Справа № 182/5896/21
Провадження № 2/0182/2832/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.12.2021 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Криворізького міськрайонного центру зайнятості та ОСОБА_2 про визнання трудового договору припиненим, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Криворізького міськрайонного центру зайнятості та ОСОБА_2 про визнання трудового договору припиненим. В обґрунтування своїх вимог посилався на наступні обставини.

14 квітня 2008 року між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено безстроковий трудовий договір, який 14 квітня 2008 року зареєстровано в Криворізькому міському центрі зайнятості (правонаступником якого є Криворізький міськрайонний центр зайнятості) за № . За вищевказаним трудовим договором позивач фактично працював до 30 червня 2009 року та в цей же день його було звільнено із займаної посади за згодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України, на підставі наказу про звільнення від 30 червня 2009 року за № 27. В день звільнення з ним було проведено відповідні розрахунки по заробітній платі та повернуто трудову книжку. Відповідно до запису № 25, який міститься в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , його звільнено із займаної посади за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України, на підставі наказу про звільнення від 30.06.2009 року за № 27. Отже, фактично трудовий договір був розірваний сторонами 30 червня 2009 року, проте, процедура зняття з реєстрації такого договору у Криворізькому міському центрі зайнятості проведена не була у зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_2 не звернувся з відповідною заявою до центру зайнятості про зняття з реєстрації трудового договору. Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, 28 серпня 2014 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 , номер запису № 4015900. У зв`язку з вказаними обставинами ОСОБА_2 не має змоги звернутись до Криворізького міського центру зайнятості для улагодження даної ситуації. Враховуючи те, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично припинені і відповідач припинив підприємницьку діяльність, однак, процедура розірвання трудового договору, відповідно до законодавства України про працю не виконана, позивач змушений звернутись до суду та просить визнати трудовий договір укладений між ним та ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), який 14 квітня 2008 року зареєстровано в Криворізькому міському центрі зайнятості за № припиненим з 30 червня 2009 року.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачам було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.20-21).

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідач ОСОБА_2 про розгляд справи був повідомленим належним чином, при цьому, своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, не скористався, відзив на позовну заяву не надав, хоча 09 грудня 2021 року на адресу суду від нього надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає та проти задоволення позову не заперечує (а.с.25-26).

Відповідач - Криворізький міськрайонний центр зайнятості, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву до суду не скористався, при цьому, 20 грудня 2021 року на електронну адресу суду від його представника надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності. При цьому, в поданій заяві представник відповідача зазначив, що підставою для зняття трудового договору з реєстрації в центрі є рішення суду, яке набрало законної сили, з зазначенням підстави припинення трудового договору, у відповідності до КЗпП України, а тому, в такому випадку, центр проводить дії по зняттю з реєстрації даного договору в терміни, передбачені чинним законодавством (а.с.27-28).

Таким чином, суддя вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Кожному гарантоване право подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує врегулювання з боку Держави.

Також, згідно із положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Як встановлено судом, 14 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено безстроковий трудовий договір, який 14 квітня 2008 року зареєстровано в Криворізькому міському центрі зайнятості (правонаступником якого є Криворізький міськрайонний центр зайнятості) за № (а.с.11). Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі, з відмітки, яка міститься в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , 30 червня 2009 року вищевказаний трудовий договір було припинено на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) (а.с.6). Відповідно до листа № 489 від 05 серпня 2021 року, виданого Нікопольським міськрайонним центром зайнятості, який повідомив, що між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 існує діючий договір, дата реєстрації договору - 14 квітня 2008 року, при цьому, дата припинення договору, згідно даних в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування, відсутня (а.с.12).

Відповідно до ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП України).

Згідно ч.1 ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноваженим ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

За змістом ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно з частиною 1 статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами статті 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообов`язковому соціальному страхуванні.

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін.

Розірвання трудового договору, укладеного між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, має свої особливості.

Відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року (зі змінами до доповненнями) (надалі Порядок), припинення дії безстрокового трудового договору, укладеного між фізичною особою та найманим працівником по договорам, які укладалися до 01 січня 2015 року, повинно бути зареєстровано в центрі зайнятості, а також фізична особа та найманий працівник повинні з`явитися до центру зайнятості із своїми примірниками договорів та пред`явити їх, а представник центру зайнятості реєструє припинення трудового договору та вчиняє запис про це на договорі про реєстрацію припинення.

Відповідно до п.9 цього Порядку, відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, внесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою.

Згідно з п.8 цього Порядку, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі, фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України.

Відповідно до п.14, п.15 Порядку, записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою.

Таким чином, запис на примірниках трудового договору про його зняття з реєстрації робиться на підставі здійсненого фізичною особою - підприємцем запису про підстави припинення такого договору.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, однак, процедура розірвання трудового договору, відповідно до законодавства України про працю не виконана, досудове врегулювання спору не можливе - в силу того, що відповідач 28 серпня 2014 року припинив підприємницьку діяльність, хоча, позивач позбавлений можливості звільнитися у встановленому законодавством порядку, не має можливості розірвати укладений між ним та відповідачем трудовий договір за власною ініціативою, позбавлений можливості самостійно зняти його з реєстрації, що порушує його конституційні права - право на працю, на оплату праці, та здійснення обов`язкових соціальних внесків, а тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.21, 36, 38, 232 ч.1 п.1 КЗпП України, ст.ст.10-13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суддя, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Криворізького міськрайонного центру зайнятості та ОСОБА_2 про визнання трудового договору припиненим - задовольнити.

Визнати трудовий договір, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_3 ), та ФОП ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_2 ), який 14 квітня 2008 року зареєстровано в Криворізькому міському центрі зайнятості за № , припиненим з 30 червня 2009 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал