РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2021 рокуКиївський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Бородіної Н.М.
за участю секретаря Кострової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Корнійчук Олена Валентинівна, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Трофіменко Єлізавета Василівна про визнання правочинів недійсними, їх скасування, -
ОСОБА_4 , звернулась у суд, в інтересах недієздатної ОСОБА_5 до відповідачів, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Трофіменко Є.В. про визнання недійним та скасування усного договору доручення, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та відповідну довіреність, видану на підставі такого договору, посвідчену 10.11.2012р. приватним нотаріусом ХМНО Трофименко Є.В., а також визнати недійсним та скасувати договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 12.11.12р. на підставі оспорюваної довіреності.
В обґрунтування поданого позову, зазначає, що її бабуся ОСОБА_5 останні десять років мала психічне захворювання. У 2017р. стан бабуся став погіршуватися і вона забрала її до себе доглядати. Рішення суду від 20.07.2017р. ОСОБА_5 визнана недієздатною, а вона призначена опікуном. 11.09.2017р. навідуючись до квартири бабусі , не могла до неї потрапити, зі слів судів дізналась , що невідомі особи змінили замки. Після цього, нею було встановлено, що 10.11.2012р. її бабуся на підставі усного договору підписала довіреність, в тому числі на дарування її майна. В подальшому на підставі вказаної довіреності, 12.11.12р. квартира, яка належала бабусі, була подаровано ОСОБА_2 .
Ні родичи, ні сусіди ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не знали і ніколи про них не чули. Видача оспорюваної довіреності обумовлена введенням бабусі в оману, щодо їх дійсних намірів.
Сам договір дарування, укладений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, з огляду на те, що обдарований ОСОБА_2 не скористався за більш ніж п`ятирічний термін подарованою квартирою. ОСОБА_5 у подарованій квартирі продовжувала проживати.
З урахуванням наведеного на підставі положень ст.ст.225, 230, 234 ЦК України оспорювані правочини підлягають визнанню недійсними та скасуванню.
Відповідач ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав.
Співвідповідач ОСОБА_2 , у с удове засідання не з`явився, у поданому відзиві просив застосувати строк позовної давності. Крім того, зазначив, подарувати йому квартиру це було волевиявлення ОСОБА_5 . Квартиру в дар він прийняв та зареєстрував право власності на неї.
Треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Трофіменко Є.В., подали заяв про розгляд справи за їх відсутністю.
Ухвалами суду було відкрито провадження у справі, витребувані докази, залучені співвідповідач та третя особа, призначена судово-психіатрична експертиза, прийняті змінені позовні вимоги від 12.02.2018р., відмовлено в проведенні додаткової експертизи.

Крім того, під час розгляду справи ОСОБА_5 померла. Провадження у справі було зупинено до залучення правонаступника. Після поновлення провадження у справі, позивач був замінений на спадкоємця ОСОБА_5 ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, експерта, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне в задоволені позову відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Центром приватизації державного житлового фонду від 10.08.200р. за реєстровим №2-00-218284 ОСОБА_5 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

10.11.2012р. ОСОБА_5 надала довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом ХМНО Трофіменко Є.В., відповідно до якої уповноважила ОСОБА_3 та ОСОБА_2 бути її представником у всіх установах, підприємствах та організаціях, з правом, в тому числі підписання договору дарування.

12.11.2012р. ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_5 , був укладений договір, відповідно до якого ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 . Договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Пономаренко Р.В. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.09.2014р.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 20.07.2017р. ОСОБА_5 була визнана недієздатною та їй призначено опікуна ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Після її смерті із заявою про прийняття спадщини звернулась дочка померлої ОСОБА_1 , яка і була залучена у якості позивача.

Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до п. 2 ч.1 ст. 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року (стаття 89 ЦПК України).

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях ( частина 6 статті 81 ЦПК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання

правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України: від 29 лютого 2012 року у справі №6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі №6-131цс14, Верховного суду від 11 листопада 2019р. у справі №496/4851/14-ц. Такі правові висновки є незмінними.

У даній справі за клопотанням позивача було призначено та проведено судово-психіатричну експертизу №389 від 08.05.2018р. Експертиза проведена за життя ОСОБА_5 .

Згідно із висновком зазначеної судово-психіатричної експертизи проведеної комісією лікарів судово-психіатричних експертиз КХОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3» Степаненко Г.К. на час проведення експертизи виявляє хронічний, стійкий психічний розлад у формі судинної дименції, відповідно до свого психічного стану не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За представленими даними у період часу 10.11.2012р. та 12.11.2012р., відповідно до свого психічного стану ОСОБА_5 була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними .

