Справа № 175/247/21
провадження № 2/175/92/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Васюченка О.Г.,

при секретарі Сотник Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної ради Дніпропетровської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, Комунальне підприємство «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної Ради», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 про визнання недійсним та скасування акта на право постійного користування земельною ділянкою Дніпропетровської районної ради, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначає, що він в грудні 2019 р. дізнався про те, що в 1992 році юридичній особі Комунальному закладу «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова (надалі Третя особа-3) згідно Державного акту Б № 009254 (надалі Акт) передано в безоплатне та безстрокове користування земельну ділянку площею 4,0 га під індивідуальну забудову. Акт видано виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею 18.05.1992 року за №473. Як учасник АТО він в порядку ст. 12.3акону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст..25 Закону України «Про землеустрій», ст..ст.118, 123 ЗК України має намір отримати земельну ділянку у власність для індивідуального садівництва площею 0,1 га, кадастровий номер :01:013:0241 за межами населеного пункту за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район із земель державної власності сільськогосподарського призначення. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (надалі Третя особа-1) № 4-4911/15-19-сг від 18.12.2019 р. на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 р. по справі 160/6007/19 відмовлено ОСОБА_1 в затвердженні розробленої документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва площею 0,10 га (кадастровий номер :01:013:0241), за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (надалі Третя особа-2) із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації. Підстава відмови : «зазначена земельна ділянка площею 0,10 гає частиною земельної ділянки площею 4,0 га, яка знаходиться в постійному користуванні КЗ Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. I.I. Мечникова.». В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом , в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-4911/15-19-сг від 18.12.2019 р. щодо відмови ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:013:0241; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:013:0241.

09.09.2020 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом по справі № 160/4562/20 винесено рішення, яким відмовлено в позові в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням він подав апеляційну скаргу. Третім апеляційним адміністративним судом 22.12.2020 р. по справі № 160/4562/20 винесено постанову, якою апеляцію залишено без задоволення , а рішення суду першої інстанції без змін .

Суди, відмовляючи в позові зазначили, що відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 23.04.2019 р. по справі № 2-175/312/17-ц (надалі Постанова), ст.116 ЗК України, земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_1 знаходиться в постійному користуванні Обласної клінічної лікарні ім.. І.І. Мечникова згідно з Актом. В даний час ним оскаржуються ці рішення в касаційному порядку. 05.12.2016 р. на адвокатський запит отримана в архівному відділі Дніпропетровської держадміністрації письмова відповідь № М-523-20к : «Рішення Дніпропетровської районної ради за період з 20 січня 1991р. по 24.04.1992 рік та розпорядження Голови Дніпропетровської райдержадміністрації з 24.04.1992 р. по 30.12.1992 р. про вилучення земельної ділянки пл. 4 га. сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Новоолександрівської сільської ради для передачі Дніпропетровській клінічній лікарні ім. Мечникова в постійне користування під індивідуальну забудову та рішення про передачу земельної ділянки пл. 4 га. сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Новоолександрівської сільської ради для передачі Дніпропетровській клінічній лікарні ім. Мечникова в постійне користування під індивідуальну забудову немає.»

08.12.2016 р. на адвокатський запит до Третьої особи-1 отримана письмова відповідь № 29-403-99.8-5163/2-16 про наступне: - надано копію Державного акту на право користування землею Б №009254, зареєстрованого за №473. - надано пояснення, що відповідно до Книги записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею, 18.05.1992 року за № 473 зареєстрований Державний акт на право користування землею серія Б, № 009254, виданий «под индивидуальную застройку областной больницы им. Мечникова»;

- одночасно повідомлено, що у зв`язку з відсутністю в архіві Управління землевпорядної документації, надати копію завірену належним чином технічної документації з землеустрою яка стала підставою для оформлення вищезазначеного Державного акту та копію документу який є підставою для видачі Державного акту на право постійного користування землею не вбачається можливим.

Відсутність проекту землеустрою, технічної документації з землеустрою яка стала підставою для оформлення вищезазначеного Державного акту не надає можливості встановити місце знаходження землі під цей Акт.

Відсутність земельної ділянки під даний Акт підтверджено відповіддю Лікарні імені І.І.Мечникова від 20.09.2016 р. №4/1135, яка надана на прохання ОСОБА_1 розглянути можливість щодо надання нотаріально завіреної згоди на відведення у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтованою площею 0,10 га., в якій повідомлено про те, що: «Администрация и профком больницы не располагают документами и сведениями о получении больницей в постоянное пользование в 1992г. земельного участка площадью 4,0 га на территории Новоалександровского сельского совета.»

