОСОБА_1 відмовилась, мотивуючи це тим, що вона окрім претензій до ОСОБА_5 (яка в свою чергу була визначена позивачем, як третя особа), не має жодних претензій (вимог) до осіб, на яких після ОСОБА_9 був зареєстрований спірний автомобіль. Тобто, ОСОБА_1 свідомо не змінила статус ОСОБА_5 та після постановлення рішення по справі звернулась знов до суду фактично з тим самим позовом. Таким чином, на сьогоднішній день склалась ситуація, що ОСОБА_4 використовуючи усіх своїх родичів усіляко намагається псувати життя ОСОБА_10 та членам її родини, зокрема ОСОБА_11 шляхом звернення до суду з великою кількістю позовів, які мають штучний характер та направлені на дестабілізацію нормального існування ОСОБА_11 та її батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_12 . Так, з матеріалів справи № 645/4725/20, яка перебувала у провадженні суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Сілантьєвої Е.Є. вбачається, що предметом зазначеного позову було визнання недійсним договору №7089/17/001249 купівлі-продажу автомобіля Lexus GX-460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, двигун НОМЕР_2 , тип кузова універсал-В VIN НОМЕР_3 , укладеного 26.04.2017 року між першим відповідачем ОСОБА_2 та другим відповідачем ОСОБА_5 та поділ спільного майна подружжя. Разом з тим, вказує на те, що 12.07.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з даним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 . При цьому, предметом вказаної справи є недійсність договору №7089/17/001249 купівлі-продажу автомобіля Lexus GX-460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, двигун НОМЕР_2 , тип кузова універсал-В VIN НОМЕР_3 , укладеного 26.04.2017 року між першим відповідачем ОСОБА_2 та другим відповідачем ОСОБА_5 . Отже, зогляду на вищевикладене, можна прийти до висновку про необхідність залишити без розгляду цивільну справу №638/4472/21 предметом якої є недійсність договору №7089/17/001249 купівлі-продажу автомобіля Lexus GX-460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, укладеного 26.04.2017 року між першим відповідачем ОСОБА_2 та другим відповідачем ОСОБА_5 , визнання недійсності якого в свою чергу було предметом цивільної справи №645/4725/20, яка перебувала у провадженні судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Сілантьєвої Е.Є., оскільки наявні підстави для оцінки дій позивача, як зловживання процесуальними правами позивача, наслідком чого є подання позову, який має очевидно штучний, сутяжницький характер, що є перешкодою виконання завдань цивільного судочинства, передбачених ч. 1 ст. 2 ЦПК України, та має наслідком застосування заходів цивільного процесуального примусу, передбачених Главою 9 ЦПК України.

Присутні в підготовчому судовому засіданні відповідач та її представник підтримали надане клопотання просили його задовільнити

Позивач та третя особа ОСОБА_4 заперечували проти задоволення вказаного клопотання.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши вказане клопотання, вважає його таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 2836).

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Крім того, у справі «SalontajiDrobnjakv.Serbia»ЄСПЛ визначив: «Правова система має бути спроможною захистити себе від сутяжників, і саме національні органи мають запровадити ефективний судовий механізм захисту щодо позовів таких осіб, без обов`язкового використання заходів, що впливають на обсяг їх дієздатності».

Позов, який подається до суду для розгляду, вважається справжнім та серйозним, якщо лише немає явних показників протилежного, що можуть стати підставою для висновку, що позов є безпідставним (frivolous) або сутяжницьким (vexatious) або йому з інших підстав бракує обґрунтованості, такого висновку дійшов ЄСПЛ у справі«Kupiecv.Poland».

Відповідно до положень частин 2, 3 статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються на зовні законній юридичній підставі. Механізм зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа, яка бажає мати певний юридичний результат, вчиняє процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на ті юридичні факти, з якими пов`язується настання необхідного результату. Такі дії, однак, мають повністю штучний характер, подібно тому, як удавана угода у цивільному праві вчиняється лише для цілей прикриття іншої угоди.

Зловживання правом на позов, на подання скарги становить собою такий вид зловживань процесуальними правами, за якого уся процедура розгляду спору є невиправданою та неефективною, адже особа звертається до суду з метою, що відмінна від захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Серед таких зловживань можна виокремити подання сутяжницьких, завідомо безпідставних (явно необґрунтованих) позовів або скарг та позовів, що мають штучний характер. (даний висновок зроблено Суддею, Секретарем Пленуму Верховного Суду Д. Луспеником у офіційній статті « Сутяжництво: як з цим боротися, світовий досвід »).

У п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК).

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ЦК України).

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2-5 ст. 13 цього Кодексу (ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Тлумачення зазначених норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

Оскільки, на час розгляду справи, судом не встановлено обставин, які б свідчили про подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмету спору або у спорі, що має очевидно штучний характер, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із зловживанням процесуальними правами позивачем.

Разом з тим, присутні у підготовчому судовому засіданні позивач, відповідач та її представник, третя особа ОСОБА_4 не заперечували проти закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду.

Положеннями ст. 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

На думку суду, всі процесуальні дії, необхідні для призначення справи до судового розгляду по суті, вчинено. Підготовче провадження слід закрити і справу призначити до судового розгляду по суті.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про необхідність закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.44, 189, 169-198, 255, 257,259,260 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

В задоволені клопотання представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Сінькевич К.Б. про закриття провадження по справі відмовити.

В задоволені клопотання представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Сінькевич К.Б. про визнання дій зловживанням процесуальними правами та залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Закрити підготовче засідання за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі продажу автомобіля недійсним.

Призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 16 грудня 2021 року на 10 год. 00 хв.

У судове засідання викликати сторони по справі та третіх осіб, свідків.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя - О.М. Мартинова