Провадження №2/523/764/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

за участю представника позивача, адвоката Хмельницького І.О.

представника відповідача, адвоката Дубінкіна Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Підстави заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступні обставини.

Так 11 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про надання юридичних послуг (далі Договір).

Даний Договір було підписано сторонами оскільки відносно позивача було порушено кримінальне провадження. Договір було підписано сторонами біля будівлі ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Згідно п.3.4 Договору ОСОБА_2 зобов`язаний надавати якісну юридичну допомогу. Відповідно до п.3.4.1 він зобов`язаний роз`яснити іншій стороні зміст документів, які складаються, наслідки дії та рішень у справах згідно чинного законодавства.

Згідно п.4.1. Договору оплата послуг, що надаються за договором, сплачується «Довірителем» авансом в розмірі, який відповідає 7 000 (сім тисяч) доларів США.

В момент укладення Договору (підписання сторонами) адвокат Дікусар Руслан Миколайович обіцяв ОСОБА_1 , що все зробить для того, щоб суд першої інстанції призначив покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком і запевнив, що він це гарантує, та за саме такий результат ОСОБА_2 визначив гонорар у розмірі 7000 доларів США.

Вищевказану домовленість, була визначена у додатковому п. 4.3 Договору.

Згідно п. 4.3. Договору Сума у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів підлягають поверненню у разі призначення покарання вигляді реального позбавлення волі ОСОБА_1 без застосуванні іспитового строку.

19.05.2015р. прокурор склав та запропонував ОСОБА_1 підписах угоду про визнання його винуватості, за умови, що суд повинен буде затвердити і йому призначать покарання за ч.2 ст.309 КК України, у вигляді 2 х років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнить його від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

10.06.2015р. Приморським районним судом м. Одеси під головуванням судді Осіік Д.В. була постановлена ухвала, згідно якої у затверджені угоді про визнання винуватості від 19.05.2015 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_1 та прокурором м. Одеси молодшим радником юстиції Тетеніг Д.Ю. - було відмовлено з підстав невідповідності угоди про визнання винуватості чинному КПК України. Тобто, адвокат Дікусар Р.М. не роз`яснив ОСОБА_1 , зміст угоди про визнання винуватості, та не повідомив про невідповідність зазначеної угоди вимогам КПК України, що позбавило ОСОБА_1 можливості на затвердження угоди та отримання покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

29.09.2015р. Приморським районним судом м.Одеси під головуванням судді Терзі І.Г. був постановлений вирок згідно якого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України ОСОБА_1 .. Призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.

На вищевказаний вирок було подано ОСОБА_2 02.10.2015 року апеляційну скаргу. 19 листопада 2015 року апеляційний суд Одеської області виніс ухвалу згідно якої апеляційні скарги залишенні без задоволення, а вирок Приморського районного суду м.Одеси без змін.

До винесення ухвали апеляційним судом Одеської області , а саме 19 листопада 2015 року, згідно вимог ст.. 400 КПК України (в редакції 2012 року) вирок суду першої інстанції від 29 вересня 2015 року не набрав законної сили, та не підлягав виконанню, оскільки було подано апеляційну скаргу адвокатом Дікусаром Р.М. та адвокатом Хмельницьким І.О. в інтересах позивача.

Лише 19 листопад 2015 року після винесення ухвали Апеляційним судом Одеської області вирок відносно позивача вступив в законну силу, після чого він відразу був взятий під варту та фактично почав відбувати покарання.

Позивач вважає, що після цього у нього виникли законні підстави вимагати від адвоката ОСОБА_2 виконати зобов`язання передбачені п. 4.3. Договору, а саме повернути суму в розмірі 3 500 доларів США. Але ОСОБА_2 зайняв таку позицію, що ніяких грошей він від позивача не отримував.

Отож, з 19 листопада 2015 року (після того як Ухвала апеляційного суду Одеської області набрала законної сили) права позивача були порушенні ОСОБА_2 ..

Після того, позивач звернувся до громадської організації «Організований захист громадян», за порадою та допомогою.

Від громадської організації «Організований захист громадян» була написані колективна заява до прокуратури Одеської області про кримінальне правопорушення передбачене ст.190 КК України.

24 листопада 2015 року прокуратурою Одеської області дана заява була спрямована до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області.

15 березня 2016 року кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Одеської області було прийнято рішення про порушення дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року з позовом про оскарження рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Одеської області подала апеляційну скаргу на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року.

13 липня 2016 року Одеським апеляційним судом адміністративного суду було винесено постанову по справі № 815/1669/16 згідно якої апеляційну скаргу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області - задоволено. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року скасовано, та ухвалено нову постанову по справі, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В вищезазначеній постанові Одеського апеляційного адміністративного суду встановлено, що Договір є дійсним.

