Провадження № 2-к/369/3/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.11.2021 м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області
в складі головуючого судді Ковальчук Л.М.
секретаря судового засідання Ільченко В.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Київ справу за клопотанням Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання та примусове виконання на території України рішення Кузьминського районного суду міста Москви від 14.03.2018 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів, -
До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання та примусове виконання на території України рішення Кузьминського районного суду міста Москви від 14.03.2018 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів.
У своєму клопотанні зазначає, що Кузьмінським районним судом м. Москви 14.03.2018 було ухвалено рішення про стягнення боргу за договором позики, відсотків за договором позики та судовий збір з боржника на користь заявника. Рішення набрало законної сили 25.04.2019.
У відповідності до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, Конвенції про визнання і приведення у виконання іноземних арбітражних рішень, ЗУ «Про міжнародні договори України», ЗУ «Про міжнародне приватне право», Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 27 червня 2008 року №1092/5/54, просить визнати та виконати рішення Кузьмінського районного суду м. Москви від 14.03.2018, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 60 000 доларів США, що еквівалентно 657 182, 50 Російських рублів, відсотки за договором позики у розмірі 4 096 263, 60 Російських рублів, з наступним стягненням відсотків та неустойки до моменту фактичного виконання договору позики, та судовий збір у розмірі 47 100, 00 Російських рублів.
Представник боржника - адвокат Бабич К.М. подала до суду заперечення проти клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення суду, в якому зазначив наступне.
Відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду.
Так у матеріалах справи міститься (надалі мовою оригіналу): Справка от 13.08.2020 г. №02-855/2018 выданная Кузьминским районным судом г. Москвы РФ. В которой указанно: «... ОСОБА_2 была своевременно и в надлежащей форме извещена о времени и месте судебного разбирательства по гражданскому делу 02-855/2018 по иску ОСОБА_1 к ОСОБА_2 о взыскание долга по договору займа и процентов , что подтверждается возращенным Республикой Украины в адрес суда конвертом, а также накладной Ропу ехзргеэз на почтовое отправление».
Щодо «надлежащей формы» - у матеріалах справи взагалі відсутня копія повістки, тому неможливо визначити її форму, зміст, кому вона адресована, по якій справі, на яку дату, у якості кого викликається, тому твердження про повідомлення ОСОБА_2 у відповідній формі про час та місце судового засідання не відповідає дійсності.
Щодо «возращенных Республикой Украины конверта» - у матеріалах справи відсутні докази отримання та повернення компетентними державними органами України, які виконують процесуальні дій щодо вручення процесуальних документів викликів щодо ОСОБА_2 до Кузьминского районного суда г. Москвы РФ.
У матеріалах справи наявна копія конверту, копія опису вкладеного, копія накладної кур`єрської компанії «Роnу ехрress».
Адвокат Бабич К.М. звертає увагу суду, що повідомлення про судове засідання за допомогою кур`єрської компанії «Роnу ехрress» не передбачено Конвенцією про правову допомогу.
Відповідно до ч. 1. ст. 4 Конвенції про правову допомогу визначено, що установи юстиції Договірних Сторін надають правову допомогу у цивільних, сімейних і кримінальних справах відповідно до положень цієї Конвенції
Нормою статті 5 Конвенції про правову допомогу врегульовано, що при виконанні цієї Конвенції компетентні установи юстиції Договірних Сторін зносяться один з одним через свої центральні органи, якщо тільки цією Конвенцією не встановлений інший порядок зносин.
Статтею 6 Конвенції про правову допомогу визначений обсяг правової допомоги, а саме: Договірні Сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної Договірної Сторони, зокрема складання і пересилання документів, проведення обшуків, вилучення, пересилання і видачі речових доказів, проведення експертизи, допиту сторін, обвинувачених, свідків, експертів, порушення карного переслідування, розшуку і видачі осіб, що вчинили злочини, визнання і виконання судових рішень по цивільним справам, вироків у частині цивільного позову, виконавчих написів, а також шляхом вручення документів. Зміст та форма доручення чітко визначені у ст. 7 Конвенції про правову допомогу.
Підтвердження вручення документів визначений ст. 11 Конвенції про правову допомогу, а саме: вручення документів засвідчується підтвердженням, підписаним особою, якій вручений документ, і скріпленим офіційною печаткою запитуваної установи, із зазначенням дати вручення і підписом працівника установи, що вручає документ або виданий цією установою інший документ, у якому повинні бути зазначені спосіб, місце і час вручення.
