Справа № 442/6113/20 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/1379/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Шеремети Н.О.,

при секретарі Ждан К.О.,

з участю представника відповідача в/ч НОМЕР_1 -Бохонок Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2020 року до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернувся ОСОБА_1 із позовом, у якому просить на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 30.11.2018 № 184, в частині зняття ОСОБА_1 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов зі збереженням попередньої дати зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов. В обгрунтування позову посилається на те, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Силах України на посаді артиста вищої категорії оркестру. В зв`язку з відсутністю власного житла, житловою комісією військової частини НОМЕР_1 позивача було зараховано на квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.08.2018 № 21-РС старшину військової служби за контрактом ОСОБА_1 звільнено у запас за пунктом «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту), відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Календарна вислуга років старшини військової служби за контрактом ОСОБА_1 становить 25 років, 05 місяців, 26 днів. Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 (протокол засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2018 № 184) старшину військової служби за контрактом ОСОБА_1 виключено з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із звільненням з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту. Позивач вважає дане рішення в частині зняття старшину військової служби за контрактом ОСОБА_1 з обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов незаконним. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2021 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 30.11.2018 № 184, в частині зняття ОСОБА_1 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, в загальній черзі зі збереженням часу перебування на обліку з 23.01.2007.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 - 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. судового збору в дохід спеціального фонду Державного бюджету України.
Рішення суду в апеляційному порядку 09 квітня 2021 року оскаржив відповідач - Військова частина НОМЕР_1 .
Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Не погоджується з висновками суду першої інстанції про надання позивачу права на залишення на квартирному обліку у військовій частині і після звільнення з військової служби, тому що у разі звільнення з військової служби військовослужбовців за підставами, не зазначеними в законі, в тому числі у зв`язку з закінченням строку дії контракту, не передбачено залишення їх на обліку осіб військової частини, які потребують поліпшення житлових умов. Зазначає, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 звільнений із військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту, це позбавляє його права залишатися на обліку осіб військової частини НОМЕР_1 , які потребують поліпшення житлових умов.

Крім цього, зазначає, що у відповідності до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба належить до служби публічної, а тому зазначений спір належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).

Скаржник просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача в/ч НОМЕР_1 -Бохонок Р.Р., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що

ОСОБА_1 має загальну вислугу на військовій службі 25 років 07 місяців 28 днів, звільнений із військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту, під час проходження військової служби до звільнення перебував на квартирному обліку для поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 , постійним житлом не забезпечувався, що дає йому право на залишення на квартирному обліку у військовій частині і після звільнення з військової служби.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Судом установлено, що відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 44 від 25.05.2007 ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік у загальній черзі з 23.01.2007.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.07.2018 № 168 старшину військової служби за контрактом ОСОБА_1 , артиста вашої категорії оркестру, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24.08.2018 № 21-РС, з військової служби у запас відповідно до «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10.12.2008 № 1153/2008, та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ на підставі підпункту «к» пункту 2 частин п`ятої статті 26 які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжити військову службу під час особливого періоду, з правом носіння військової форми одягу.

Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 184 від 30.11.2018 постановлено виключити з квартирного обліку військової частини, як таких, що втратили право перебування на квартирному обліку військової частини у зв`язку із звільненням з лав ЗС України, зокрема, старшину ОСОБА_1 . Постійним або службовим житлом в Дрогобицькому гарнізоні не забезпечувався. Календарна вислуга років у Збройних Силах України становить: 25 років 05 місяців 26 днів. Загальна вислуга років у Збройних Силах України становить: 25 років 07 місяців 28 днів.

Згідно із ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі статтями 34, 37 ЖК УРСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
Статтею 43 ЖК УРСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з абзацом 1 частини першої статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайм (найм) жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

На виконання приписів статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок).
Цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей (пункт 1 Порядку).
Згідно з пунктом 3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Відповідно до пункту 24 Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Пунктом 29 Порядку передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.
Порядок передбачає також і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (пункт 30 Порядку).
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а, отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.
Аналогічні правові позиції викладені постановах Верховного Суду: від 17 березня 2020 року у справі № 487/5835/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 638/5769/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 683/2197/18 та від 19 травня 2020 року у справі № 683/2198/18.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір, суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 зарахований на квартирний облік у загальній черзі з 23.01.2007, має загальну вислугу на військовій службі 25 років 07 місяців 28 днів, звільнений із військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту, під час проходження військової служби до звільнення перебував на квартирному обліку для поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 , постійним житлом не забезпечувався, тому підстави, визначені законом для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов, не настали.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не підпадає під жодну із категорій військовослужбовців, які залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла (звільнені з військової служби за віком, за станом здоров`я,у зв`язку із скороченням штатів, або проведенням інших організаційних заходів), оскільки, як зазначалось вище, відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку. На момент звільнення з військової служби позивач мав вислугу на військовій службі 25 років 07 місяців 28 днів, на квартирний облік зарахований на законних підставах, житлом не забезпечений, а тому у Військової частини НОМЕР_1 були відсутні підстави для зняття його з квартирного обліку. Твердження відповідача на те, що підставою для звільнення ОСОБА_1 в запас було закінчення контракту, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційних заходів, що позбавляє його права залишатись на квартирному обліку при Військовій частині НОМЕР_1 , суперечать вищенаведеним нормам житлового і військового законодавства.
Доводи апеляційної скарги, що спір у даній справі стосується проходження публічної (військової) служби, правовідносини, що виникли між сторонами у справі є адміністративно-правовими, а тому спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства не заслуговує на увагу, оскільки у справі №712/5476/19 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.09.2020 року дійшла висновку, що помилковим є застосування приписів статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень. Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Враховуючи, що для вирішення спору про поновлення на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, пов`язаного з вирішенням питання щодо права на житло, тому, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2021 року залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2021 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.О. Шеремета