Житомирський апеляційний суд
Справа №289/252/21 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 63 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого Павицької Т. М.,
суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №289/252/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Макарівської квартирно-експлуатаційної частини (району) Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про визнання дій відповідачів неправомірними та зобов`язання відповідачів здійснити виплату грошової компенсації за неотримане житло, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Сіренко Н.С., в м. Радомишлі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому з урахуванням заяви про уточнення збільшених позовних вимог просив:
- визнати неправомірними дії відповідачів в частині порушення ними вимог п. 18 ч. 9 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», постанови Кабінету Міністрів №728 «Порядок визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення» від 02.09.2015 щодо ненадання йому належного житла і невиплати грошової компенсації, учаснику бойових дій АТО, інваліду війни 2 групи, за неотримане житло з часу постановки на квартирний облік;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , Макарівську квартирно-експлуатаційну частину (району) Міністерства оборони України, Міністерство оборони України здійснити йому виплату, як учаснику бойових дій АТО, інваліду війни 2 групи, у складі сім`ї з трьох чоловік, грошову компенсацію за неотримане житло згідно встановленій законодавством України формулою проведення компенсації.
В обґрунтування позову зазначає, що він з 25.05.1994 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 , у подальшому згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 16.04.1996 №86, з ним був підписаний контракт і в подальшому він був зарахований на військову службу по контракту. Вказує, що у період з 15.12.2014 по 05.03.2015 він виконував завдання в зоні проведення АТО в Донецькій області, приймав участь у бойових діях, де отримав контузію, травму та статус учасника бойових дій. Зазначає, що 03.04.2018 він отримав статус інваліда війни 3 групи, а в березні 2021 року йому встановлена 2 група інваліда війни.
Стверджує, що відповідно до протоколу №129 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 30.11.2015 його та його сім`ї в складі трьох осіб, зараховано на квартирний облік у в/ч НОМЕР_1 в загальну чергу та першочергове отримання житла (двокімнатної квартири), а 27.04.2018 згідно протоколу №168 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 внесені зміни до його облікової справи, як інваліда війни 3 групи, у зв`язку із набуттям права на пільги позачергового отримання житла.
Вказує, що з часу постановки його на квартирний облік, а також в період з 03.04.2018 по 03.04.2020 ніяких пропозицій щодо виплати грошової компенсації за неотримане житло від відповідачів не надходило, лише після його письмових звернень тричі пропонувалося отримання житло, яке не відповідало санітарно-гігієнічним нормам та з порушенням норм житлової площі на кожного члена сім`ї, що було підставою для його відмови від запропонованого житла.
Зазначає, що він щорічно та неодноразово звертався до відповідачів із нотаріально посвідченими заявами про отримання грошової компенсації, але до теперішнього часу грошову компенсацію за неотримане житло він, як учаснику бойових дій АТО, інваліду 2 групи - не виплачено, рішення житловою комісією в/ч НОМЕР_1 з цього приводу взагалі не приймалося. Враховуючи викладене, вважає, що така бездіяльність щодо ненадання житла або грошової компенсації є незаконною, протиправною, а тому просить задовольнити його позов в повному обсязі.
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії відповідачів в частині невиконання ними п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постанови Кабінету Міністрів України №728 від 02.09.2015 «Деякі питання забезпечення житлом військовослужбовців та інших громадян» щодо ненадання належного житла і не вирішення питання виплати грошової компенсації учаснику бойових дій АТО, особі з інвалідністю 2 групи ОСОБА_1 , за неотримане житло з часу постановки на квартирний облік. В іншій частині відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю в частині невиплати компенсації за неотримане житло.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині позовних вимог щодо зобов`язання виплати грошової компенсації за неотримане житло, посилаючись на те, що суд не вправі перебирати на себе повноваження державних органів чи органів місцевого самоврядування, визначених законом якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, оскільки вважає, що таке право є його державною гарантією.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки щодо виплати грошової компенсації за неотримане житло іншим військовослужбовцям, які отримали пізніше статус учасника бойових дій і пізніше стали на чергу для отримання житла. Крім того, вказує на безпідставність відмови суду першої інстанції щодо позовних вимог до Міністерства оборони України. Враховуючи викладене, просить скасувати рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, а саме визнати неправомірними дії в частині невиплати компенсації за неотримане житло та зобов`язати відповідачів здійснити виплату грошової компенсації за неотримане житло.

Вирішуючи даний спір апеляційний суд виходить з наступного.

Щодо юрисдикції даного спору колегія суддів зазначає.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального управління інженерно інфраструктурного забезпечення Командування об`єднаних сил логісти Управління Збройних сил України, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження та роз`яснено, що вказаний спір відноситься до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Сьомого апеляційного суду від 30 листопада 2020 року ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року залишено без змін.

12 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовом до військової частини НОМЕР_1 , Макарівської квартирно-експлуатаційної частини (району) Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог - Міністерство оборони України про виплату грошової компенсації за неотримане житло.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті провадження у справі.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 лютого 2021 року скасовано, а справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Макарівської квартирно-експлуатаційної частини (району) Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог - Міністерство оборони України про виплату грошової компенсації за неотримане житло до Радомишльського районного суду Житомирської області для продовження розгляду справи.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі 569/5553/17 від 30 січня 2019 року зазначено наступне.

«Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення позивача до суду з указаним позовом спрямоване на відновлення його права на працю внаслідок порушення, на думку ОСОБА_3, відповідачем порядку прийому на роботу, на захист якого спрямовані засоби та норми, визначені саме цивільним (трудовим) і цивільним процесуальним законодавством.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, помилково вважав спір між сторонами публічно-правовим, пов`язаним з оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень, у зв`язку із чим необґрунтовано відмовив позивачу у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України (у редакції, яка була чинною на час вчинення відповідної процесуальної дії).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Крім того, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у відкритті провадження не врахували наявних у матеріалах справи ухвал Рівненського окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року та Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2017 року про закриття провадження в аналогічній справі за адміністративним позовом ОСОБА_3, з огляду на те, що її не належить розглядати в порядку КАС України. Тим самим поставили під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту».

Відтак, слідує, що за умови попереднього звернення ОСОБА_1 з аналогічним позовом до адміністративного суду і відмови цим судом у відкритті провадження у справі з мотивів порушення правил юрисдикції, відмова у розгляді справи по суті суперечитиме гарантованому Конвенцією праву позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про розгляд справи в порядку цивільного судочинства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 з 25.05.1994 проходив військову службу в Збройних Силах, в т.ч. з 16.04.1996 на різних посадах у в/ч НОМЕР_1 . Наведене підтверджується витягом з особової справи ОСОБА_1 .

На підставі рапорта від 07.11.2015 ОСОБА_1 30.11.2015 зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 ; до першочергового списку - 30.11.2015; до позачергового списку - 27.04.2018.

Відповідно до протоколу №129 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2015 ОСОБА_1 та його сім`ю у складі 3-х осіб зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 , в загальну чергу та першочергове отримання житлового приміщення, в зв`язку з набуттям права на пільги першочергового отримання жилого приміщення, а саме отримання статусу бойових дій (посвідчення: серія НОМЕР_2 ).

Згідно довідки №185 виданої ПП «Житлоремсервіс» у листопаді 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає та постійно прописаний у в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до протоколу №141 спільного засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , начальника Городоцького гарнізону та начальника Макарівської КЕЧ (району) від 24.10.2016 погоджено надання грошової компенсації в розмірі 372 908,25 грн прапорщику ОСОБА_1 та його сім`ї у складі: дружини ОСОБА_2 , доньки ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки Ощадбанку №385 від 25 жовтня 2016 року ОСОБА_1 в списках на право приватизації житлового фонду під час проживання за адресою: АДРЕСА_1 право на використання житлового чека не використав.

Вбачається, що 26 жовтня 2016 року ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 нотаріально засвідчили заяви про згоду на отримання грошової компенсації взамін на жиле приміщення.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 27.04.2015, з квітня 2018 року позивач отримав статус особи з інвалідністю внаслідок війни 3 групи та він перебуває на обліку в базі Єдиного державного автоматизованого реєстру пільговиків з 03.04.2018, а з 24.03.2021 ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності (травма контузія, пов`язана із захистом Батьківщини), про що ОСОБА_1 повідомив командира в/ч НОМЕР_1 та голову житлової комісії та надав відповідні документи для долучення до особової справи і внесення відповідних змін.