Таким чином, Конвенцією про правову допомогу визначений чіткій механізм повідомлення громадян інших держав щодо судового засідання, а саме через компетентні установи юстиції. Звертаємо увагу суду, у матеріалах справи відсутні належні докази (повідомлення через установи юстиції України) повідомлення ОСОБА_2 про час та місце «судебного разбирательства по гражданскому делу 02-855/2018 по иску ОСОБА_1 к ОСОБА_2 о взыскание долга по договору займа и процентов».
Відповідно до положень цієї Конвенції, а у випадках, не передбачених нею, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинно бути визнане і виконане, справа відноситься до виняткової компетенції її установи.
Відповідно до частини 1 ст. 20 Конвенції про правову допомогу визначено, що якщо в частинах ІІ-V цього розділу не встановлено інше, позови до осіб, які мають місце проживання на території однієї з Договірних Сторін, подаються, незалежно від їх громадянства, в суди цієї Договірної Сторони, а позови до юридичних осіб подаються в суди Договірної Сторони, на території якої знаходиться орган управління юридичної особи, його представництво або філія.
Частиною 1 ст. 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Враховуючи викладене, за загальними правилами територіальної підсудності позов до ОСОБА_2 повинен був розглядатися у Києво-Святошинському районному суді Київської області на території України.
Відсутній документ, що підтверджує угоду сторін у справі договірної підсудності.
Представник боржника звертає увагу суду на те, що у матеріалах справи відсутня угода яка би була підписана ОСОБА_2 щодо визначення договірної підсудності у «Кузьминском районном суде г. Москвы РФ».
У судове засідання представник боржника у судове засідання не з`явився, до суду направила заяву про розгляд справи у їх відсутності та просила відмовити у задоволенні клопотання з підстав зазначених у поданих нею запереченнях.
Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Розглянувши подані документи, встановивши відповідність вимогам чинного законодавства України, суд вважає, що клопотання Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання та примусове виконання на території України рішення Кузьминського районного суду міста Москви від 14.03.2018 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів, задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Частиною 1 статті 462 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Правовідносини, що виникли з приводу визнання та виконання в Україні рішення іноземного суду врегульовані нормами Конституції України, Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі Конвенція), Протоколу до вказаної Конвенції від 28 березня 1997 року, розділу 9Цивільного процесуального кодексу Українита розділу 5 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54.
В силу ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Процедура визнання та виконання рішень іноземних судів в Україні регламентована Розділом 9 Цивільного процесуального кодексу України.
За змістом ч.1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Відповідно до ч.3 ст. 466 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи:
1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання;
2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);
3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи;
4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);
5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником);
6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.
Рішенням Кузьмінського районного суду м. Москви від 14.03.2018, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 60 000 доларів США, що еквівалентно 657 182, 50 Російських рублів, відсотки за договором позики у розмірі 4 096 263, 60 Російських рублів, з наступним стягненням відсотків та неустойки до моменту фактичного виконання договору позики, та судовий збір у розмірі 47 100, 00 Російських рублів.

На підставі вказаного рішення 14.03.2018 року Кузьмінським районним судом м. Москви був виданий дублікат виконавчого листа.

До матеріалів справи не додано жодного документу, який засвідчує участь відповідача в судовому процесі або його належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, жодних належних доказів повного або часткового виконання рішення стороною заявника суду не надано.

Згідно вимог ст. 468 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено в інших випадках, встановлених законами України.

Зважаючи на викладені обставини, суд вважає, що не має правових підстав для задоволення клопотання Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання та примусове виконання рішення іноземного суду.

Керуючись ст.ст.462-468 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання та примусове виконання на території України рішення Кузьминського районного суду міста Москви від 14.03.2018 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії рішення.

Суддя Л.М. Ковальчук