Ухвала

16 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 310/4739/18

провадження № 61-1533ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчих листах у цивільній справі № 310/4739/18.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 11 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2020 року залишено без змін.

У січні 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказану ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 листопада 2020 року.

Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України) передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України,

пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, § 37).

Відповідно до пункту 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Зміст пункту 25 частини першої статті 353 та частини першої статті 389

ЦПК України свідчить про те, що законом не передбачена можливість оскарження в касаційному порядку ухвал суду першої інстанції та постанов апеляційного суду за результатами їх апеляційного перегляду, як про виправлення помилки у виконавчому документі, так і про відмову у виправленні такої помилки.

Оскільки ухвала Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

від 13 квітня 2020 року та прийнята за результатами її апеляційного перегляду постановаЗапорізького апеляційного суду від 11 листопада 2020 року,

не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Помилкове зазначення у постанові апеляційного суду про можливість її оскарження в касаційному порядку, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

При цьому, ОСОБА_1 не позбавлений права на звернення до суду зі скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця, у тому числі при поверненні виконавчих документів, порушено його права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Оскільки у відкритті касаційного провадження відмовлено, не підлягає розгляду клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 листопада 2020 року в цивільній справі № 310/4739/18.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта