Справа № 234/2989/21
Провадження № 2/234/2253/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Романенко К.С.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Н.Є.

представника позивача Писаренко Г.А.

представника відповідача Тимошенко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1

до

Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», юридична адреса: м. Краматорськ, вул.О.Тихого,5.

Третя особа:

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення УВДФСЦ в Донецькій області, юридична адреса: м. Краматорськ, бул.Машинобудівників,37.

про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві,-

Обставини справи:

23.10.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення УВДФСЦ в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві.

Із позову вбачається, що у період з 24.09.1984 року до 10.09.2010 року, ОСОБА_1 постійно працював на різних посадах у Приватному акціонерному товаристві «Новокраматорський машинобудівний завод» (ПрАТ«НКМЗ»). З 15.10.1984 року до 06.11.2009 року він працював термістом у обрубному та фасоносталеливарному цеху ПрАТ «НКМЗ». Під час праці на ПрАТ«НКМЗ», отримав професійне захворювання, внаслідок якого у 2009 році року, згідно медичних рекомендацій, був вимушений перейти працювати модельником у ФЛЦ, а 10.09.2010 році, ОСОБА_1 звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію.

Перебуваючи більше 25 років у трудових правовідносинах з ПрАТ «НКМЗ», ОСОБА_1 працював на посаді зі шкідливими та небезпечними умовами праці, в умовах перевищуючих гранично допустимий рівень пилу, інфрачервоного випромінювання, низької температури в холодну пору року. За час праці на ПрАТ«НКМЗ», отримав професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легенів(ХОЗЛ), яке вперше встановили 25 листопаду 2009 року, а також кардіосклероз, артеріальна гіпертензія.

Зазначив, що ці обставини підтверджується трудовою книжкою, пенсійним посвідченням, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, актом санітарно - гігієнічної характеристикою умов праці, довідками МСЕК, виписками з історії хвороби, висновками спеціалістів, індивідуальною програмою реабілітації.

У зв`язку з погіршенням здоров`я, у кінці 2009 року, ОСОБА_1 вимушений був звернутись до лікарів місцевої клініки, які виявили перші ознаки хронічного захворювання. Спочатку лікарі самостійно здійснювали лікування у місцевих клініках, а потім направили на консультацію до клініки професійних захворювань у м. Донецьк. У листопаді 2009 року він пройшов стаціонарне медичне обстеження у КЛПУ «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» м.Донецьк, пр.Ілліча,104, де вже було діагностовано професійне захворювання. Згідно висновку центральної лікарсько-експертної комісії за № 2702 від 25.11.2009 року було вперше встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології, друга стадія, фаза загострення, безперервно рецидивуючий перебіг.

Після встановлення підозри на професійне захворювання лікарем по гігієні праці Краматорської СЕС Донецької області, проведено санітарно-гігієнічне обстеження умов праці робочого місця терміста зайнятого у печей на гарячих роботах у ФЛЦ ПрАТ «НКМЗ», про що складено акт від 10.07.2009 року. Під час проведення перевірки встановлено численні порушення умов праці на виробництві. В акті проаналізовано перелік шкідливих чинників, що мали місце під час виконанні робіт терміста на робочому місці, а саме: пил, інфрачервоне випромінювання, низька температура повітря у холодний період року. За результатами перевірки встановлено, що фактичні значення виробничих чинників, які впливають на терміста під час праці на робочому місці, перевищують гранично допустимий рівень. Так рівень інфрачервоного випромінювання перевищує гранично допустимі показники більше ніж у сім разів (фактично 953 вт/кв.м., а нормативні 140 вт/кв.м.), показники пилу перевищували майже у тричі (фактично до 15,7 мг/м, а нормативні 4,0мг/м), показники температури повітря у холоду пору нижче у двічі (фактичне + 10,+15 градусів, а нормативні + 24 градуса),

З грудня 2009 року, було створено міжвідомчу комісією, яка на ПрАТ «НКМЗ», провела перевірку та склала акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4.

Згідно вказаного акта, пункту 12, підтверджено, що ОСОБА_1 відпрацював у фасоносталеливарному цеху ПрАТ«НКМЗ» 25 років і весь цей час, я працював зі шкідливими та небезпечними умовами праці, де рівень пилу, інфрачервоного випромінювання перевищував гранично допустимі норми, а температура повітря у холодну пору року була нижче рекомендованої.