Із змісту Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 29.11.2018 вбачається відсутність відомостей за вказаними параметрами запиту відносно ОСОБА_1

02 січня 2019 року ОСОБА_1 подав командиру в/ч НОМЕР_1 рапорт про надання згоди на отримання грошової компенсації за належне для отримання житло, який, згідно резолюції, переадресований голові житлової комісії.

Згідно списку загальної черги військовослужбовців Городоцького гарнізону м. Радомишль які перебувають на квартирному обліку, станом на 01.01.2020 ОСОБА_1 рахується під АДРЕСА_2 .

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.09.2020 №17-рс прапорщика ОСОБА_1 звільнено в запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

28 вересня 2020 року ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, вислуга років у Збройних Силах становить: календарна 26 років 2 місяці 26 днів, пільгова 0 років 5 місяців 10 днів, загальна 26 років 8 місяців 6 днів, визначено необхідні виплати, постійним або службовим житлом не забезпечувався.

Відповідно до листа військової частини НОМЕР_1 №648/608 від 10.03.2021 вбачається, що ОСОБА_1 пропонувалася житлова площа за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно повідомлення військової частини НОМЕР_1 №648/675 від 16.03.2021 слідує, що ОСОБА_1 відмовився від запропонованого постійного житлового приміщення та його відмова прийнята.

Відповідно до списку загальної черги військовослужбовців Городоцького гарнізону м. Радомишль, які перебувають на квартирному обліку, станом на 01.04.2021 ОСОБА_1 значиться з 27.04.2018 за №2 у списках позачерговиків.

Згідно витягу з Протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №9 від 22.04.2021 рішенням житлової комісії внесені зміни та долучені до облікової справи ОСОБА_1 документи у зв`язку із зміною групи інвалідності та зі зміною реєстрації та проживання доньки ОСОБА_3

06 січня 2021 року ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 нотаріально засвідчили заяви про згоду на отримання грошової компенсації взамін на жиле приміщення.

Предметом позову у справі, що переглядається є невиплата ОСОБА_1 грошової компенсації, як учаснику бойових дій АТО, інваліду війни 2 групи, за неотримане житло з часу постановки на квартирний облік.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднаймом (наймом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Механізм визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей, що перебувають разом з ними на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який ведеться у військових частинах, органах, підрозділах, загонах, військових навчальних закладах, установах (далі - військові частини), а у разі їх розформування - у військових комісаріатах та квартирно-експлуатаційних установах (організаціях), за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення (далі - компенсація) установлено Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №728 (надалі по тексту також - Порядок 728).

Згідно з п. 3 Порядку №728, військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, мають право отримати компенсацію один раз протягом усього часу проходження військовослужбовцями військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 728, визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, черговість надання компенсації визначається за часом взяття військовослужбовця та членів його сім`ї на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та/або включення до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень.

Згідно із пунктом 6 Порядку № 728, підставою для відмови у наданні військовослужбовцю та членам його сім`ї компенсації є їх зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або виключення із списків громадян, що мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень.

За змістом пункту 12 Порядку №728, житлові комісії розглядають рапорти військовослужбовців (заяви, зазначені в пункті 11 цього Порядку) щодо надання компенсації та приймають рішення про її надання або відмову в наданні.

Наказом Міністра оборони України № 542 від 08.10.2015, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 728 «Деякі питання забезпечення житлом військовослужбовців та інших громадян» внесено зміни у Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 за №24/20337 (далі - Інструкція №737). Зокрема, розділ IV було доповнено пунктами 4.10-4.18, які передбачають процедуру отримання військовослужбовцями грошової компенсації замість належного їм для отримання жилого приміщення.

Так, пунктом 4.13 цієї Інструкції, встановлено, що черговість надання компенсації визначається за часом взяття військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби, та членів сім`ї військовослужбовця) на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та/або включення до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове одержання жилих приміщень.

