Справа № 464/3076/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/811/1753/18 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 03 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 (правонаступники ОСОБА_3 (законний представник ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 ) до ОСОБА_1 , за участі третьої особи - приватного нотаріуса Пилипенко Христини Олегівни, про визнання недійсним та скасування договору, скасування рішення про державну реєстрації права власності, скасування права власності, визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

06.04.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який підписано представником ОСОБА_6 , до відповідача ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 14 липня 2016 року просила: визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 28 серпня 2014 року між нею та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Х.О. та зареєстрований в реєстрі за №971; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 15426103 від 28 серпня 2014 року на вказану квартиру за ОСОБА_1 ; скасувати право власності ОСОБА_1 на таку квартиру та погасити запис про право власності №6816525 від 28 серпня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 та зареєструвати право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 28 серпня 2014 року уклала з відповідачем договір купівлі-продажу належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 . У спірній квартирі вона зареєстрована разом з сином ОСОБА_3 , який є інвалідом ІІ групи та страждає психічними розладами. У серпні 2014 року син знаходився на стаціонарному лікуванні у Львівській обласній клінічній психіатричній лікарні та з 14 серпня 2014 року, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, був переведений до лікарні швидкої допомоги з діагнозом виразкова хвороба шлунка ускладнена кровотечею, гостра постгемогранічна анемія середнього ступеня, ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, НК 1А ст. шизофренія, з 29 серпня 2014 року переведений на стаціонарне лікування в обласну психіатричну лікарню. У зв`язку з вказаними обставинами перебувала у важкому психологічному стресі, не спала та не вела нормальний спосіб життя, весь час думала про стан здоров`я сина. Родичів та близьких у них немає. Відповідач ОСОБА_1 , працюючи в психіатричній лікарні санітаркою, знала про її проблеми з сином, заспокоювала, говорила, що все з ними буде добре, але для цього необхідно укласти договір на квартиру. У момент укладення договору не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, такий договір не відповідав її внутрішній волі. Після укладення договору разом з сином продовжує проживати в квартирі, сплачувати за утримання будинку та комунальні послуги, вважає квартиру свою власністю. Про те, що вона вже не є власником квартири довідалася при зверненні з заявою на призначення субсидій та що особові рахунки на сплату комунальних послуг переоформлені на нового власника - відповідачку. Через деякий час відповідачка разом з чоловіком прийшли до її квартири та повідомили її, що тепер вони є власниками квартири на підставі договору купівлі-продажу та попередили про необхідність звільнення квартири.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Визнано недійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 28 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Христиною Олегівною та зареєстрований в реєстрі за №971. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає його необґрунтованим, незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що судовий розгляд справи за поданим від імені ОСОБА_2 адвокатом Мурало М.С. позовом проводився без її відома та участі. В матеріалах справи немає жодного процесуального документу чи повідомлення, підписаного ОСОБА_2 , вона не брала участі у судових засіданнях, не давала суду жодних пояснень з приводу заявлених позовних вимог, а відтак судовий розгляд справи здійснювався виключно на підставі показів адвоката Мурало М.С. і поданих нею документів, які викликають у неї сумнів в їх достовірності. Крім того, суд першої інстанції прийняв позовну заяву, відкрив за нею провадження та призначив справу до розгляду, не врахувавши, що така не відповідає вимогам, встановленим ст.ст. 119, 120 ЦПК України щодо її змісту, чим порушив норми процесуального права. Судово-психіатричну експертизу ОСОБА_2 судом було призначено без належних підстав, без згоди і відома досліджуваної особи, всупереч вимогам чинного законодавства шляхом порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, а тому така експертиза не може вважатися законною, як і отримані в ході її проведення результати. Звертає увагу суду на те, що висновок судово-психіатричної експертизи ОСОБА_2 є єдиним доказом, на підставі якого ухвалено рішення про визнання договору недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. При вирішенні даного спору, суд не врахував, що експертний висновок не є беззаперечним фактом, а лише одним із доказів, який повинен оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами у справі. Неправомірно застосувавши до даних правовідносин норми ст. 225 ЦК України та визнавши недійсним договір купівлі-продажу квартири, суд погіршив становище ОСОБА_2 та її психічно хворого сина, порушив права та інтереси відповідача як добросовісного набувача і власника квартири.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_7 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник правонаступників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (законний представник ОСОБА_4 ) та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 проти скарги заперечила, просила у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою Цивільний кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Встановлено, що 28 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Х.О., зареєстрований в реєстрі за №971 (а.с. 5-7).