У пункту 16, даного акту, встановлено обставини, за яких виникло професійне захворювання, а саме: Працюючи термістом, зайнятим у печей на гарячих роботах, піддавався впливу комплексу шкідливих виробничих факторів: пилу, незадовільних метеорологічних умов у холодний період року, інфрачервоному випромінюванню.. Під час технологічного процесу виконував операції: загрузка та вигризка деталей та поковок з печі, зачистка деталей, охолодження та інші. При цьому мало місце вплив на організм робітника шкідливих хімічних речовин, рівні яких значно перевищуючих нормативні показники: пилу - 15,7мг/метр кубічний, при ГДК= 4,0 мг/метр кубічний; інфрачервоного випромінювання 953 Вт/ квадратний метр, при ГДК= 140 Вт/ квадратний метр; температура повітря у холодну пору року складала - +10+15 градусів С, при мінімально допустимій - +24 градусів С.

Причинами професійного захворювання, згідно пункт 17 акту, стало: тривала робота в умовах дії на робітника підвищених рівнів пилу, концентрації якого перевищують гранично допустимі норми, інфрачервоного випромінювання та зниженої температури повітря у холодну пору року.

22.12.2009 року обласна профпатологічна медіко-соціальна експертна комісія(МСЕК) у м.Донецьк, провела медичне обстеження та вперше визнала / захворювання ОСОБА_1 професійним, з 30(тридцять)% втрати працездатності та встановила третю групу інвалідності(професійне захворювання), що підтверджено довідками: серія ДОН-04 №086973 та ДОН-04№036059, посвідченням інваліда від 11.01.2010 року.

13.01.2011 року ОСОБА_1 знову пройшов медичне обстеження МСЕК, у м.Донецьк. Після проведення медичного обстеження комісія підтвердила раніше встановлений діагноз та визнавала захворювання професійним - безстроково, з 40(сорок)% втрати працездатності, Що підтверджено довідками серія 10ААА № та серія 10ААА №029664, а також пенсійним посвідченням інваліда.

Зазначив, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання, він змушений знаходитися на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, проходити курси реабілітації, обстеження та консультації лікарів, необхідність яких встановлено за результатами огляду МСЕК, згідно висновку якого йому для підтримки здоров`я, необхідно проходження медикаментозного та санаторно-курортного лікування. Внаслідок погіршення стану здоров`я, він вимушений, щорічно, двічі або тричі, проходити курси лікування у різних медичних закладах. З моменту захворювання, він п`ять разів проходив стаціонарне лікування та обстеження у обласній клінічній лікарні профзахворювання м.Донецьк, та вісімнадцять разів у місцевих лікарнях м.Краматорська, раз на три роки, він зобов`язаний проходити санаторно - курортне лікування у різних санаторіях, куди направляло Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, змушений звертатись до лікарів за консультацією, реабілітацією та рекомендаціями лікування.

Через зазначені обставини зазнав фізичних страждань та емоційних переживань, що призвело до завдання моральної шкоди, а саме для підтримки стану здоров`я вимушений був провести на стаціонарному лікуванні у різних лікарнях близько року життя, це не враховуючи амбулаторне та санаторно-курортне лікування, змінився життєвий уклад, частково втратив працездатність, обмежений під час вибору місця праці, час від часу наявна фізична біль у грудях, що позбавляє можливості витримувати тривалих фізичних навантажень, заважає задишка, поганий сон. Зазначив, що позбавлений можливості вести нормальний спосіб життя, доставляє багато труднощів своїм близьким, змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Після захворювання та встановлення лікарями певних обмежень під час праці, вимушений був вийти на пенсію.

Моральна шкода полягає у душевному хвилюванні, нервових зривах, несприятливій атмосфері в сім`ї, фізичному болю та стражданнях, які зазнав безпосередньо під час роботи та які відчуває і на теперішній час, тому змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Вважає, що заподіяна шкода, завдана внаслідок професійного захворювання на виробництві, випливає з трудових правовідносин з ПрАТ « НКМЗ».

Невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення професійного захворювання, втрати працездатності та встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем заподіяної моральної шкоди, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» на користь його користь грошові кошти у розмірі 40000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання на виробництві.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 09.03.2021 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення УВДФСЦ в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві відкрито в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що відповідач не вчиняв протиправних дій по відношенню до позивача, а навпаки забезпечив йому пільги та компенсації гарантовані законом.

