Справа № 462/2320/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Борисюк В.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_4 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, житловий будинок та споруди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся через свого представника до Залізничного районного суду м.Львова з позовною заявою, яка надійшла поштовою кореспонденцією 24.04.2020 року, в якій просить установити факт, що реєстраційне посвідчення Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації №145 від 29.01.1991 року, у якому містяться відомості про посвідчення права особистої власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та що померлий ОСОБА_5 володів до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві приватної власності будинком за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 198,7 кв. м., з яких житлова 74,1 кв. м, що складається з приміщень: 1-1 площею 4,60 кв. м.; 1-2 площею 5,40 кв. м.; 1-3 площею 5,10 кв. м.; 1-4 площею 8,90 кв. м.; 1-5 площею 19,50 кв. м.; 1-6 площею 11,80 кв. м.; 1-7 площею 10,10 кв. м.; 1-8 площею 10,20 кв. м.; 1-9 площею 25,40 кв. м.; № І в підвалі площею 18,5 кв. м.; № ІІ в підвалі площею 8,6 кв. м.; № ІІІ в підвалі площею 5,5 кв. м.; № ІV в підвалі площею 9,4 кв. м.; № VІ в підвалі площею 28,9 кв. м.; № VІІ в підвалі площею 22,4 кв. м.; № VІІІ в підвалі площею 4,4 кв. м. та споруди: вбиральня літ. «Б»; огорожа № 1, ворота № 2,3; хвіртка № 4, колодязь літ. «к»; замощення літ. «І»; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0296, площею 0.07 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.07.2014 року ОСОБА_5 склав заповіт, згідно якого заповів йому все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право. ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із смертю ОСОБА_5 відкрилась спадщина відкрилася спадщина на все належне тому майно. Він, як спадкоємець за заповітом звернувся у Другу Львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , проте в отриманні свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, та рекомендовано звернутися до суду, оскільки неможливо визначити склад спадкового майна та встановлено розбіжності в документах. У зв`язку з чим просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 12.05.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечила, зазначивши, що при вирішенні спору по суті покладається на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 , суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено та підтверджується матеріали справи, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Львові, смт. Рудне помер ОСОБА_5 (Том №1 а.с.20).

За життя ОСОБА_5 03.07.2014 року склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Шевців О.Г., зареєстрований в реєстрі за №3-283, за яким заповів своєму синові ОСОБА_1 , 1985 року народження все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право (Том №1 а.с.22).

Згідно з ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

З дослідженої судом копії спадкової справи №198/2016 вбачається, що позивач ОСОБА_1 в установлений строк звернувся до Другої Львівської державної нотаріальної конториіз заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька, в тому числі на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0, 0700 га, надану для обслуговування житлового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_1 , проте свідоцтва про право на спадщину по даний час не отримав (Том №1 а.с.124-189).

Ухвалою народного суду Залізничного району м. Львова від 18 липня 1986 року, у справі №2-1462 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 від 18.07.1986 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , відповідно до якої за ОСОБА_6 визнано право власності на Ѕ частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 , та за ОСОБА_5 визнано право власності на Ѕ частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Визначено реальний розподіл спірного будинковолодіння, за яким ОСОБА_5 у реальне користування виділено приміщення 1-7 площею 19,66 м.кв.; приміщення 1-5 площею 9,0 м.кв.; приміщення 1-4 площею 5,16 м.кв.; приміщення №І в підвалі площею 18,5 м.кв.; приміщення №ІІІ в підвалі площею 13,8 м.кв.; частину горища, розташованого над житловими приміщеннями ОСОБА_5 ; самовільно добудоване приміщення після його узаконення 1-1 площею 5,4 м. кв.; колодязь; ворота; мощення; теплиця (Том №1 а.с.28-31).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Рудненської селищної ради народних депутатів Залізничного району м.Львова № 94 від 20.05.1987 року затверджено акти «Про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння АДРЕСА_2 », в тому числі на будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 26,0 кв. м., корисною площею 31,9 кв.м., яке спорудила гр. ОСОБА_6 , і житловою площею 20,4 кв. м., корисною площею 45,0 кв.м., яке спорудив гр. ОСОБА_5 (Том №1 а.с.33).

Реєстраційним посвідченням №145 від 29.01.1991 року посвідчено, що Ѕ будинку за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 (Том №1 а.с.57), а Реєстраційним посвідченням №142 від 25.08.1989 року посвідчено, що Ѕ будинку за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_6 (Том №1 а.с.58).

Дослідженням вказаного реєстраційного посвідчення № НОМЕР_2 від 29.01.1991 року підтверджуються вказані нотаріусом розбіжності в даті винесення ухвали народного суду Залізничного району м. Львова, порівняно із ухвалою народного суду Залізничного району м. Львова від 18 липня 1986 року.

