Номер провадження: 22-ц/813/5480/21
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про захист прав споживача, визнання договору виконаним, стягнення переплаченої суми,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про захист прав споживача, визнання договору виконаним, стягнення переплаченої суми. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 вересня 2019 року ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитна установа «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» було укладено Договір про надання фінансового кредиту № /385951, згідно якого, ОСОБА_1 було надано кредитні коши у розмірі 1500,00 грн. після чого, ним було сплачено грошові кошти у сумі 5130,00грн. для погашення заборгованості, згідно Договору про надання фінансового кредиту № /385951 від 09 вересня 2019 року, внаслідок чого повністю виконав зобов`язання перед ТОВ «Кредитна установа «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА». Враховуючи те, що сума кредиту становить - 1500,00 грн., сума нарахованих процентів за користування кредитом - 855.00 грн., разом всього - 2355,00 грн., та пеня не повинна перевищувати 353,25 гри., а позивачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № /385951 від 09 вересня 2019 року сума у розмірі - 5130,00 грн., то таким чином, останнім була здійсненна переплата за вищезазначеним договором у розмірі - 2421,75 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати зазначений кредитний договір виконаним та стягнути з відповідача суму вищевказану суму переплати.

17 листопада 2020 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси в задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про захист прав споживача, визнання договору виконаним, стягнення переплаченої суми відмовлено.

29 грудня 2021 року ОСОБА_1 направив засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2020 року. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги твердження ОСОБА_1 стосовно нарахування ТОВ «Європейська кредитна група» пені за кредитним договором. Апелянт наголошує, що сукупна сума неустойки, нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за кредитним договором і не може бути збільшена задомовленістю сторін, в той час, як зазначає апелянт, в даному випадку сума неустойки перевищує половину наданої суми та наводить відповідні розрахунки в апеляційній скарзі. Апелянт вважає, що застосування процентної ставки в розмірі 693,5% річних призводить до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін та завдає фінансової шкоди споживачеві. Також, апелянт вказує, що судом першої інстанції було проігноровано твердження ОСОБА_1 стосовного його ознайомлення з умовами та правилами надання кредитного договору та вважає, що так як договір було укладено шляхом заповнення заявки на сайті ТОВ «Європейська кредитна група» то на дані правовідносини буде розповсюджуватися дія Закону України «Про електронну комерцію». Тому, апелянт просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

01 липня 2021 року Одеським апеляційним судом отримано доповнення до апеляційної скарги. У наданих доповненнях ОСОБА_1 наголошує на тому, що встановлення процентів на рівні 693,5% річних без обґрунтованого розрахунку їх розміру є несправедливою умовою договору. Апелянт вказує, що наразі виникає необхідність у застосуванні наслідків недійсності укладеного договору та стягнення на користь ОСОБА_1 суми переплачених коштів. Апелянт підтримує свої доводи, наведені в апеляційній скарзі, та просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги.

28 липня 2021 року Одеським апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група». Директор ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» - ОСОБА_3 вважає ,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наведених у відзиві причин. Зокрема, повідомляє, що позивач отримав грошові кошти та був обізнаний про необхідність повернення разом з відсотками, які передбачені умовами договору, тобто, вважає, що саме позивачем було порушено умови укладеного договору і саме до позивача повинні застосовуватися наслідки такого порушення. Відповідач вказує, що під час реалізації ОСОБА_1 , прав позичальника не було обмежено чи порушено його право на свободу вибору,не порушено свободи волевиявлення. Відповідач вважає, що позивачу була надана всебічна, повна та чітка інформація щодо умов кредитування, у тому числі відносно ставки відсотків за користування кредитними коштами. З огляду на вказане, відповідач просить суд залишити рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.11.2020 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване заочне рішення суд першої інстанції виходив з того, що доводи позовної заяви про несправедливість умов договору та про завищену суму компенсації за порушення позичальником виконання зобов`язання не мають жодного значення та не повинні братися до уваги, оскільки кредит надавався позивачу на строк до тридцяти днів, відсоткова ставка за користування кредитними коштами була відома позивачу в момент укладання договору. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що не було надано жодного доказу, який би свідчив про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 вересня 2019 року ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» було укладено Договір про надання фінансового кредиту № /385951, згідно якого, позивачу було надано кредитні коши у розмірі 1500,00 грн. Пунктом 1.3 Договору встановлено розмір фіксовану процентну ставку, зі сплатою відсотків в розмірі 1,9 % за день (693,5% річних) користування від суми кредиту, строком на 30 днів, сума відсотків 855грн. Загальна сума до повернення до 2355.00 грн.

