Справа № 462/5749/20 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/142/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 24 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Другої Львівської державної нотаріальної контори Шевців Оксани Григорівни про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м. Львова з відповідним позовом, в якому просив визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати до вчинення дій.

В обґрунтування позовних вимог зазначав про те, що 17.10.2018 ним до Другої львівської державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_2 , 1941 р.н. 06.05.2020 позивачем на e-mail Другої львівської державної нотаріальної контори, державному нотаріусу Шевців О.Г., надіслано заяву з проханням письмово повідомити його на вищевказану домашню адресу - дату та час, коли останній може з`явитися у Другу Львівську державну нотаріальну контору для отримання свідоцтва про прийняття спадщини за законом. 06.06.2020 позивачем надіслано поштою у Другу львівську державну нотаріальну контору, державному нотаріусу Шевців О.Г. повторну заяву, оскільки на заяву від 06.05.2020 він не отримав жодної відповіді. 06.06.2020 позивач надіслав поштою рекомендованим листом у Другу львівську державну нотаріальну контору, державному нотаріусу Шевців О.Г., інформаційний запит в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» з проханням надати йому обгрунтовану вичерпну інформацію про результати розгляду його заяви від 06.05.2020 та причину не надання йому відповіді у встановлений законодавством строк. Позивач зазначав, що 23.06.2020 особисто навідався до віконця Другої львівської державної нотаріальної контори, через яке приймають відвідувачів під час карантину, оскільки письмової відповіді на його запит від 06.06.2020 так і не отримав в порушення cт.20 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» та вимагав надати йому письмову відповідь на його запит від 06.06.2020. Вказував на те, що 27.06.2020 він отримав звичайним листом із штемпелем на конверті «23.06.2020» лист-відповідь державного нотаріуса Другої львівської державної нотаріальної контори Шевців О.Г. №500/02-14, де йому було повідомлено про дати прийняття його нотаріусом 19.06.2020 чи 22.06.2020 о 10.00 год.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 24 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до державного нотаріуса Другої Львівської державної нотаріальної контори Шевців Оксани Григорівни про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - відмовлено повністю.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що суд першої інстанції проігнорував доводи викладені ним у позовній заяві, відповіді на відзив та дійшов до висновків, що не відповідають обставинам справи. Суд першої інстанції виніс рішення від 24.11.2020 із невірним застосуванням норм матеріального права, а саме ч. 1 ст.321 ЦК України, п.23 постанови від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Від державного нотаріуса Другої Львівської державної нотаріальної контори Шевців Оксани Григорівни надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, тому розгляд справи проводиться в їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до ст. 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що Закон України "Про звернення громадян" передбачає різні форми звернень: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги, які можуть містити різні за змістом вимоги, прохання чи пропозиції (щодо реалізації соціально-економічних, політичних, особистих прав та інтересів громадянина, фактів їх порушення тощо). При цьому автор звернення повідомляє адресату певну інформацію і базуючись на цьому просить вчинити певні дії (такі дії можуть бути різні: притягнення винуватих до відповідальності за результатами розгляду звернення у вигляді скарги; надання громадянину певного статусу за результатами розгляду його заяви; оптимізація роботи адресата звернення за наслідками розгляду пропозиції громадянина).

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації".

Публічна інформація, згідно зі ч. 1 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

У відповідності до статті 4 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (частина друга статті 1 зазначеного Закону). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно зі ч. 1 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

За приписами ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» цей Закон не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Судом встановлено, що позивачем 06.06.2020 надіслано поштою рекомендованим листом у Другу львівську державну нотаріальну контору, державному нотаріусу Шевців О.Г., інформаційний запит з проханням надати обгрунтовану вичерпну інформацію про результати розгляду його заяви від 06.05.2020 та причину ненадання йому відповіді на попереднє звернення у встановлений законодавством строк.

27.06.2020 позивачем отримано лист-відповідь державного нотаріуса Другої львівської державної нотаріальної контори Шевців О.Г. №500/02-14, де останньому було повідомлено про те, що його заява від 06.05.2020 до Другої Львівської державної нотаріальної контори не надходила. Роз`яснено апелянту, що для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його матері ОСОБА_2 йому необхідно особисто звернутись в Другу Львівську держнотконтору та надати нотаріусу документи згідно Порядку вчинення нотаріальних та повідомлено про дати прийняття його нотаріусом.

З даної відповіді слідує, що позивачу надано повну та вичерпну відповідь на запитувану інформацію.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків про те, що поданий позивачем запит на інформацію розглянутий відповідачем в порядку Закону України «Про звернення громадян», оскільки положення ЗУ «Про доступ до публічної інформації» не поширюється на дані правовідносини.

Згідно положень Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків про те, що відповідачем надано повну та змістовну відповідь на запит позивача та не допущено порушень законодавства, які б призвели до порушення чи обмеження права позивача на інформацію.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 24 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:29.06.2021

Головуючий

Судді