ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8509/21 Справа № 183/6893/20 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Перещепинської міської територіальної громади в особі Михайлівського старостинського округу Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, треті особи: державний нотаріус Новомосковської районної державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Крутько Людмила Петрівна, приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Наталія Володимирівна, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої посилався на те, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за його позовом до ОСОБА_2 , Перещепинської міської територіальної громади в особі Михайлівського старостинського округу Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, треті особи: державний нотаріус Новомосковської районної державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Крутько Л.П., приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В., про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

Предметом вказаного позову є визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 58 кв.м., житловою площею 31 кв.м. з будівлями та спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 ; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, площею 6,310 га, кадастровий номер :02:003:0040; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, площею 5,94 га, кадастровий номер :02:048:0529.

Також позивач зазначив, що у нього є підстави вважати, що відповідач може розпорядитися вищезазначеним нерухомим майном на свій розсуд або відчужити його на користь інших осіб, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по вищезазначеній цивільній справі, у зв`язку з чим, просив суд вжити заходів забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти певні дії із спірним спадковим майном.

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 , Перещепинської міської територіальної громади в особі Михайлівського старостинського округу Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, треті особи: державний нотаріус Новомосковської районної державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Крутько Л.П., приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В., про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що посилання заявника на те, що відповідач не обмежений у своєму праві власності на нерухоме майно, тому є висока вірогідність здійснення дій, спрямованих на його відчуження, як обґрунтування необхідності забезпечення позову є безпідставні, оскільки таких доказів суду не надано, а самі лише посилання ОСОБА_1 на можливе здійснення відповідачем зазначених дій не є належним та допустимим доказом.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з п.п.1-2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії щодо предмета спору.

Тобто, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з висновком до якого дійшла колегія суддів ВП/ВС у постанові від 15 вересня 2020 року, прийнятій в межах розгляду справи №753/22860/17, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд повинен враховувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки унеможливити таке виконання.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому, єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи, оскільки, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як вбачається із виділених матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Перещепинської міської територіальної громади в особі Михайлівського старостинського округу Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, треті особи: державний нотаріус Новомосковської районної державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Крутько Л.П., приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В., про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, предметом вказаного позову є визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 58 кв.м., житловою площею 31 кв.м. з будівлями та спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 ; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, площею 6,310 га, кадастровий номер :02:003:0040; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, площею 5,94 га, кадастровий номер :02:048:0529.

Згідно копії рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року у справі №183/5710/13-ц за позовом ОСОБА_3 до Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа Новомосковська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 , а саме встановлено факт її проживання разом з ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з лютого 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнано за позивачкою право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На день звернення ОСОБА_1 до суду з позовом, ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_6 .

Водночас, згідно копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого повторно 15 листопада 2019 року, заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_4 .

Разом з тим, у своїй позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, площею 6,310 га, кадастровий номер :02:003:0040, та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, площею 5,94 га, кадастровий номер :02:048:0529, належали його батьку - ОСОБА_4 , однак, на теперішній час також належать ОСОБА_7 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та об`єкта нерухомого майна.

Таким чином, вказане вище нерухоме майна є спірним та існує обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а тому, колегія суддів, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог заявника, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам (суб`єктам державної реєстрації) будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо вчинення реєстраційних дій, вчинення будь-яких дій, пов`язаних із здійсненням державної реєстрації змін щодо відчуження та розпорядження (переоформлення права власності та державної реєстрації прав) спірного спадкового майна.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року про відмову у забезпеченні позову скасувати та ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам (суб`єктам державної реєстрації) будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо вчинення реєстраційних дій, вчинення будь-яких дій, пов`язаних із здійсненням державної реєстрації змін щодо відчуження та розпорядження (переоформлення права власності та державної реєстрації прав) спірного спадкового майна, а саме:

- житлового будинку, загальною площею 58 м 2, житлова площа - 31 м 2, з будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, площею 6, 310 га, з кадастровим номером :02:003:0040;

- земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, площею 5, 94 га, з кадастровим номером :02:048:0529.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова