Справа № 466/5007/20 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/811/2715/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Івасюти М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 30 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2020 року ОСОБА_2 звернулась в суд позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що з відповідачем ОСОБА_1 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2002 року, який був розірваний між ними рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2017 року.

Від подружнього життя у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилися двійнята: син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , які проживають з нею, позивачем, за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2018 року було змінено рішення Шевченківського районного суду м. Львов від 02 жовтня 2017 року у справі про стягнення аліментів та ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_1 на її, ОСОБА_2 , користь аліменти на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі на кожну дитину по 1200,00 грн. щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 18 липня 2017 року до досягнення дітьми повноліття.

На підставі вищевказаного судового рішення вона отримала відповідний виконавчий лист, скерувала його до примусового виконавця та на його підставі державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Львів) Вареницею М.І. було відкрито виконавче провадження за №57152892, а відтак вчинено всі необхідні виконавчі дії.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах, виданого державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Львів) Вареницею М.І. від 23.06.2020 року за № В-18, боржник ОСОБА_1 в період з 18 липня 2017 року по 31 травня 2020 року фактично ухилився від сплати аліментів. а тому вона змушена була звертатись з відповідними заявами про накладення арешту на його майно.

В подальшому, з метою уникнення від відповідальності, в період з липня 2018 року по лютий 2020 року він став оплачувати поточні аліменти, однак не сплачував виниклої заборгованості по аліментах та розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 , як боржника аліментів у виконавчому провадженні №57152892, станом на 23 червня 2020 року складає 34 671, 80 грн., що підтверджується вищевказаним розрахунком заборгованості по аліментах.

За її (та бухгалтерськими) розрахунками за період з 01 серпня 2017 року по 22 червня 2020 року сума неустойки (пені), яку відповідач зобов`язаний сплатити відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України на її користь, складає 245 996, 98 грн., а тому вона вирішила звернутись в суд.

З огляду на такі обставини, просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь 245 996, 98 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за період 01 серпня 2017 року по 22 червня 2020 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 30 червня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 29 883, 87 грн. (двадцять дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят три гривні вісімдесят копійок) неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за період 01 серпня 2017 року по 22 червня 2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в доход держави у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Вказане рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що заборгованість, яка виникла в період з початку розлучення 18.07.2017 року до моменту його ознайомлення з рішенням Шевченківського районного суду від 28.02.2021 року в сумі 17 883, 87 грн. виникла не з його вини. Прострочення сплати аліментів було наслідком незалежних від нього обставин.

Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким змінити рішення суду в частині стягнення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за період 01.08.2017 року по 22.06.2020 року.

22 жовтня 2021 року від ОСОБА_2 поступив відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання рішення про стягнення аліментів, має заборгованість зі сплати аліментів, а тому на підставі статті 196 СК України з нього на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є колишнім подружжям, вони перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2002 року, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2017 року, що стверджується долученою до справи копією рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 вересня 2017 року у цивільній справі №466/5003/17.

Від подружнього життя 10 серпня 2015 року у них народилися двоє дітей: син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , які проживають з матір`ю - позивачем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2018 року, копія якої долучена до матеріалів справи, було змінено рішення Шевченківського районного суду м. Львов від 02 жовтня 2017 року у справі №466/5129/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі на кожну дитину по 1200,00 грн., щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 18 липня 2017 року до досягнення дітьми повноліття.

На підставі вищевказаного судового рішення позивач ОСОБА_2 отримала виконавчий лист, скерувала його до примусового виконавця та на його підставі державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Львів) Вареницею М.І. було відкрито виконавче провадження за №57152892.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеного державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Львів) Вареницею М.І. 23.06.2020 року за № В-18, вбачається, що боржник ОСОБА_1 в період з 18 липня 2017 року по червень 2018 року включно, а також в період з березня 2020 року по травень 2020 року включно не сплачував аліментів на дітей, які були присуджені судовим рішенням, та станом на час складення 23 червня 2020 року цього розрахунку заборгованість по сплаті аліментів становила 34 671.80 грн.

З долученого до справи розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 25 червня 2021 року за №В-18/51283, який складений державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Львів) Мороз О.В., видно, що відповідач ОСОБА_1 вищевказану заборгованість по аліментах частково погасив та станом на час розгляду справи в суді її розмір становить 29 883, 87 грн.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15травня 2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дітей, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать проте, що ОСОБА_1 був обізнаний про необхідність утримувати дітей, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення. Проте свої зобов`язання вчасно не виконував.

В судовому засіданні в суді першої інстанції під час слухання справи про стягнення аліментів, була присутня представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 , яка частково визнала позов. В подальшому ОСОБА_1 , не погоджуючись з призначеною сумою аліментів оскаржував рішення Шевченківського районного суду від 02.10.2017 року.

Оскільки відповідач уповноважив свого представника представляти в суді першої інстанції його інтереси, подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, відтак ОСОБА_1 було відомо про факт стягнення аліментів, як і строк з якого такі присуджено.

Законодавець встановив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується шляхом помноження заборгованості зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж), на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помноження та один відсоток. (за формулою: заборгованість за місяць помноженою на кількість днів прострочення та помноженою на 1 %.).

Аналогічно обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року (справа № 14-616цс18).

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно та за змістом ст.196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Крім того, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 25 червня 2021 року за №В-18/51283, який складений державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Львів) Мороз О.В., видно, що відповідач ОСОБА_1 вищевказану заборгованість по аліментах частково погасив та станом на час розгляду справи в суді її розмір становить 29 883, 87 грн.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 29 883, 87 грн.

За приписами до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

ОСОБА_1 не оскаржував дії державного виконавця по обрахуванню розміру заборгованості за аліментами та складанню відповідних розрахунків, зокрема щодо останнього розрахунку від 25.06.2021 року.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року №3, на платника аліментів не можна покладати передбачену ч.1 ст. 196 СК України відповідальність, якщо заборгованість виникла з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає у всіх випадках, крім тих, коли існують об`єктивні причини (несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильний перерахунок аліментів).

Водночас, належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що несплата аліментів виникла з незалежних від відповідача причин, останній суду не надав.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню або зміні, апеляційним судом не встановлено.

Згідно ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, п.1 ч.1 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 30 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.12.2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.