Справа № 495/5388/21
№ провадження 2/495/2291/2021
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
20 грудня 2021 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд у складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря Кравченко І.С.
справа №495/5388/21,
особисто позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
представника позивачів - адвоката Братінова І.П. на підставі ордеру серії ОД № 681083,
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 12 липня 2021 року звернулись до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просять суд: усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком по АДРЕСА_1 , шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням; стягнути судові витрати.
Стислий виклад позиції позивача
Так, вимоги позивачів мотивовані тим, що їм разом з їх сином ОСОБА_1 , відповідно до розпорядження органу приватизації Білгород-Дністровської міської ради № 6672 від 07.09.1999 року та Свідоцтва про право власності на житло, виданого 07.09.1999 року, в рівних долях на праві власності належить 16/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Вказують, що відповідач є їх колишньою невісткою, шлюб ОСОБА_4 та їх сина був укладений 28.10.2011 року.
Разом з тим, з часу реєстрації шлюбу їх син разом з ОСОБА_3 проживали у належній позивачу частці її будинку по АДРЕСА_1 .
Згодом, 29.08.2017 року позивач на підставі договору дарування подарувала дану частку житлового будинку сину.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2020 року по справі № 495/2122/20, шлюб ОСОБА_5 з ОСОБА_3 було розірвано.

Позивачі вказують, що між ними та відповідачем не було ніякої угоди щодо того, що вона залишиться постійно зареєстрованою у їх будинку, в теперішній час, як загалом і з часу реєстрації у будинку - 05.11.2015 року, відповідач у ньому не проживає, вона вже не є членом сім`ї позивачів, добровільного знятись з реєстрації та зареєструватись за своїм постійним місцем проживання у будинку по АДРЕСА_1 вона відмовляється.

Позивачі вказують, що мають бажання розпорядитися своєю власністю, повністю реалізувати своє право власності, але не можуть, оскільки відповідач ще зареєстрована у їх будинку.

До того ж, комунальні платежі позивачі сплачують з урахуванням усіх зареєстрованих осіб, не можуть отримати відповідні субсидії.

Усе це зумовлює для них, як власників будинку певні перешкоди, з огляду на що вони і звернулись до суду з позовом за захистом своїх прав.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.07.2021 року прийнято позовну заву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Призначено підготовче судове засідання на 16.08.2021 року.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.08.2021 року розгляд справи було відкладено до 21.09.2021 року.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.09.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.

Позивач та представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити з підстав наведених у позові.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України належним чином, про причину неявки суду не сповістив.

Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Зі згоди позивача та представника позивачів, суд ухвалою на місці 20 грудня 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вислухавши позивача, представника позивачів, допитавши в якості свідка ОСОБА_6 , вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що дійсно на підставі Розпорядження органу приватизації №6672 від 07.09.1999 року, та Свідоцтва про право власності на житло від 07.09.1999 року, позивачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх сину ОСОБА_5 в рівних частках належить на праві власності 16/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, судом встановлено, що син позивачів, який є співвласником вищенаведеного домоволодіння перебував у шлюбних відносинах з відповідачем, з 28.10.2011 року.

За даними домової книги дружина співвласника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 05.11.2015 року.

Факт реєстрації відповідача за наведеною адресою також підтверджується довідкою № 487 від 21.06.2021 року, виданої КП «ЖЕО №1» та листом-відповіддю з Управління з питань надання адміністративних послуг за 22/1806 від 02.08.2021 року.

Матеріалами справи встановлено, що згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2020 року у справі № 495/2122/20, розірваний шлюб, укладений 28.10.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Позивачі у своєму позові звернули увагу суду на факті того, що з моменту реєстрації шлюбу їх сина з відповідачем, вони фактично проживали за іншою адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане також підтвердила допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , яка є сусідкою позивачів та яка підтвердила те, що відповідач не проживала з часу реєстрації у будинку позивачів.

Підтверджуючим фактом правомірності такого проживання та доведеності їх стверджень, позивачі додали до матеріалів справи також договір дарування частки домоволодіння від 29.08.2017 року, за змістом якого позивач ОСОБА_1 подарувала своєму синові ОСОБА_5 12/100 часток домоволодіння під АДРЕСА_2 , що також випливає з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно Акту , складеного КП «ЖЕО №1» 02.07.2021 року, власниками квартири по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ..

Також повідомлено, що за вказаною адресою зареєстрована з 05.11.2015 року колишня дружина співвласника - ОСОБА_3 з дітьми ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5. Зі слів свідків, ОСОБА_3 не проживає за вищевказаною адресою з часу реєстрації.

Факт не проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , з листопада 2015 року підтверджують свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .

Нормативне обґрунтування.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним приміщенням.

Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Положеннями ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

Враховуючи вищевикладене, а саме наявне у позивачів право приватної власності на 16/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , ту обставину, що відповідач не проживає у вказаному будинку з моменту реєстрації, тобто вже більше 5 років, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання членів сім`ї власника, враховуючи також, що реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні порушує право власності позивачів, суд приходить до висновку про те, що є усі законні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Розподіл судових витрат

Згідно ч.1,2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У сенсі розуміння вимог ч.1, п.1,2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивачів сплачений ними за подання відповідного позову судовий збір у розмірі 908 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, судом встановлене наступне.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане кореспондується з позицією ВС, викладеною у постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Поміж з цим, заявляючи у прохальній частині позову вимогу про стягнення витрат по оплату послуг адвоката, позивачем не надається жодних доказів понесення таких, ані платіжних доручень, квитанції, тощо.

Більш того, у самому позові не конкретизовано яку суму позивачем заявлено до стягнення.

Крім того, позивачем не надається детального опису робіт адвоката, що є підставою для відмови в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 319, 391, 405,406 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265,280, 281, 354 ЦПК України , суд, -

УХВАЛ И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на належні їм частки у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування вищевказаним домоволодінням, у зв`язку з відсутністю в ньому понад встановлені строки без поважних причин.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , ІПН: НОМЕР_4 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення буде складений 21 грудня 2021 року.

С У Д Д Я :