Справа № 308/2662/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання - Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дудурич Ігор Володимирович, на постанову державного виконавця

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дудурич І.В., звернулася до суду з даною скаргою згідно якої просить поновити строк для подачі скарги у випадку пропуску такого заявником, визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.05.2018 року у виконавчому провадженні № 50294727, визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 31.05.2018 року у виконавчому провадженні № 50294727.

У скарзі зазначає, що 26.02.2016 року державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського МУЮ відкрито виконавче провадження № 50294727 з виконання виконавчого листа № 308/2546/15-ц від 11.09.2015 року виданого на виконання заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09.07.2015 року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 168625,65 дол. США.03.03.2020 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження заявнику стало відомо про те, 10.05.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» подав заяву про повернення виконавчого документа та 31.05.2018 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та постанову про стягнення виконавчого збору.

В той же час, в матеріалах справи № 308/2546/15-ц містяться відомості, що ПАТ «Укрсоцбанк» уклав договір факторингу від 15.05.2018 року з ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Кредо», згідно якого всі права та обов`язки кредитора по кредитному договору № 51 від 25.10.2007 року відступлено фактору ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Кредо».

Крім цього, 17.04.2019 року Ужгородським міськрайонним судом скасоване заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09.07.2015 року в справі № 308/2546/15-ц, а 30.09.2019 року Ужгородським міськрайонним судом прийнята ухвала про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову.

Обгрунтовуючи скаргу заявник зазначає, що з 15.05.2018 року у ПАТ «Укрсоцбанк» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 , він не являвся стягувачем у виконавчому провадженні, оскільки таке право перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Кредо». Згідно вимог ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ може бути повернуто виключно стягувачу у виконавчому провадженні, а не будь-якій іншій особі. Всупереч вказаному, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа на момент коли ПАТ «Укрсоцбанк» припинив статус стягувача. Як наслідок повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем винесена постанова про стягнення виконавчого збору від 31.05.2018 року.

При цьому у зв`язку із скасуванням заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09.07.2015 року у справі № 308/2546/15-ц та постановленням Ужгородським міськрайонним судом ухвали про прийняття відмови від позову та закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову наявні підстави для закінчення виконавчого провадження з підстав п. 5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме скасування або визнання нечинним рішення на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Наслідком закінчення виконавчого провадження з вказаної підстави є повернення виконавчого документа до суду який його видав, арешт накладений на майно (кошти) боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову. В той же час наслідком повернення стягувачеві виконавчого документу є право повторно пред`явити виконавчий документ та стягнення виконавчого збору. Разом з тим, відновлення провадження у справі можливе лише з ініціативи стягувача, а боржник позбавлений можливості ініціювати питання відновлення провадження, він не має практичної можливості реалізувати своє право на закінчення виконавчого провадження з підстав п. 5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»,у зв`язку із скасуванням рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ.

А тому на підставі вищенаведеного заявник просить задовольнити скаргу.

Заявник та представник заявника в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У матеріалах справи наявна заява представника заявника про розгляд справи у його відсутності та у відсутності заявника.

Державний виконавець Боднар М.Ю. в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце огляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. а ч. 1 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Скаржник стверджує, що про існування оскаржуваних постанов їй стало відомо 03.03.2020 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження № 50294727, і таке твердження не спростоване заінтересованою особою.

Таким чином, строки звернення заявника до суду з даною скаргою на дії державного виконавця не пропущено.

Як встановлено в судовому засіданні, 31.05.2018 року державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Боднар М.Ю. у виконавчому провадженні № 50294727 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п. 1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з поданням представником ПАТ «Укрсоцбанк» заяви № 160 від 10.05.2018 року.

Того ж дня державним винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Як вбачається з оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження № 50294727 відкрите з виконання виконавчого листа № 308/2546/15 виданого Ужгородським міськрайонним судом 11.09.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 168625,65 дол. США та 3654 грн. судового збору.

Також судом встановлено, що 15.05.2018 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Кредо» укладено договір факторингу згідно якого всі права та обов`язки кредитора по кредитному договору № 51 від 25.10.2007 року відступлено фактору ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Кредо».

У обгрунтування вимог про визнання незаконною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.05.2018 року у виконавчому провадженні № 50294727 скаржник посилається на те, що з 15.05.2018 року у ПАТ «Укрсоцбанк» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 , ПАТ «Укрсоцбанк» не являвся стягувачем у виконавчому провадженні, оскільки таке право перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо».

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Водночас, як вбачається з оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, заяву про повернення виконавчого документа ПАТ «Укрсоцбанк» подало 10.05.2018 року, до відступлення права вимоги.

При цьому згідно положень Закону України «Про виконавче провадження» та ЦПК України заміна сторони виконавчого провадження її правонаступника здійснюється за заявою сторони виконавчого провадження, заінтересованої особи державного або приватного виконавця.

Даних щодо наявності станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ухвали суду про заміну ПАТ «Укрсоцбанк» у виконавчому провадженні № 50294727 суду не надано.

Що стосується посилання скаржника на наявність підстав для закриття виконавчого провадження на підставі п. 5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з із скасуванням заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09.07.2015 року у справі № 308/2546/15-ц та постановленням Ужгородським міськрайонним судом ухвали про прийняття відмови від позову та закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову суд зазначає, що такі виникли пізніше, і на момент винесення оскаржуваної постанови не існували.

Таким чином підстав для визнання незаконною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.05.2018 року у виконавчому провадженні № 50294727 судом не встановлено.

Що стосується вимоги заявника про скасування постанови про стягнення виконавчого збору суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Положеннями ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За таких обставин юрисдикція адмінсудів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адмінсудів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика палата ВС у постановах від 06.06.2018 у справах №921/16/14-г/15 та №127/9870/16-ц, від 28.11.2018 у справі №2-01575/11, від 13.03.2019 у справі №545/2246/15-ц, від 03.04.2019 та 10.04.2019 у справах №370/1288/15 та №766/740/17-ц, від 29.05.2019 у справі №758/8095/15-ц.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку що заявлені ОСОБА_1 вимоги про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 31.05.2018 року у виконавчому провадженні № 50294727, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд повідомляє скаржника, що розгляд справи в частині оскарження постанов державного виконавця щодо витрат виконавчого провадження віднесено до юрисдикції Харківського окружного адміністративного суду.

За таких обставин, з урахуванням того, що суд помилково прийняв скаргу в частині вищевказаних заявлених вимог до розгляду та відкрив провадження, суд вважає за необхідне провадження за скаргою в цій частині закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-451 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дудурич Ігор Володимирович на постанову державного виконавця в частині заявлених вимог про визнання незаконною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.05.2018 року у виконавчому провадженні № 50294727 відмовити.

Провадження за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дудурич Ігор Володимирович на постанову державного виконавця в частині заявлених вимог про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 31.05.2018 року у виконавчому провадженні № 50294727 закрити.

Роз`яснити заявнику, що розгляд даної справи віднесений до юрисдикції Закарпатського окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.А.Придачук