Державний Акт на право постійного користування землею видано юридичній особі лікарні імені ОСОБА_22 , а земельна ділянка 4 га. під цей Акт не оформлялась: - проект відведення земельної ділянки не розроблений; - не розроблена технічна документації із землеустрою по встановлення меж земельної ділянки; - земельна ділянка не зареєстрована в Державному земельному кадастру; - дані про земельну ділянку не внесені до Державного земельного кадастру; - дані про земельну ділянку не внесені до Поземельної книги; - дані про користувача не внесені до Державного земельного кадастру; - дані про користувача не внесені Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Отже фактично і юридично земельна ділянка не існує.

Таким чином позивач вважає, що «Державний Акт на право постійного користування землею» виписаний юридичній особі лікарні імені 1.1.Мечникова існує як папір, під який не оформили земельну ділянку.

Зразок форми «Державного акту на право користування землею» серія Б № 009254, був затверджений постановою Ради Міністрів СРСР 6.03.1975 року № 199 і втратив чинність 27.03.1991 року відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 889-ХІІ « Про форми державних актів на право володіння або користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок.»

На дату реєстрації 18.05.1992 року «Державного акту на право користування землею» серія Б № 009254 був чинний зразок форми затверджений постановою Верховної Ради Української РСР № 2201-Х-ІІ від 13.03 1992року. «Про форми державних актів на праві власності на землю і постійного користування землею»

Таким чином зразок форми «Державного акту на право користування землею» серія Б № 009254 на дату реєстрації 18.05.1992 року втратив юридичну силу і був недійсним уже один рік і шість місяців і його оформлення, видача та реєстрація була не правомірною.

Отже, позивач вважає, що спірний Акт, видано Відповідачем без цілі настання реальних правових наслідків, дійсні наміри суб`єктів не співпадали з юридичними, щоб приховати фактичні наміри, Акт перешкоджає ОСОБА_1 в вирішенні його питання щодо приватизації земельної ділянки. Акт видано з порушенням діючого законодавства.

Крім того, визнання Державного акта про право власності на землю недійсним є належним та самостійним способом поновлення порушених прав, а визнання недійсними тільки Державних актів на право власності на землю може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод.

На підставі викладеного, вважає, що спірний Акт видано з порушенням Законів України, він перешкоджає позивачу щодо вирішення його питання та він є недійсним і підлягає скасуванню.

Позивачем позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Скиба В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд скасувати Державний акт Б №009254 на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га наданого Дніпропетровською районною радою під індивідуальну забудову Обласні лікарні імені І.І.Мечникова, який зареєстрований 18.05.1992 року в Книзі записів державних актів на право користування землею за №473.

Представник Дніпровської районної ради Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, відповідно до листа Голова районної ради просив суд слухати справу за відсутності представника ради за наявними матеріалами справи (том №2 а.с.1).

Представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Полішко О.І. надала суду пояснення, відповідно до яких просила суд у задоволенні позову відмовити, зазначивши, що скасування державного акту Б №009254 на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га наданого Дніпропетровською районною радою під індивідуальну забудову Обласні лікарні імені І.І.Мечникова було предметом розгляду справи №175/312/17 та Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року встановлено дійсність зазначеного державного акту. Постанова апеляційного суду в касаційному порядку не оскаржувалась. Крім того, Комунальне підприємство «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної Ради» жодних дій для відмови від права постійного користування на підставі оскаржуваного позивачем державного акту не вчиняла (том №1 а.с. 84-86).

Представник Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Мішина О.О. у судове засідання не з`явилась, надала суду заву про слухання справи за відсутності представника сільської ради.

Представник Комунального підприємства «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної Ради» у судове засідання не з`явився, відповідно до листа медичний директор лікарні просив суд слухати справу за відсутності представника лікарні.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

ОСОБА_7 надав суду пояснення, згідно з якими від відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №955587 від 06 червня 2008 року він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0042 площею 0,1026 га. Його земельна ділянка та земельна ділянка, на яку хочу оформити право власності позивач з кадастровим номером :01:021:0041 площею 0,10 га, розташовані на земельній ділянці, яка ніби то знаходиться у користуванні обласної лікарні імені І.І. Мечникова. На даний час, відповідно до даних державного земельного кадастру, на земельній ділянці, яка ніби то знаходиться у користуванні обласної лікарні імені І.І. Мечникова, у приватній власності фізичних осіб перебуває 20 земельних ділянок, на 18 ділянках побудовані та у встановленому законом порядку зареєстровані право власності на житлові будинки. Враховуючи викладене вище, право користування земельною ділянкою площею 4,0 га, яка відповідно до державного акту Б №009254 на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га надано Дніпропетровською районною радою під індивідуальну забудову Обласній лікарні імені І.І.Мечникова, фактично та юридично припинено у зв`язку з набуттям іншими фізичними особами права власності на житлові будинки та земельні ділянки, на яких вони збудовані (том №1 а.с. 207-208).