01 листопада 2016 року кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури було прийнято рішення про притягнення адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, та застосувати до адвоката ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у вигляді попередження.

Громадська організація «Організований захист громадян» надіслало скаргу до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури національної асоціації адвокатів України на дане рішення.

29 березня 2017 року Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури прийнято рішення № ІІІ-010/2017 згідно якого скаргу голови правління Громадської організації «Організований Захист громадян» задоволено частково, а саме; .

-Рішення дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області від 01.11.2016 року про притягнення до Дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, - скасувати.

-Ухвалити нове рішення, яким притягнути адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, застосувати до нього дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк шість місяців.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 97 209, тобто еквівалентно 3500 доларів США, а також моральну шкоду у розмірі 42 000 (сорок дві тисячі) гривень. (Т.1, а.с. 1-4)

Позиція відповідача.

Відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі та надав відзив по справі наступного змісту. Так, відповідач підтвердив факт укладення з позивачем 11.05.2015 року договору про надання правової допомоги. Однак даний договір не містив жодних умов досягнення бажаного для обвинуваченого результату саме за результатами розгляду кримінальної справи в суді першої інстанції, а тому розірвання договору за ініціативи звинуваченого на етапі апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції не може покладатись відповідачу в провину, а є вільним рішенням сторони Договору на свій страх та ризик.

19.11.2015р. в судовому засіданні апеляційного суду Одеської Області, який розглядав апеляційну скаргу адвоката на вирок Приморського районного суду м.Одеси обвинувачений ОСОБА_1 письмово відмовився від його послуг як захисника.

Відповідач також звертає увагу на те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.03.2016 року ухвала апеляційного суду Одеської області від 19.11.2015р. щодо ОСОБА_1 була скасована.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31.05.2016 року вирок Приморського районного суду м.Одеси у відношенні ОСОБА_1 змінений. ОСОБА_1 призначене покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, зі звільненням від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Як зазначено в ухвалі апеляційного суду Одеської області, суд розглянув та задовольнив апеляційну скаргу захисника Дікусара Р.М. на вирок Приморського районного суду м.Одеси від 29.09.2015 року.

Відповідач також не погоджується з тим, що позивач вважає доведеною обставину наявності у відповідачу боргу перед ним з огляду п. 4.1. та п. 4.3. договору, який передбачає повернення суми 3500 дол. США, у випадку призначення ОСОБА_1 покарання у вигляді позбавлення волі без іспитового строку.

Адвокат Дікусар Р.М. стверджує, що він жодних грошових сум від ОСОБА_1 не отримував, оскільки письмових доказів передачі коштів не має.

Відповідач також посилається на те, що 11.05.2015р. до нього звернувся його колега - адвокат Хмельницький Ігор Олексійович з проханням перейняти від нього обов`язок захисту ОСОБА_1 за матеріалами досудового розслідування відносно останнього ЄРДР № 0000438 від 26.09.2014 року, які були в провадженні слідчого відділу ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Своє прохання адвокат ОСОБА_3 пояснив великою відстанню місця проведення досудового слідства (м.Одеса) від його місця проживання (м.Черкаси) та завантаженістю іншими справами.

Внесення до договору додаткового п. 4.3. було також обумовлено проханням адвоката Хмельницького І.О., який був пов`язаний, як позивач зрозумів, фінансовими обов`язками перед ОСОБА_1 ..

Відповідач вважає, що посилання позивача на зміст рішення Вищої кваліфікаційно- дисциплінарної комісії адвокатури від 27.03.2017 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності є також безпідставним, оскільки дисциплінарна відповідальність адвоката не пов`язана з його цивільно-правовою відповідальністю.

З відзиву відповідача вбачається, що він не погоджується з вимогами про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не обґрунтував правові підстави щодо відшкодування моральної шкоди. Окрім того, відповідач звертає увагу на те, що позивачем пропущений 3-річний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Пояснення сторін в судовому засіданні.

В судовому засідання представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також пояснив, що відповідач уклав з позивачем договір про надання правової допомоги, а також отримав суму у розмірі 7000 доларів США за її надання. Відповідач запевнив відповідача, що він не отримує реальний термін ув`язнення, а лише йому буде призначено покарання з іспитовим терміном. Однак свої зобов`язання відповідач не виконав, оскільки вирок суду у перший інстанції був з реальним терміном покарання, а тому позивач був впевнений, що свої зобов`язання відповідач не виконав. В зв`язку з чим, він під час розгляду справи апеляційним судом вирішив відмовиться від послуг адвоката Дікусара Р.М..

Представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі, оскільки вважав їх недоведеними. Так, він визнав той факт, що дійсно відповідач уклав з позивачем договір про були власноручно дописані адвокатом ОСОБА_2 .. В той же час, представник відповідача пояснив, що жодних коштів він не отримував від ОСОБА_1 , а кошти, які були зазначені у договорі повинні були виплачені після завершення розгляду справи та у разі позитивного для позивача результату.

Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 11 травня 2015 року між ОСОБА_1 (далі «Довіритель») та адвокатом Дікусаром Русланом Миколайовичем (далі «Адвокат») було укладено договір про надання юридичних послуг.

Відповідно до 2.1 Договору «Адвокат» зобов`язаний надати юридичні послуги (правову допомогу), а «Довіритель» прийняти та оплатити зазначені послуги.

Згідно п. 2.2 Договору правова допомога надається у справі по захисту від обвинувачення ОСОБА_1 .

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що «Довіритель» має право на кваліфіковану (якісну) юридичну допомогу.

Відповідно до 3.3 договору «Довіритель» має право на розірвання договору в односторонньому порядку або за домовленістю сторін, якщо якість юридичних послуг, що надаються, або їх вартість не влаштовує «Довірителя».

Згідно п. 3.2.3 Договору «Довіритель» зобов`язаний при розірвання договору письмово попередити іншу сторону не пізніше ніж за 7 днів до його припинення.

Відповідно до 4.1. Договору оплата послуг, що надається за договором сплачується «Довірителем» авансом, який відповідає сумі 7000 доларів США.

Пунктом 4.3 Договору встановлено, що сума у розмірі 3500 доларів США підлягає поверненню у разі призначення покарання у вигляді реального позбавлення волі ОСОБА_1 без застосування іспитового строку.

В судовому засіданні факт укладення договору, а також дійсність всіх пунктів договору підтвередили представники сторін. Представник відповідача також визнав той факт, що дійсно адвокат Дікусаром Р.М власноручно дописав у договору п. 4.2 Договору, а також суму авансу у розмірі 7000 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже факт того, що 11 травня 2015 року між ОСОБА_1 (далі «Довіритель») та адвокатом Дікусаром Русланом Миколайовичем (далі «Адвокат») було укладено договір про надання юридичних послуг, а також дійсність всіх пунктів договору є таким, що не підлягає доказуванню.

Згідно п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р.№ 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.2,3 ст. 30 Закону порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги . При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже законодавством визначено, що умови договору про надання правової допомоги щодо об`єму та обсягу наданих послуг, їх вартістю, порядком розірвання договору визначається безпосередньо договором. При цьому, сума гонорару адвокатом законодавством не обмежена, проте він повинен бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідач у своєму відзиві, а також поясненні представника відповідача не визнав факт отримання від позивача ОСОБА_1 суми у розмірі 7000 доларів США, як оплата послуг адвоката за договором від 11 травня 2015р..

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до чч. 1,2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як судом вже вказувалось, що ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Отже до виниклих правовідносин можливо застосувати загальні положення договірних правовідносин, які встановлені ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 2 ст. 639 ЦК України встановлено,що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Враховуючи, що сторони уклали договір про надання правової допомоги у письмовій формі, а також узгодили його істотні умови, він вважається укладеним.

В судовому свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підтвердили факт укладення договору позивача з відповідачем, а також підтвердили той факт, що достовірно відомо про передання позивачем відповідачу коштів у розмірі 7000 доларів США.

Суд, оцінивши пояснення представників сторін, а також надані докази, вважає, що посилання відповідач на те, що він не отримував кошти від позивача у розмірі 7000 доларів США не відповідає фактичним обставинам справи.

Так відповідно до 4.1. Договору оплата послуг, що надається за договором сплачується «Довірителем» авансом, який відповідає сумі 7000 доларів США, при цьому, сума у розмірі 7000 доларів США була власноручно написано відповідачем.

Суд критично ставиться до пояснення представника відповідача, що правова допомога надавалась адвокатом Дікусаром Р.М. без попередньої оплати, оскільки це суперечить положенням самого договору, а саме п. 4.1, а також після укладення договору відповідач не пред`являв жодних претензій до позивача про оплату виконаної роботи.

На підставі викладеного, суд вважає доведений факт, що відповідач отримав від позивача суму у розмірі 7000 доларів США в якості оплати послуг адвоката, згідно договору, який був укладений 11 травня 2015 року між ОСОБА_1 (далі « ОСОБА_6 ») та адвокатом Дікусаром Русланом Миколайовичем.