У судовому засіданні був допитаний член комісії , лікар судово-психіатричний експерт ОСОБА_7 , яка підтвердила, що у період часу 10.11.2012р. та 12.11.2012р., відповідно до свого психічного стану ОСОБА_5 була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними . Документів, які свідчать про наявність психіатричного захворювання у ОСОБА_5 до 2013р року відсутні. Наявність у ОСОБА_5 діенцефалопатії ІІІ ступеня на психічний стан не впливає, це є неврологічним діагнозом.

Позивач у позові як підставу для визнання недійсним довіреності виданою Степаненко Г.К. та договору дарування, посилається саме на те, що вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати.

Під час судового розгляду судом були допитані у якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , сусідки ОСОБА_5 . За показаннями ОСОБА_8 неадекватна поведінка у ОСОБА_5 почалась десь у 2013, яка полягала в тому, що вона почала виходити на вулицю одягнута не за погодою. Свідок ОСОБА_9 зазначила, що ОСОБА_5 у 2010-2012р. зловживала алкогольними напоями, в цей час казала що вона приймала учать у війні та виходила на вулицю одягнута не по погоді.

Разом з тим, суд зазначає, що зловживання алкогольними напоями та вихід на вулицю в одязі, що не відповідає погоді, не свідчить про абсолютну неспроможність ОСОБА_5 розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними в момент підписання довіреності та на час укладання договору дарування..

Таким чином, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 на час укладення оспорюваних правочинів мала абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Також, суд зазначає, що оспорювана довіреність посвідчена нотаріусом, який за положеннями ст.44 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції на час укладання договору) під час посвідчення правочину визначає обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь, встановлює дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Вказане свідчить про наявність у померлої ОСОБА_5 дійсної волі на укладання та підписання оспорюваної довіреності на договору дарування її майна та доказів протилежного позивачем не надано.

Такого способу захисту прав, як скасування у судовому порядку довіреності та договору, положення діючого законодавства не містять.

Довіреність може бути скасована в будь-який час особою, яка її видала. Доказів звернення ОСОБА_5 або її опікуна до нотаріуса про скасування оспорюваної довіреності, матеріали справи не містять.

Також, як на підставу своїх вимог позивач посилається на положення ст.ст. 230, 234 ЦК України .

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману.

Стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Позивачем ні у позові, ні представником у судовому засіданні не зазначено (суд з`ясовував ці обставини під час судового розгляду), в чому саме полягав обман ОСОБА_5 під час посвідчення довіреності та укладання договору дарування. Позивачем не доведено обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчинених ОСОБА_5 правочинів; що їх наявність не відповідає волі ОСОБА_5 перебувати у відносинах, породжених оспорюваними правочинами; що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно з ч.1 ст.717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч.1 ст.718 ЦК).

Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст.722 ЦК).

Звертаючись до суду позивач посилається на фіктивність укладеного договору дарування, зазначаючи, що договір укладений ОСОБА_5 не особисто, а її представником, ОСОБА_5 продовжувала проживати у подарованій квартирі та подарила квартиру особі, які її родичи не знають..

Згідно з чч.1, 2 ст.234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 судам роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням чч.1 та 5 ст.203 ЦК, що за правилами ст.215 цього кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 21 січня 2015 року у справі №6-197цс14, від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1873цс16, від 27 березня 2019р. у справі №607/15555/17-ц.

З матеріалів справи вбачається, що видана довіреність реалізована, оскільки був укладений договір дарування квартири, який посвідчений нотаріусом та право власності обдарованого зареєстровано у встановленому законом порядку.

Ті обставини, що ОСОБА_5 продовжувала проживати у подарованій квартирі, не свідчить про фіктивність оспорюваних правочинів.

Враховуючи не доведеність позивачаем, що при укладанні оспорюваних правочинів, у сторін був наявний умисел, що вони вчиняючи правочини знали заздалегідь, що вони не будуть виконані, тобто мали інші цілі, ніж передбачені правочином.

Посилання позивача на ті обставини, що ОСОБА_5 останні десять років мала психічне захворювання, як підставу для визнання недійним довіреності та договору , судом не приймається, оскільки за проведеною експертизою медичних документів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 психічних розладів до 2013 року відсутні.

З урахуванням викладеного за недоведеністю заявлених позовних вимог з підстав зазначених позивачем у позові, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Враховуючи не доведеність порушення прав позивача, підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 43, 77, 78, 80, 81, 83, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

вирішив :

В задоволені позову ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ), треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Корнійчук Олена Валентинівна ( м. Харків пр-кт Правди б.7), Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Трофіменко Єлізавета Василівна ( м. Харків вул.. Валентинівська б. 18) про визнання правочинів недійсними, їх скасування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлений 22.02.2021р.

Суддя Н.М. Бородіна