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

ОСОБА_11 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про відкладення розгляду справи.

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

ОСОБА_14 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про відкладення розгляду справи.

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши їх думку, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву не обґрунтованою та не підлягаючою задоволенню.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Новоолександрівської сільської ради народних депутатів від 12 вересня 1991 року було виділено земельну ділянку площею 4,0 га, під індивідуальне будівництво, за рахунок земель сільськогосподарського призначення радгоспу імені КПРС, для співробітників обласної клінічної лікарні імені І.І.Мечникова.

Виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради трудящих під індивідуальну забудову було видано Обласній лікарні ім. І.І.Мечникова державний акт серії Б № 009254 на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, який зареєстровано 18 травня 1992 року в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 473 (т.1 а.с.8-10).

Позивач ОСОБА_1 , як учасник АТО, в порядку ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 25 Закону України «Про землеустрій», ст. 118, 123 ЗК України, маючи намір отримати земельну ділянку у власність для індивідуального садівництва площею 0,1 га із вищевказаних земель, наданих в користування КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечникова», звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з письмовою заявою щодо надання дозволу на розробку проекту із землеустрою в порядку ст. 25 Закону України «Про землеустрій» щодо відведення йому земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва площею 0,1 га кадастровий номер :01:013:0241 за рахунок земель сільськогосподарського призначення, за межами населеного пункту, на території Новоолександрівської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-4911/15-19-сг від 18.12.2019 р. на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 р. по справі 160/6007/19 відмовлено ОСОБА_1 в затвердженні розробленої документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва площею 0,10 га (кадастровий номер :01:013:0241), за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації, оскільки зазначена земельна ділянка площею 0,10 га є частиною земельної ділянки площею 4,0 га, яка знаходиться в постійному користуванні КЗ Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова.

В квітні 2020 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати противоправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-4911/15-19-сг від 18.12.2019 року щодо відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер - :01:013:0241; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:013:0241.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/4562/20 від 09 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року залишено без змін.

На думку позивача та його представника, державний акт серії Б № 009254 на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, який зареєстровано 18 травня 1992 року в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 473, видано з порушенням Законів України, сам документ перешкоджає позивачу у вирішенні його питання, а тому зазначений державний акт є недійсним та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ст. 82 ЦПК України).

Так, Постановою Дніпровського апеляційного суду у справі №175/312/17 від 23 квітня 2019 року, встановлено, що Виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради трудящих під індивідуальну забудову було видано Обласній лікарні ім.І.І.Мечникова державний акт серії Б № 009254 на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, який зареєстровано 18 травня 1992 року в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 473. Зазначений факт не підлягає доказуванню відповідно до ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до даних з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) та згідно державного акту на право користування землею серія Б № року, реєстраційний номер №473, відповідно земельні ділянки знаходяться в постійному користуванні КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечникова», земельна ділянка площею 4,0 га, знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради, за межами населеного пункту і надавалась для індивідуального будівництва, що підтверджується листом № 99-403-99.8-3839/2-16 від 05.10.2016.

Дніпропетровською райдержадміністрацією надано копію рішення УП сесії ХІІ скликання Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 12 вересня 1991 року, яким було виділено земельну ділянку площею 4,0 га, під індивідуальне будівництво, за рахунок земель сільськогосподарського призначення радгоспу імені КПРС для співробітників обласної клінічної лікарні імені І.І.Мечникова (том №1 а.с.94).

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (надалі Закон № 280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

За приписами частини десятої вказаної статті акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій».

За змістом частин першої - третьої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради трудящих під індивідуальну забудову було видано Обласній лікарні ім. І.І.Мечникова державний акт серії Б № 009254 на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, який зареєстровано 18 травня 1992 року в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 473 (т.1 а.с.8-10).

Земельна ділянка, площею 4,0 га не оформлялася, розробка проекту відведення земельної ділянки, перенесення меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право володіння або право користування землею не проводилася, дані про земельну ділянку не внесені до державного земельного кадастру.