Судом також встановлено, що адвокат Дікусар Р.М. приймав участь у захисті у кримінальному провадженні за №0000099 від 27.04.2015 року щодо звинувачення ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

10.06.2015р. Приморським районним судом м. Одеси під головуванням судді Осіік Д.В. була постановлена ухвала, згідно якої у затверджені угоді про визнання винуватості від 19.05.2015 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_1 та прокурором м. Одеси молодшим радником юстиції Тетеніг Д.Ю. - було відмовлено з підстав невідповідності угоди про визнання винуватості чинному КПК України.

29.09.2015р. Приморським районним судом м.Одеси під головуванням судді Терзі І.Г. був постановлений вирок згідно якого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України ОСОБА_1 .. Призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. (Т.1, а.с. 7-8)

На вищевказаний вирок було подано ОСОБА_2 02.10.2015 року апеляційну скаргу. (Т.1, а.с. 21)

Однак 08 жовтня 2015р. ОСОБА_1 на ім`я адвоката Дікусара Р.М. надіслав попередження про намір розірвати договір про надання юридичних послуг від 11.05.2015р., в якому просив повернути йому суму у розмірі 3500 доларів США.

19 листопада 2015 року апеляційний суд Одеської області виніс ухвалу згідно якої апеляційні скарги залишенні без задоволення, а вирок Приморського районного суду м.Одеси без змін. (Т.1, а.с. 9-11)

Однак в цей же день, 19.12.2015р. ще до початку розгляду апеляційним судом Одеської області апеляційної скарги ОСОБА_2 на вирок Приморського районного суду м.Одеси від 29 вересня 2015 року ОСОБА_1 подав заяву до апеляційного суду про відмову від захисника Дікусара Руслана Миколайовича. (Т1,а.с. 40)

В судовому засіданні представники сторін пояснили, що адвокат Дікусар Р.М. з`явився 19.11.2015р. до апеляційного суду Одеської області на розгляд справи, проте його фактично позивач не допустив до участі в справі, пославшись на те, що у нього є інший адвокат.

Необхідно відзначити, що пунктом 4.3 Договору встановлено, що сума у розмірі 3500 доларів США підлягає поверненню у разі призначення покарання у вигляді реального позбавлення волі ОСОБА_1 без застосування іспитового строку.

Однак в договорі не визначено інстанцію, якою можливо буде винесено вирок, а також на якій стадії кримінального провадження дані кошти необхідно повернути.

Отже станом на 08.10.2015р., тобто датою направлення позивачем повідомлення про розірвання договору, вирок Приморського районного суду м.Одеси під головуванням судді Терзі І.Г. згідно якого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України ОСОБА_1 було призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 року не набув законної сили, оскільки був оскаржений до апеляційного суду.

Відповідно до 3.3 договору «Довіритель» має право на розірвання договору в односторонньому порядку або за домовленістю сторін, якщо якість юридичних послуг, що надаються, або їх вартість не влаштовує «Довірителя».

Згідно ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. № 5076-VI дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.

Частиною 2 ст. 29 даного Закону встановлено, що договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Суд вважає, що враховуючи положення договору, а саме п. 4.3 Договору, неможливо стверджувати, що відповідачем були порушені зобов`язання за договором, оскільки вирок суду на час направлення позивачем повідомлення про розірвання договору, ще не набрав законної сили.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивач у своєму листі про розірвання договору безпідставно посилається на невиконання відповідачем умов договору.

Окрім того, суд вважає, що наступна відмова позивача від участі адвоката Дікусара Р.М. на стадії апеляційного розгляду, не дозволило останньому належним чином виконати свої обов`язки за договором про надання юридичних послуг від 11 травня 2015р..

В даних правовідносинах можливим наслідком розірвання договору зі сторони позивача є застосування ч. 2 ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. № 5076-VI.

В той же час, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи той факт, що позивач посилався як на підставу заявлених позовних вимог на п. 4.3 Договору та наполягав на стягнення з відповідача суми у розмірі 3500 доларів США, а інших підстав щодо обсягу, якість наданих послуг не визначав, суд не застосовує наслідки ч. 2 ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. № 5076-VI.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 97 209 гривень не підлягають задоволенню.

Суд також вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 42 000 (сорок дві тисячі) гривень, відповідно до вимог ст. 23, 1167 ЦПК України.

Окрім того, відповідач в позовних вимогах не навів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог про відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості у розмірі 97 209 (дев`яносто сім тисяч двісті дев`ять) гривень, моральної шкоди в розмірі 42 000 (сорок дві тисячі) гривень залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення. Повний текст рішення буде складено та підписано у десятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя:

Повний текст рішення складено та підписано 23.12.2021