Рішенням Виконавчого комітету Рудненської селищної ради народних депутатів Залізничного району міста Львова №3 від 30.01.1991 року дозволено ОСОБА_5 , співвласнику будинку АДРЕСА_1 , що складається з 1 кімнати площею 23,0 кв.м. і кухні площею 9,0 кв.м. без комунальних вигод, здійснити прибудову до будинку розміром 6,5?12,0 м з доведенням житлової площі до нормативної /80 кв.м./ (Том №1 а.с.34).

Актом державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 03.07.2001 року встановлено, що реконструкція частини житлового будинку АДРЕСА_3 з добудовою і переобладнанням частини цокольних приміщень під продовольчий магазин з відділом кави. Також встановлено, що будівельно-монтажні роботи виконані згідно з вимогами законодавства; добудова житлового будинку розміром 11,6?6 м., без раніше прийнятих: житлова 45,7 кв. м., загальна 65,6 кв. м. Магазин: загальна площа 66,0 кв. м., торгова площа 28,9 кв. м., зал відділу кави 20,3 кв. м. Загальна площа добудови частини будинку становить: 121,6 кв. м., в тому числі житлова 45,7 кв. м. (Том №1 а.с.36-38).

Рішенням Виконавчого комітету Рудненської селищної ради народних депутатів Залізничного району міста Львова №80 від 12.07.2001 року, за заявою ОСОБА_5 , затверджено акт «Про закінчення будівництва і ввід в експлуатацію» добудови до житлового будинку житловою площею 45,7 кв.м, загальною площею 65,6 кв.м. та магазин з відділом «Кави» загальною площею 66,0 кв.м. торговою площею 28,0 кв.м., зал відділу кави площею 20,3 кв.м. по АДРЕСА_2 , яке спорудив ОСОБА_5 (Том №1 а.с.39).

Наданими в судовому засіданні поясненнями позивача встановлено, що приміщення цокольного поверху будинку ніколи не використовувалися і не використовуються як торгові площі магазину, завжди були і є невід`ємною частиною житлового будинку (житлова прибудова літ. «А-1»).

Таким чином проведена реконструкція із визначенням функціонального призначення приміщень цокольного поверху будинку під магазин, не передбачала переведення приміщень житлового будинку в нежитловий фонд, не передбачала влаштування окремого входу до приміщень цокольного поверху та не передбачала поділу будинку на два окремі об`єкта чи виділення приміщень цокольного поверху в самостійний об`єкт цивільно-правових відносин.

Рішенням виконавчого комітету Рудненської селищної ради №130 від 24.12.2002 року за заявою ОСОБА_6 , присвоєно частині будинку номерний знак НОМЕР_3 » по АДРЕСА_4 ), що підтверджується також матеріалами інвентаризаційної справи будинку АДРЕСА_2 .

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок серії НОМЕР_4 від 31.01.2003 року та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №187901 від 19.03.2003 року встановлено, що ОСОБА_6 належить на праві приватної власності будинок АДРЕСА_5 а.с.63, 64).

Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.07.2003 року ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_7 купила цегляний житловий будинок АДРЕСА_2 1 а.с.65-66), та 27.08.2003 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на це нерухоме майно (а.с.67, 68-69).

У технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 виготовленому Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 27.09.2018 року відображено, що після прибудови загальна площа будинку становить 198,7 кв. м., з яких житлова 74,1 кв. м, що складається з приміщень: 1-1 площею 4,60 кв. м.; 1-2 площею 5,40 кв. м.; 1-3 площею 5,10 кв. м.; 1-4 площею 8,90 кв. м.; 1-5 площею 19,50 кв. м.; 1-6 площею 11,80 кв. м.; 1-7 площею 10,10 кв. м.; 1-8 площею 10,20 кв. м.; 1-9 площею 25,40 кв. м.; № І в підвалі площею 18,5 кв. м.; № ІІ в підвалі площею 8,6 кв. м.; № ІІІ в підвалі площею 5,5 кв. м.; № ІV в підвалі площею 9,4 кв. м.; № VІ в підвалі площею 28,9 кв. м.; № VІІ в підвалі площею 22,4 кв. м.; № VІІІ в підвалі площею 4,4 кв. м. та споруди: вбиральня літ. «Б»; огорожа № 1, ворота № 2,3; хвіртка № 4, колодязь літ. «к»; замощення літ. «І».

Згідно з ч. 1, 3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласникові у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві ОСОБА_5 належав будинок АДРЕСА_2 , проте, він не зареєстрував у встановленому порядку право власності на таке майно.