Таким чином юридично-правового статусу дана земельна ділянка не набула. Даним рішенням було задекларовано наміри в майбутньому передати фізичним особам - співробітникам обласної клінічної лікарні імені І.І.Мечникова земельні ділянки відповідно до норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Для фізичних осіб-співробітників обласної клінічної лікарні імені І.І.Мечникова це рішення, як нормативно-правовий акт несе реальні правові наслідки. Для одержання земельної ділянки під індивідуальне будівництво фізична особа-співробітник обласної клінічної лікарні іменем І.І. Мечникова, яка заінтересована у передачі їй у власність або у користування земельної ділянки, відповідно ст. 17, 19 ЗК України, подає до сільської ради клопотання від свого імені про виділення ділянки під індивідуальне будівництво, а рада народних депутатів розглядає клопотання і у місячний строк у разі згоди передати громадянину земельну ділянку у власність чи у користування, приймає рішення з цього питання та замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською Радою народних депутатів, з районними землевпорядним, природоохоронним і санітарними органами, органом архітектури і подається для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність чи у користування.

В період часу з 1992 року по 2001 рік Новоолександрівська сільська рада народних депутатів прийняла рішення про виділення 24 земельні ділянки, співробітникам обласної клінічної лікарні іменем І.І.Мечникова під індивідуальну забудову площею по 0,10 га (загальною площею 2,4 га).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення позивача ОСОБА_1 до суду є те, що він як учасник АТО, в порядку ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має намір отримати земельну ділянку у власність для індивідуального садівництва площею 0,1 га на території Новоолександрівської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації.

Згідно п.14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року зі змінами, внесеними Законом № 488/95-ВР від 22 грудня 1995 року в редакції Закону № 5462-VI від 16.10.2012 року учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, щодо першочергового забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Оскаржуваний позивачем державний акт серії Б № 009254 на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0 га, виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради трудящих під індивідуальну забудову було видано Обласній лікарні ім.І.І.Мечникова та зареєстровано - 18 травня 1992 року.

Таким чином, станом на 18 травня 1992 року вищевказаний Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинним не був.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду апеляційним судом, справи за позовом ОСОБА_23 , було встановлено, що в період часу з 1992 року по 2001 рік Новоолександрівська сільська рада народних депутатів прийняла рішення про виділення 24 земельних ділянок, співробітникам обласної клінічної лікарні під індивідуальну забудову площею по 0,10 га (загальною площею 2,4 га). На підставі рішення 27 сесії Новоолександрівської сільської ради 5 скликання від 16 жовтня 2009 року громадянам були видані державні акти на право власності на земельні ділянки у с. Дороге Дніпровського району Дніпропетровської області площами 0,1 га кожна. Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру Заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 квітня 2019 року за громадянами та іншими, зареєстровані житлові будинки на земельних ділянках з відповідними кадастровими номерами у с. Дороге Дніпровського району Дніпропетровської області площами 0,1- 0,2 га.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що спірна земельна ділянка, на даний час, фактично перебуває у постійному користуванні Комунального закладу м. Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечникова Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Із прийняттям Дніпровським апеляційним судом постанови по справі №175/312/17-ц від 23 квітня 2019 року.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу пред`явленого позову. Суд за власною ініціативою не може міняти предмет і підстави позову.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Позивачем не надано доказів того, в чому полягає порушення його прав та інтересів відповідачем на час видання оскаржуваного акту.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача та його представника на позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для звернення до суду з даним позовом, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушень чи реальної небезпеки порушень з боку відповідача, прав позивача, створюють для позивача перешкоди у здійсненні ним реалізації права на отримання земельної ділянки та підлягають відновленню в порядку встановленому законом, а також позивачем не надано доказів того, в чому полягає порушення його прав та інтересів на час видачі оскаржуваного акту відповідачу, а тому в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі. З урахуванням правової позиції Європейського Суду, за встановлених у даній справі обставин суд не оцінює інші аргументи, наведені сторонами, як такі, що не впливають на правильну оцінку спірних взаємовідносин.

Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно посвідчення ОСОБА_1 є ветераном війни учасником бойових дій.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

При зверненні до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 152, 158 ЗК України, ст.ст. 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 18, 19, 23, 28, 31,32, 48, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 89, 128, 133, 141, 142, 177, 209, 229, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Дніпровської районної ради Дніпропетровської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Новоолександрівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, Комунальне підприємство «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної Ради», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 про визнання недійсним та скасування акта на право постійного користування земельною ділянкою Дніпропетровської районної ради відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено та підписано 11 червня 2021 року.

Суддя О.Г. Васюченко