Справа № 212/2682/13-ц
У Х В А Л А

20 грудня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Крівцової І.В., без присутності учасників справи, без здійснення фіксування судового процесу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за подання державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Любкіної Юлії Олександрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, -

встановив:

15 грудня 2021 року державний виконавець Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Любкіна Ю.О. звернулася до суду з вищезазначеним поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_1 , посилаючись на те, що стосовно останньої на виконанні Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться зведене виконавче провадження №67779948, загальна сума боргу складає 100870,26 грн. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконані, будь-яких дій спрямованих на їх виконання не здійснено. Також державним виконавцем виявлено майно на праві спільної сумісної власності, а також виявлене майно є іпотечним майном. На думку державного виконавця, боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішень суду.

Відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України суд розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України негайно, без повідомлення ( виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Державний виконавець до суду не прибув, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не направив.

Перевіривши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконанні в Довгинцівському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження № 67779948 (загальна сума боргу складає 100 870, 26 грн.), до складу якого входять: АСВП № 65059617, з примусового виконання Виконавчого листа № 212/5524/18 від 18.11.2019, що був виданий Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу, про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. на користь ОСОБА_2 . АСВП № 65060712, з примусового виконання Виконавчого листа № 212/5524/18 від 18.11.2019, що був виданий Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу, про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 33 474,00 грн. на користь ОСОБА_2 . АСВП №66760862 з примусового виконання Виконавчого листа №212/2682/13-ц від 27.05.2013, що був виданий Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу, про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 62396,26 грн. на користь АТ «Ощадбанк».

За результатами неодноразових виходів за адресою вказаному у виконавчому документів державним виконавцем було складено відповідні акти, згідно з якими увійти до квартири ОСОБА_1 не вдалося у зв`язку з тим, що ніхто не відчиняв двері, зі слів сусідів боржника бачили давно.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.4 ст.313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регламентується нормами Закону України «Про порядок виїзду з України, в`їзду в Україну громадян України».

Зокрема, статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України, в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Статтею 441 ЦПК України регламентовано порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Отже, обмеження права громадян України на виїзд за кордон можливе у конкретно визначених законом випадках та має тимчасовий характер і зумовлене необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб та інтересів держави.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно із статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в країну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

На виконання статті 2 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів" від 24.03.2008 № 261/2008 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання, було видано спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 № 25-32/463 та № 25-5347, в якому зазначено, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, у тому числі аліментних, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, до того ж питання такого обмеження вирішується судом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно до висновків, викладених Верховним Судом України при проведенні аналізу судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

У листі Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного встановлення усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Отже, Законом України "Про виконавче провадження" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Поряд з цим, згідно з правилами статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи може мати місце виключно у випадку:

- коли ця особа є боржником;

- невиконання нею судового рішення, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Такий захід забезпечення виконання судового рішення є виключним.

Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Таким чином, наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти).

При цьому суд звертає увагу на те, що Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальною нормою права, якою врегульовано умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто вказаним Законом врегульовано права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права.

Відтак якщо спеціальною нормою права (пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження") передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, то обмеження виконавця у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічна позиція викладена у Постанові Касаційного Господарського Суду Верховного Суду від 19.08.2020 у справі №910/8130/17.

Так, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, державний виконавець посилався на невиконання рішень Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справах №212/5524/18, №212/2682/13-ц, однак до подання не надав докази, які б підтверджували би отримання ОСОБА_1 постанов про відкриття виконавчих проваджень про які зазначає державний виконавець у своєму поданні..

Отже, державний виконавець не надав суду доказів належного повідомлення боржника про відкрите відносно нього виконавчі провадження, в яких був наданий строк для добровільного виконання рішень, доказів свідомого ухилення боржника від виконання рішення, неможливості боржника виконати рішення суду, а тому посилання державного виконавця про небажання боржником виконувати рішення суд розцінює як припущення.

Оскільки, відповідно до ч.2 ст. 441 ЦПК України, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця, тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Однак державним виконавцем не надано належних доказів того, що боржник умисно не виконує рішення суду, ігнорує виклики державного виконавця, та умисно чинить перешкоди у здійсненні виконавчих дій.

Згідно положень ч.1 ст.18, ч.8 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені заходи примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Також слід зазначити, що згідно ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

При цьому, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є одним із заходів примусового виконання рішення суду, для застосування якого суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Отже, в даному випадку, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не є єдиним можливим засобом виконання судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає законних підстав для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Керуючись ст.ст. 259,260,261, 441 ЦПК України, суд -

постановив:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Любкіної Юлії Олександрівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду складена та підписана 20 грудня 2021 року.

Суддя О. Н. Борис