Вважає посилання позивача щодо того, що моральна шкода, яка йому заподіяна, а саме вигляді душевного хвилювання, емоційному переживанні; отриманих психічних травм; зміні його життєвого укладу; порушенні зв`язків із оточуючими, неможливості продовжувати активний спосіб життя, реалізовувати свої звички та бажання, не підтверджено доказами.

Крім того, позивачем не доведено, що зміни, які сталися в його особистому житті пов`язані саме з наявністю у нього професійного захворювання, а також, які саме додаткові зусилля він докладає для організації свого життя.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що немає правових підстав для компенсації моральної шкоди позивачу, оскільки відсутній склад цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, моральна шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою.

Окрім того, у відзиві, наданому до суду на позовну заяву, представник відповідача зазначив, що згідно ч. 3 ст.21 ЗУ «Про охорону праці» Роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а отже діюче законодавство допускає використання небезпечних та шкідливих для здоров`я умов праці у разі неможливості їх повного усунення за умови одержання відповідного дозволу.

Дотримуючись відповідних норм закону , відповідач одержав від Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області дозвіл №069.03.14.37.10.1 на початок робіт підвищеної небезпеки та дозвіл № 1686.11.30-29.51.1 на продовження виконання роботи підвищеної небезпеки.

На виконання ч. 2 ст. 5 Закону України Про охорону праці« відповідач проінформував ОСОБА_1 під розписку про умови праці та про наявність на її робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів , що підтверджується наказом про прийняття на роботу, а отже відповідач усвідомлював наслідки такої роботи та добровільно погодився на її виконання.

Також відповідач стверджує, що ОСОБА_1 у позові вказує на наявний фізичний біль, проте згідно наданих до суду документів, вбачається наявність супутніх хвороб, що не відносяться до професійних, а отже не встановлена межа таким страждань саме від професійного захворювання.

В судове засідання представник третьої особи не з`явився, але надали письмові пояснення із яких вбачається.

Відповідно до частини 7 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності:

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Положеннями частини 8 статті 36 зазначеного Закону України №1105-XIV передбачено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Так, постановою Верховного Суду України від 21.08.2018 року у справі №579/951/16ц (провадження №61-8699зпв18) задоволено заяву відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Конотоп Сумської області: скасовано рішення Кролевецького районного Сумської області від 07.06.2016 року, ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 16.08.2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.12.2016 року.

Позивачу відмовлено у позовних вимогах до відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Конотоп Сумської області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання.

У зазначеній постанові Верховний Суд висловив правову позицію, згідно з якою відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Пункт 1 частини другої статті 10 Закону України №1105-XIV передбачає обов`язок страховика Фонду виплачувати тільки ті страхові виплати, які передбачені цим законом.

Отже, на підставі вищенаведеного, Фонд соціального страхування України не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд відповідно до ст.279 ч.8 ЦПК України вислухавши представників сторін, дослідивши надані сторонами матеріали, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Так судом встановлено, що позивач працював у Приватному акціонерному товаристві «Новокраматорський машинобудівний завод» у період з 24.09.1984 року до 10.09.2010 року.

З 15.10.1984 року до 06.11.2009 року ОСОБА_1 працював термістом у обрубному та фасоносталеливарному цеху ПрАТ «НКМЗ»,а з 2009 року працював модельником у ФЛЦ в ПрАТ «НКМЗ».

Згідно висновку центральної лікарсько-експертної комісії за № 2702 від 25.11.2009 року позивач отримав професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології, друга стадія, фаза загострення, безперервно рецидивуючий перебіг, легенева недостатність першої-другої степені.

Внаслідок професійного захворювання та погіршення здоров`я, у 10.09.2010 році, позивач звільнився з підприємства, за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (підтвердується трудової книжкою, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, висновком ЛЕК, довідками МСЕК, виписками з історії хвороби, індивідуальними програмами реабілітації).

Встановлено, щоз грудня 2009 року, було створено міжвідомчу комісію, яка на ПрАТ «НКМЗ», провела перевірку та склала акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4.

Згідно п.16 акта розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, складеного міжвідомчою комісією в грудні 2009 року за результатами перевірки на ПрАТ «НКМЗ» встановлено обставини, за яких виникло професійне захворювання позивача, а саме: Працюючи термістом, зайнятим у печей на гарячих роботах, піддавався впливу комплексу шкідливих виробничих факторів: пилу, незадовільних метеорологічних умов у холодний період року, інфрачервоному випромінюванню.. Під час технологічного процесу виконував операції: загрузка та вигризка деталей та поковок з печі, зачистка деталей, охолодження та інші. При цьому мало місце вплив на організм робітника шкідливих хімічних речовин, рівні яких значно перевищуючих нормативні показники: пилу - 15,7мг/метр кубічний, при ГДК= 4,0 мг/метр кубічний; інфрачервоного випромінювання 953 Вт/ квадратний метр, при ГДК= 140 Вт/ квадратний метр; температура повітря у холодну пору року складала - +10+15 градусів С, при мінімально допустимій - +24 градусів С.

Згідно п.17 акта розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, складеного міжвідомчею комісією в грудні 2009 року за результатами перевірки на ПрАТ «НКМЗ» встановлено, що причинами професійного захворювання, позиача стало: тривала робота в умовах дії на робітника підвищених рівнів пилу, концентрації якого перевищують гранично допустимі норми, інфрачервоного випромінювання та зниженої температури повітря у холодну пору року.

22.12.2009 року обласна профпатологічна медіко-соціальна експертна комісія(МСЕК) у м.Донецьк, провела медичне обстеження та вперше визнала захворювання ОСОБА_1 професійним, з 30(тридцять)% втрати працездатності(ХОЗЛ) та встановила третю групу твалідності(професійне захворювання), що підтверджено довідками: серія ДОН-04 №086973 та ДОН-04№036059, посвідченням інваліда від 11.01.2010 року.

13.01.2011 року МСЕК, у м.Донецьк підтвердила що захворювання у позивача є професійним та визнавала захворювання професійним - безстроково, з 40(сорок)% втрати працездатності, Цей факт зафіксовано довідками МСЕК серії 10ААА №368503 та серія 10ААА №029664, а також пенсійним посвідченням.

Як вбачається із медичних довідок, позивач неодноразово проходив лікування, у місцевих лікарнях м. Краматорська, в тому числі стаціонарно в період з 2009 року по 2012019 рік.

Представленими позивачем копіями медичних документів підтверджується факт його неодноразових стаціонарних лікувань та проведенням оздоровлень.

З огляду на наведене, позивач ОСОБА_1 вимагає від роботодавця ПрАТ «НКМЗ» відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отриманих професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Нормами Конституції України, зокрема ст.,ст. 21, 43, 46 передбачені права працівників на охорону їх життя та здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні та здорові умови праці.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20- рп/2008 у справі №1-32/2008 (про страхові виплати), статтею 237-1 КЗпП України потерпілим надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України.

Згідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Як вбачається зі змісту даної норми, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 2 цієї статті встановлено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як вбачається зі змісту даної норми, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Тому суд набуває висновку про те, що позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, які позивач поніс у зв`язку з цим.

Даний висновок суду відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) згідно з яким, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

З огляду на викладене, сам факт отримання робітником професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків свідчить про завдання йому моральних страждань. Законодавець у даному випадку не ставить право потерпілого на відшкодування немайнової шкоди в залежність від вини самого робітника або роботодавця.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд погоджується з розміром грошового відшкодування, який визначив для себе позивач, оскільки на думку суду він відповідає тяжкості отриманих позивачем профзахворювань, у зв`язку з чим суд вважає, що з підприємства на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 40 000 грн.

Таке відшкодування суд вважає розумним та справедливим по відношенню до глибини моральних страждань позивача, погіршення його фізичних здібностей, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 17, 18, 263, 265, 273, 351, 352, 354 ЦПК України, ст.23 ЦК України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (, ІПН: 59, 84305, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. О. Тихого, 5) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , моральну шкоду, завдану професійним захворюванням, в розмірі 40 000 грн. (сорок тисяч гривень 00 коп.)

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (, ІПН: 59, 84305, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. О.Тихого, 5) судовий збір в розмірі 908 гривень 00 коп. на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького Апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Суддя Краматорського міського суду К. С. Романенко