Номер справи місцевого суду: 509/3160/15-ц
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

21.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів: Гірняк Л.А., Сегеда С.М.,

перевіривши матеріали за апеляційною скаргою Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 червня 2021 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішення в Одеській області,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати протиправною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Коржової Ю.Е.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 червня 2021 року скаргу задоволено частково. Зобов`язано начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Коржову Ю.Е. зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 та заборону на його відчуження, накладений постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного правління юстиції в Одеській області Носенко С.Б. від 29.03.2016 року (серія та номер: 50649528, номер запису про обтяження:18174863) та постановою державного виконавця відділу примусово виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного правління юстиції в Одеській області Носенко С.Б. від 29.03.2016 року (серія та номер: 50649528, номер запису про обтяження: 18157578) в рамках виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 509/3160/15 виданого 19.12.2015 року Овідіопольським районним судом Одеської області. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою, 30 серпня 2021 року, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області звернулося до суду з апеляційною скаргою. Також, в апеляційній скарзі апелянт ставить питання про поновлення строків на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що строк подання апеляційної скарги пропущено з поважних причин і мотивує це тим, що про оскаржувану ухвалу стало відомо 30 липня 2021 року, однак згідно з Законом України «Про судовий збір» органи державної влади не звільнені від сплати судового збору, апелянт є бюджетною установою, у зв`язку з недостатнім фінансуванням, сплатити судовий збір вчасно не представилось можливим. Відповідне подання на оплату судового збору було створено 13 серпня 2021 року, затверджено начальником Південного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 25 серпня 2021 року, та сплачено 30 серпня 2021 року, того ж дня було подано апеляційну скаргу.

Однак, апеляційне провадження за апеляційною скаргою Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 червня 2021 року не може бути відкрито за таких підстав.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

Оскаржувану ухвалу суду першої інстанції постановлено 17 червня 2021 року.

30 липня 2021 року ОСОБА_2 , представник ОСОБА_1 звернувся до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області з заявою про прийняття на виконання ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 червня 2021 року.

В додатках до заяви ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 була надана копія оскаржуваної ухвали. Вказану обставину апелянт підтвердив у своїй апеляційній скарзі (а.с 182 т.2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області залишено без руху з підстав недоведеності поважності підстав пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду та вказано про необхідність звернення з обґрунтованою заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду в контексті обставин, наведених в ухвалі апеляційного суду.

14 грудня 2021 року Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області звернулося до апеляційного суду з заявою про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій скаржник зазначає, що про оскаржувану ухвалу Південному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м.Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області стало відомо 30 липня 2021 року. Згідно з Законом України «Про судовий збір» органи державної влади не звільнені від сплати судового збору, апелянт є бюджетною установою та фінансується за рахунок Державного бюджету України. Судовий збір було апелянтом було сплачено 30 серпня 20212 року, в той же день відділ направив апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку. Оплата платіжного доручення бюджетною установою виконується на підставі подання про сплату судового збору. Відповідне подання на оплату судового збору було створено 13 серпня 2021 року, затверджено начальником Південного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 25 серпня 2021 року, та сплачено 30 серпня 2021 року. Тобто, з вищезазначеного вбачається, що представником відділу було вчинено всі можливі дії для забезпечення своєчасного подання апеляційної скарги, однак подальші обставини, що склалися не залежали від волі відділу, через існування певної процедури, щодо сплати судового збору в органах виконавчої влади. Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк.

З цих підстав скаржник просить визнати причини пропуску звернення з апеляційною скаргою поважними, та поновити їх.

Ознайомившись з заявою про усунення недоліків апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з наступним.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частинами 3 ст. 357 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Слід зазначити, що поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Вирішуючи, чи з поважних причин пропущений певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює сукупність обставин на свій розсуд.

За положеннями статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечило б рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Із практики ЄСПЛ також випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці ЄСПЛ.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року в справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У § § 46, 47 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, § § 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Згідно ч. 2 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга має бути оформлена у відповідності до ст. 356 ЦПК України. Однак, діючим законодавством передбачено, що у випадку порушення вимог встановлених ст. 356 ЦПК України, застосовуються положення ст. 185 Кодексу, а саме у випадку несплати судового збору, суд в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити, а також строк на усунення недоліків.

Відповідно до вимог ч.2. ст.127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

На підставі викладеного, апелянт не був позбавлений можливості звернутися до суду, за для уникнення пропуску строку на апеляційне оскарження, з апеляційною скаргою без доказів про сплату судового збору та в подальшому надати клопотання про продовження строків для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме надання платіжного доручення.

Оскільки, наведені у заяві про поновлення строків обставини не надають підстав вважати пропуск строку на апеляційне оскарження таким, що відбувся з поважних причин і, як слідство, не надають підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою слід відмовити.

Керуючись ст. 354, ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 червня 2021 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий ________________ О.С. Комлева

Судді ________________ Л.А. Гірняк

________________С.М. Сегеда