Відповідно до положень статей 181, 182 ЦК України, статті 5 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельні ділянки, житлові будинки, будівлі, споруди є нерухомим майном, щодо яких проводиться державна реєстрація прав. При цьому державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Враховуючи зазначене, набуття права на частку особи у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди за договором, в результаті державної реєстрації прав, є фактом набуття у власність об`єкта нерухомості.

Крім того, відповідно до статті 188 ЦК України якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ).

Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення прав на земельну ділянку перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

Відповідно до ч. 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно із статтею 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування, відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Як вбачається із ухвали народного суду Залізничного району м. Львова від 18 липня 1986 року, у справі №2-1462 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 від 18.07.1986 року, якою затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , укладену між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , у п.13 визначено порядок користування земельною ділянкою сторонами, а саме:у зв?язку з тим, що в реальне користування ОСОБА_6 переходить сарай, то лінія розподілу земельних ділянок з протилежної від від`їзду в гараж сторони, буде проходити по зовнішній лінії будинку, перпендикулярно до огорожі. Таким чином, земельна ділянка, на якій розташована теплиця повністю переходить у користування ОСОБА_5 . Таким чином, ОСОБА_5 залишається у користування земельна ділянка із зовнішніми розмірами 9,2 м, 26,0 м, 24,0 м до зовнішньої основної лінії перпендикулярної до огорожі і 5,1 м границі земельного участка 7,6 м від будинку до границі земельного участку. За ОСОБА_6 залишається у користування земельна ділянка із зовнішніми розмірами 14,8 м, 19,9 м, 5,1 м до границі, яка буде проходити по зовнішній основній лінії будинку; перпендикулярно до огорожі, 7,6 м від будинку до границі земельного участку. (Том №1 а.с.28-31).

З державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 802110 від 19.02.1998 року вбачається, що ОСОБА_5 , який проживає на АДРЕСА_3 , на підставі рішення виконкому Рудненської селищної ради №4 від 28.01.1998 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 0700 га. Відповідно до Плану зовнішніх меж земельної ділянки від А до Б знаходиться будинковолодіння, АДРЕСА_5 (Том №1 а.с.72-73).

Згідно відповіді №83 від 05.02.2020 року на адвокатський запит від 28.01.2020 року вбачається, що рішення виконкому Рудненської селищної ради №4 від 28.01.1998 року відсутнє в Рудненській селищній раді, у зв?язку із крадіжкою документів (Том №1 а.с.71).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 2046577 від 07.07.2004 року ОСОБА_7 , на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки ВАМ № 535775 від 24.07.2003 року, є власником земельної ділянки, площею 0,0546 га, що розташована у АДРЕСА_2 . Відповідно до Плану зовнішніх меж земельної ділянки від Г до А знаходиться землекористування гр. ОСОБА_5 , який проживає на АДРЕСА_5 (Том №1 а.с.74-75).

Згідно інформаційної довідки НВ-016 від 17.08.2016 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка за кадастровим номером :02:001:0296, площею 0.07 га за цільовим призначенням 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Таким чином, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 має право на спадкове майно за заповітом, в тому числі на належний спадкодавцю житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0296, що за адресою: АДРЕСА_2 , беручи до уваги, що відповідач - Львівська міська рада проти задоволення позову не заперечує, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 89, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Встановити факт, що реєстраційне посвідчення Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації № 145 від 29 січня 1991 року, у якому містяться відомості про посвідчення права особистої власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та що померлий ОСОБА_5 володів до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві приватної власності будинком за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 198,7 кв. м., з яких житлова 74,1 кв. м, що складається з приміщень: 1-1 площею 4,60 кв. м.; 1-2 площею 5,40 кв. м.; 1-3 площею 5,10 кв. м.; 1-4 площею 8,90 кв. м.; 1-5 площею 19,50 кв. м.; 1-6 площею 11,80 кв. м.; 1-7 площею 10,10 кв. м.; 1-8 площею 10,20 кв. м.; 1-9 площею 25,40 кв. м.; № І в підвалі площею 18,5 кв. м.; № ІІ в підвалі площею 8,6 кв. м.; № ІІІ в підвалі площею 5,5 кв. м.; № ІV в підвалі площею 9,4 кв. м.; № VІ в підвалі площею 28,9 кв. м.; № VІІ в підвалі площею 22,4 кв. м.; № VІІІ в підвалі площею 4,4 кв. м. та споруди: вбиральня літ. «Б»; огорожа № 1, ворота № 2,3; хвіртка № 4, колодязь літ. «к»; замощення літ. «І».

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0296, площею 0.07 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду, згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України через Залізничний районний суд м.Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з п.3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 червня 2021 року.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний