Справа № 2-508/11 Головуючий у 1 інстанції: Куцик-Трускавецька О.Б.
Провадження № 22-ц/811/3039/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Іванової О.О.,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 30 липня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування обмеження у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 30 липня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ухвала, якою його тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України не є ухвалою з питань забезпечення позову.

Зазначає, що станом на даний час провадження у справі закінчено, оскільки рішення Радехівського районного суду Львівської області від 08 листопада 2011 року у справі № 2-508/11 не оскаржувалось та набрало законної сили.

Вважає, що у зв`язку із закінченням провадження у даній справі, настали наслідки у вигляді припинення тимчасового обмеження у виїзді за кордон.

Посилається на те, що законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Стверджує, що відсутні будь-які докази, які б свідчили про свідоме умисне ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити задовольнити з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ухвала Радехівського районного суду Львівської області 13 жовтня 2011 у справі № 2-508/11, якою ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до закінчення провадження у справі або повного погашення боргу перед банком, прийнята в порядку забезпечення позову і заявник фактично просить суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті даною ухвалою.

Також суд першої інстанції зазначив, що заявник звернувся до суду з заявою в порядку вимог ст. 441 ЦПК України, що не узгоджується з нормами процесуального закону, які регулюють питання вжиття/скасування заходів забезпечення позову.

Окрім цього, доводи заявника в частині наявності правових підстав для скасування ухвали Радехівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2011 року у справі № 2-508/11, суд визнав безпідставними, оскільки суд першої інстанції не наділений повноваженнями суду апеляційної інстанції.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент прийняття ухвали від 13 жовтня 2011 року), позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Частиною 5 ст. 153 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент прийняття ухвали від 13 жовтня 2011 року) визначено, що про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена. Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення.

З наведеного вбачається, що про питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є видом забезпечення позову.

Проте, в рамках провадження у справі № 2-508/11 не виносились окремі ухвали саме з питань забезпечення позову, а відповідно ухвала попереднього судового засідання Радехівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2011 року у справі № 2-508/11, якою тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 , у праві виїзду за межі України, не є ухвалою з питань забезпечення позову.

За своєю формою та змістом, ухвала Радехівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2011 року у справі № 2-508/11 суперечила та суперечить нормам процесуального законодавства України. Зазначена ухвала не оскаржувалась в апеляційному порядку, оскільки ОСОБА_1 фактично не отримував таку.

Суд першої інстанції, при винесенні оскаржуваної ухвали, не надав правової оцінки мотивам заяви про скасування обмеження у праві виїзду за кордон.

Зокрема, станом на даний час провадження у справі закінчено, так як рішення Радехівського районного суду Львівської області від 08 листопада 2011 року у справі № 2-508/11 не оскаржувалось та набрало законної сили.

Тобто, по даний час, пройшло практично 10 років з моменту винесення рішення Радехівського районного суду Львівської області та з моменту винесення ухвали, якою тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон.

Отже, у зв`язку із закінченням провадження у даній справі, відповідно настали наслідки у вигляді припинення тимчасового обмеження у виїзді за кордон ОСОБА_1 .

Крім того, статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватись та обирати місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами. Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Станом на даний час відсутні будь-які докази, які б свідчили про свідоме умисне ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. Такі докази були відсутні і на момент винесення Радехівським районним судом Львівської області ухвали від 13 жовтня 2011 року у справі № 2-508/11.

Зазначені вище обставини встановлені ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2014 року.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлене ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Крім того, суд першої інстанції, не врахував того, що в ухвалі Радехівського районним судом Львівської області ухвали від 13 жовтня 2011 року у справі № 2-508/11, не наведено жодної підстави чи доказу, якими суд керувався приймаючи рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон. Тим самим, як вже зазначено вище, відсутні будь-які докази умисного ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Обмеження, що накладаються на боржника, можуть вважатися обґрунтованими лише у випадку, коли вони переслідують мету гарантування стягнення цих боргів. Відповідно, продовжувати обмеження на тривалий час не можна без періодичного перегляду їх обґрунтованості.

На це Європейський суд з прав людини звернув увагу у рішенні від 11 травня 2021 року у справі «Стецов проти України» (заява № 5170/15)

У справі «Гочев проти Болгарії», рішення від 26 листопада 2009 року (заява № 34383/03), Європейський суд визначив, що тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям:

- ґрунтуватися на національному законі;

- переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції;

- відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

У цій справі Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії», скарга N 66485/01; рішення Європейського Суду від 11 травня 2021 року за справою «Стецов проти України», скарга N5170/15)

Суд першої інстанції не врахував зазначені норми, формально здійснив розгляд заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, на застосував необхідні норми законодавства України, не врахував обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 30 липня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 22 грудня 1998 року Радехівським РВ УМВС України у Львівській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 у праві виїзду за межі України, накладене ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2011 року у справі № 2-508/11.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.

Згідно з оригіналом

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Судове рішення набрало законної сили 09.12.2021 року

Помічник судді Солоходінова С.І.

Дата засвідчення копії 22.12.2021 року