Єдиний унікальний номер 741/1177/18
Провадження № 2/741/258/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 30 червня 2021 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря судового засідання Олійник Ю.М.,

представника позивача адвоката Гудзери Т.С.

та представника Носівської міської ради Чернігівської області Ями С.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носівської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_2 про визнання рішення частково недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, просила:

- визнати недійсним рішення восьмої сесії сьомого скликання Носівської міської ради Чернігівської області від 3 червня 2016 року № 14/8/VII в частині надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення для передачі у власність земельної ділянки в м. Носівка Чернігівської області площею 0,41 га, для ведення особистого селянського господарства;

- судові витрати покласти на відповідачів.

27 травня 2021 року представник позивача подав до суду заяву про відмову від позову та присудження стягнення судових витрат, суть якої зводиться до того, що у зв`язку із тим, що рішенням п`ятдесят четвертої сесії сьомого скликання Носівської міської ради Чернігівської області № 23/54/VII від 21 червня 2019 року було внесено зміни до п. 1 рішення восьмої сесії сьомого скликання Носівської міської ради Чернігівської області від 3 червня 2016 року № 14/8/VII та виключено ОСОБА_2 зі списку осіб, яким вказаним рішенням наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення для передачі у власність земельної ділянки, позивач не підтримує своїх позовних вимог та прийняла рішення про відмову від позову. Представник позивача посилаючись на ч. 3 ст. 143 ЦПК України просив стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 80 320 грн., з яких: 13 000 грн. за підготовку до розгляду справи у суді та збір доказів (аналіз документів, формування правової позиції, подання позовної заяви); 2 500 грн. за представництво в судовому засіданні 25 лютого 2019 року; 2 500 грн. за представництво в судовому засіданні 25 квітня 2019 року; 2 500 грн. за представництво в судовому засіданні 16 травня 2019 року; 2 500 грн. за представництво в судовому засіданні 9 березня 2021 року; 2 500 грн. за представництво в судовому засіданні 1 червня 2021 року; 54 820 грн. гонорар за позитивний результат.

У судове засідання позивач не з`явилася, її представник підтримав заяву про відмову від позову та присудження стягнення судових витрат з підстав, які в ній зазначені, та просив задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник Носівської міської ради Чернігівської області не заперечував проти закриття провадження у справі у зв`язку із відмовою позивача від позову, подав до суду клопотання, в якому просив відмовити у задоволенні заяви представника позивача про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в зв`язку із тим, що представником позивача подано розрахунок витрат на правничу допомогу, який не відповідає реальності та розумності розміру, беручи до уваги принцип співмірності.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила перенести судове засідання у справі на інший термін в зв`язку із її стаціонарним лікуванням в Носівській ЦРЛ.

Суд вважає за можливе провести підготовче засідання без участі позивача та відповідача ОСОБА_2 , оскільки відсутні підстави, передбачені ч. 2, 5 ст. 198 ЦПК України, для його відкладення чи оголошення перерви.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України встановлено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відмова від позову не суперечить закону і не порушує прав та охоронюваних законом інтересів сторін, а тому є підстави для прийняття відмови позивачів від позову і закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Частиною 3 ст. 142 ЦПК України встановлено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

За змістом цієї статті, позивач, який не підтримує позовні вимоги, набуває право на відшкодування судових витрат в разі, коли він звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача, а відповідач після пред`явлення до нього позову задовольнив ці вимоги, тобто виконав вимоги позивача.

З матеріалів справи вбачається, що зміни до п. 1 рішення восьмої сесії сьомого скликання Носівської міської ради Чернігівської області від 3 червня 2016 року № 14/8/VII та виключення ОСОБА_2 зі списку осіб, яким вказаним рішенням наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення для передачі у власність земельної ділянки, було винесено лише після пред`явлення позову та після відкриття провадження у справі, тобто позивач не підтримує свої позовні вимоги внаслідок їх задоволення відповідачами.

Ураховуючи те, що подання заяви позивачем про закриття провадження у справі було зумовлено задоволенням їх відповідачами після відкриття провадження у справі судом, позивач має право просити про стягнення з відповідачів понесених нею судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (ст.ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України встановлено для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу позивачем та її представником надано: копію договору № 25 про надання правничої допомоги від 30 травня 2018 року, детальний опис робіт (наданих послуг) від 20 травня 2021 року та засвідчені копії квитанцій до прибуткового касового ордера № 20 від 23 лютого 2019 року на суму 2 500 грн., № 28 від 23 квітня 2019 року на суму 2 500 грн., № 34 від 15 травня 2019 року на суму 2 500 грн., № 16 від 9 березня 2021 року на суму 2 500 грн. та № 43 від 30 травня 2018 року на суму 13 000 грн.

Проте, позивач та її представник не надали суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Інформація, яка міститься в детальному описі робіт (наданих послуг) від 20 травня 2021 року, зокрема, перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18.

Ураховуючи те, що позивач та її представник у встановленому законом порядку документально не довели понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 25 500 (13 000+2 500+2 500+2 500+2 500+2 500) грн., не надали їх детального розрахунку із зазначенням витраченого часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх стягнення з відповідачів на користь позивача.

Разом з тим, пунктом 5.4 договору № 25 про надання правничої допомоги від 30 травня 2018 року передбачено, що клієнт зобов`язаний сплатити адвокатському об`єднанню гонорар за позитивний результат (скасування рішення Носівської міської ради Чернігівської області від 3 червня 2016 року № 14/8/VII, в частині надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) у сумі, еквівалентній 2 000 доларів США, протягом трьох днів після набрання чинності рішенням суду про задоволення позову.

Відповідно до п. 4 ст. 1, частин 3 та 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При встановленні розміру гонорару відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Таким чином, сума, обумовлена до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою у п. 5.4 договору № 25 про надання правничої допомоги від 30 травня 2018 року, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат.

Суд вважає, що зазначена сума виходить за рамки розумності та є неспівмірною з складністю справи та її значенням для позивача.

Пунктом 5.4 договору № 25 про надання правничої допомоги від 30 травня 2018 року сторонами договору чітко визначено підстави та строк сплати «гонорару успіху», а саме:

- позитивним результатом відповідно до договору є скасування рішення Носівської міської ради Чернігівської області від 3 червня 2016 року № 14/8/VII в частині надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- строк сплати «гонорару успіху» відповідно до договору є три дні після набрання чинності рішенням суду про задоволення позову.

У даному випадку в зв`язку з відмовою позивача від позову судом не ухвалюється рішення по суті позовних вимог, тобто відсутня підстава та не настане подія, з якими пов`язується виникнення у позивача відповідно до п. 5.4 договору № 25 про надання правничої допомоги від 30 травня 2018 року обов`язку сплатити адвокатському об`єднанню гонорар за позитивний результат.

За таких обставин суд не вбачає законних підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 54 820 грн. («гонорар успіху»).

Суд не вирішує питання про стягнення з відповідачів на користь позивача понесених нею судових витрат по сплаті судового збору, оскільки представник позивача у заяві про відмову від позову та присудження стягнення судових витрат від 27 травня 2021 року не порушував питання про їх стягнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 259-261, 354 ЦПК України, суд,

постановив:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову.

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Носівської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_2 про визнання рішення частково недійсним.

У задоволенні вимог представник позивача адвоката Гудзери Тараса Сергійовича від 27 травня 2021 року про присудження стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 80 320 грн. відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга на протязі п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.В. Киреєв