Відповідно до умов вказаного договору, позивач передала, а відповідач прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно квитанції № 350 _6 від 28.08.2014 року ОСОБА_1 перерахувала на поточний рахунок ОСОБА_2 в ПАТ АКБ «Львів» за купівлю квартири АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу № 971 від 28.08.2014 року кошти в сумі 501301 грн (том 2, а.с.173 на звороті).

Відповідно до довідки, виданої ЛКП «Житловик-С» 18 травня 2016 року, у квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , зареєстровані ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 (а.с. 45).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19 травня 2016 року, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , підстава - договір купівлі-продажу від 28 серпня 2014 року (а.с. 50 -51).

Згідно з довідкою Львівського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру №1606д від 21 червня 2016 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на обліку та амбулаторному лікуванні з 25 травня 1995 року з приводу депресивного розладу (а.с. 62).

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №501 від 9 вересня 2016 року, ОСОБА_2 в даний час та на момент укладення нею договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 28 серпня 2014 року страждала стійким хронічним розладом психічної діяльності у психічному розладу внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу (травми голови + церебральний атеросклероз + гіпертонічна хвороба) зі стійкими афективними розладами (депресивними) та вираженим психоорганічним синдромом та не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 85-89).

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач ОСОБА_2 померла. Після її смерті спадщину прийняли ОСОБА_3 (опікун недієздатного ОСОБА_4 ) та ОСОБА_5 , які ухвалою суду від 21.06.2018 року залучені до участі в справі в якості правонаступників позивача.

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 у засіданні суду апеляційної інстанції заслуховувався експерт Королюк Я.О. з приводу роз`яснення висновків комісійної судово-психіатричної експертизи №501 від 9 вересня 2016 року, проведеної Комунальним закладом Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня м.Львів.

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 ухвалою Львівського апеляційного суду від 18.02.2020 року у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведення якої доручено КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги «ДОР» м.Дніпро.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 20 від 21.05.2020 року ОСОБА_2 за життя протягом багатьох років та на моменту укладення договору купівлі-продажу 28 серпня 2014 року виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі регурентно-депресивного розладу. Визначити глибину і ступінь вираженості наявних у ОСОБА_2 психічних розладів та її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними в період часу, що цікавить суд, неможливо.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 - правонаступники ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2014 року, районний суд виходив з того, що позивачка ОСОБА_2 в момент укладення оскаржуваного договору перебувала у такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий не суперечить іншим зібраним у справі доказам, зокрема даним медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної Львівським обласним клінічним психоневрологічним диспансером, де така перебувала на диспансерному обліку з 1995 року з діагнозом рекурентний депресивний розлад.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі №6-131цс14 від 17 вересня 2014 року.

Колегія суддів також погоджується з висновками районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - правонаступники ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про скасування договору, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та визнання права власності за позивачем на квартиру, з мотивів, що рішення суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу даної квартири є підставою для внесення відповідних змін в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та відновлення права власності позивача на зазначену квартиру.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування наслідків недійсності правочину (ст.226 ЦК України), визнаного недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.225 ЦК України, що тягне за собою зміну судового рішення.

З наведених мотивів, рішення Сихівського районного суду міста Львова від 03 лютого 2017 року слід змінити, доповнити його резолютивну частину абзацом наступного змісту «Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (законний представник ОСОБА_4 ) в користь ОСОБА_1 501301 грн, перерахованих відповідачкою ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, тобто - по 250 500 грн з кожного».

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави 3000 грн судового збору.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 03 лютого 2017 року змінити, доповнити його резолютивну частину абзацом наступного змісту «Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (законний представник ОСОБА_4 ) в користь ОСОБА_1 501301 грн - по 250 500 грн з кожного».

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави 3000 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2021 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.