Відповідно до копій додаткових угод до вказаного договору, щобули надані відповідачем до суду першої інстанції, ОСОБА_1 шість разів, а саме 05.10.2019р., 04.11.2019р., 04.12.2019р., 03.01.2020р., 02.02.2020р., 03.03.2020р. продовжував дію кредитного договору, сплачуючи кожного разу тільки відсотки за користування коштами в розмірі 855грн.

Згідно із даними особистого кабінету, які були надані ОСОБА_1 , на день звернення з позовом до суду першої інстанції сума для дострокової оплати складала 4891,5 грн, враховуючи сплачену суму 5130 грн (а.с.20).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Аналізуючи викладене та відповідно до положень ст.ст. 205, 207 ЦК України можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Як вбачається з матеріалів справи, договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису.

У п. 7 Договору у графі «Клієнт» зазначено анкетні дані ОСОБА_1 , а сам договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором R87485 (а.с. 72).

Тобто сторонами дотримано умови оформлення такого договору.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі тощо.

Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами, наведений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не є вичерпним.

Апеляційний суд, звертає увагу на те, що ОСОБА_1 самостійно подовжував дію договору, сплачуючи тільки відсотки за користування кредитом у розмірі, що вказано у договорі. Вказане підтверджується наданими ОСОБА_1 копіями квитанцій про сплату (а.с.21-25) та наданими відповідачем додатковими угодами (а.с.80-85).

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт просить суд задовольнити повністю позовні вимоги, а саме визнати договір про надання фінансового кредиту виконаним та стягнути з ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» переплачену суму 2421,75 грн.

Згідно із ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 18.07.2018 року по справі №821/3514/15-а, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, однак за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршено порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Апеляційний суд погоджується з доводом апелянта про те, що встановлення розміру процентів на рівні 693,5% річних без обґрунтованого розрахунку їх розміру є несправедливою умовою договору, оскільки одночасно порушується принцип добросовісності, а умова договору про встановлення процентів на рівні 693,5% призводить до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін та завдає фінансової шкоди споживачеві.

Як вбачається з тексту позову, однієї з підстав, наведених в обгрунтування заявлених вимог, було наявність в договорі несправедливої умови у вигляді встановлення розміру процентів на рівні 693,5% річних, проте судом першої інстанції не було уточнено предмет позовних вимог, а тому для надання ефективного захисту стороні позивача апеляційний суд приходить до висновку про те, що необхідно визнати умову договору щодо встановлення розміру процентів на рівні 693,5% річних від суми кредиту в розрахунку 1,9 % на добу недійсною.

Відповідно до ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В свою чергу, згідно із ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Керуючись даними нормами, апеляційний суд приходить до висновку про застосування реституції та приймає рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» суму отриманого кредиту у розмірі 1500 грн.

Так як, ОСОБА_1 було здійснено ряд виплат на користь ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», а саме ним було сплачено 5130 грн, то з відповідача підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 3630 грн (5130-1500).

Щодо позовних вимог про визнання договору припиненим, то з врахуванням вищевказаного, слід визнати, що оскільки договір було виконано сторонами, то згідно зі ст. 599 ЦК України, відповідні договірні зобов`язання припинились.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та постановляє нове, яким частково задовольняє позовні вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2020 року скасувати та постановити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про захист прав споживача, визнання договору виконаним, стягнення переплаченої суми.

Стягнути з То вариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (ЭДР 40203427) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) надмірно сплачену суму грошових коштів у розмірі 3630 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

24.12.2021 року м. Одеса