Для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру військовослужбовець (особа, звільнена з військової служби, та члени сім`ї військовослужбовця) за місцем перебування його на квартирному обліку подає житловій комісії відповідної військової частини, військового комісаріату чи квартирно-експлуатаційній установі (організації) документи, визначені пунктом 11 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №728.

Житлові комісії та/або квартирно-експлуатаційні організації одночасно перевіряють документи, зазначені у пункті 4.6 цього розділу.

Житлові комісії в десятиденний строк розглядають рапорти військовослужбовців (заяви осіб, звільнених з військової служби, та членів сімей військовослужбовців) щодо надання компенсації та на підставі отриманих документів приймають рішення про надання або відмову в наданні компенсації.

Відповідно до положень статей 42 та 43 Житлового кодексу Української РСР, пункту 32 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 та пункту 38 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Зазначеній категорії громадян жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік, включення до списків осіб, які користуються правом позачергового та першочергового одержання жилих приміщень.

Тож, з наведеного слідує, що законодавством передбачено як надання військовослужбовцю приміщення у разі його наявності, так і передбачена можливість нарахування та виплати відповідної компенсації у грошовому вимірі за таке житло, проте, обидва випадки, які є альтернативними та залежать від певних обставин, не змінюють самої суті необхідності перебування заявника у черзі на таке житло та необхідності дотримання черговості у наданні будь то житла чи грошової компенсації за нього. Отже, суд першої інстанції цілком обґрунтовано констатував, що відповідач військова частина НОМЕР_1 , діючи в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, для громадян (військовослужбовців), які потребують поліпшення житлових умов, та мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, встановила передбачену Житловим кодексом Української РСР черговість в отриманні житлових приміщень.

Сам механізм здійснення компенсації встановлений у розділі VI Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і членів їх сімей, затвердженої наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 05.01.2016 №3, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.02.2016 за №172/28302 (далі - Інструкція).

Згідно норм пункту 9 розділі VI Інструкції, житлово-побутова комісія письмово інформує військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та членів їх сімей, у яких настала черга на отримання житлових приміщень у поточному році, про їх право на отримання компенсації та про її орієнтовний розмір.

Відповідно до пункту 5 Порядку 728 та пункту 4 розділу VI Інструкції, черговість надання компенсації визначається за часом зарахування військовослужбовця та членів його сім`ї на квартирний облік та/або включення до списків осіб, які користуються правом першочергового чи позачергового отримання житлових приміщень.

Під час розгляду даного спору з матеріалів справи вбачається, що позивач у Списку осіб, які перебувають на квартирному обліку в загальній черзі Городоцького гарнізону м. Радомишль, станом на 01.04.2021 значиться з 27.04.2018 за №2 у списках позачерговиків, а отже, у поточному році, його черга на отримання житла або грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення ще не настала.

Отже, при звільненні з військової служби, позивач залишився перебувати на квартирному обліку та має право на забезпечення житлом, шляхом надання житла для постійного проживання в порядку черговості, або, за бажанням, при настанні черги на отримання житла та наявності відповідних кошторисних призначень - на виплату грошової компенсації.

Крім того, колегія апеляційного суду звертає увагу, що жоден із учасників спору не заперечує наявності у позивача права на отримання житла або грошової компенсації, але, позивач позбавлений можливості таке право реалізувати.

Проте, позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправність дій відповідачів щодо розподілу бюджетних коштів, призначених для забезпечення житлом (компенсацією) військовослужбовців.

Відносно позовної вимоги про зобов`язання відповідачів виплати, учаснику бойових дій АТО, інваліду війни 2 групи, у складі сім`ї з трьох чоловік, грошову компенсацію за неотримане житло згідно встановленій законодавством України формулою проведення компенсації колегія суддів зазначає наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Статтями 4 ЦПК України, 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що суд не вправі перебирати на себе повноваження державних органів, чи органів місцевого самоврядування, визначених законом, суд не може також підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта.

Таким чином, суд дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні вимог про зобов`язання відповідачів здійснити виплату грошової компенсації за неотримане житло.

В межах цієї справи, позивач не заявляв вимог про стягнення грошової компенсації з відповідачів.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги в частині зобов`язання компенсувати ОСОБА_1 грошові кошти за неотримане житло, та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 22 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді