Дата документу 14.12.2021 Справа № 331/4868/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 331/4868/20

Провадження №22-ц/807/3801/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Запорізької обласної ради на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2021 року в складі судді Жукової О.Є. у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради, третя особа Запорізька обласна рада про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради про стягнення витрачених позивачем сум для потреб підприємства у загальному розмірі 84 653,03 гривень, інфляційні втрати в сумі 3 386,12 гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що з 16 листопада 2015 року працює на посаді в.о. головного редактора в КП «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради.

З січня 2019 року відповідач не виплачує їй кошти, використані на потреби підприємства, які виникали під час виконання нею обов`язків передбачених трудовим договором та посадовою інструкцією, згідно з авансовими звітами, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку позивач посилаючись на вимоги ст. 121 КЗпП України, ст. ст. 1007 1159,1160 ЦК України просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Запорізьку обласну раду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради, третя особа Запорізька обласна рада про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_1 суму невиплачених витрат на відрядження в розмірі 5432,74 гривень, кошти, витрачені на потреби підприємства в сумі 61 764,63 гривень, судовий збір в сумі 648,78 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Запорізькою обласною радою подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права при ухваленні рішення в частині задоволення позовних вимог, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позовні вимоги в цій справі стосуються компенсації за витрачені нею кошти на потреби підприємства з 31.01.2019 по 14.09.2020, у тому числі компенсації за витрачені позивачем кошти на відрядження. Оскільки строк позовної давності, визначений ст. 233 КЗпП України складає всього 3 місяці, тому позивач звернувшись з позовом до суду 17.12.2020, пропустила визначений законом строк позовної давності.

Оскільки відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача, суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги, неправильно застосувавши норми матеріально права, зокрема положення ст. 256,267 ЦК України та ст. 233, 241-1 КЗпП України.

Під час розгляду справи позивачем не доведено факту існування небезпеки настання невигідних для підприємства майнових наслідків, зокрема не доведено, що відбулось покращення технічного стану транспортного засобу автомобіля Ланос. Акт технічного стану транспортного засобу автомобіля Daewoo Lanos НОМЕР_1 , який перебуває на балансі КП «Газета «Запорізька правда» ЗОР не може вважатись належним доказом, оскільки складений особами, що не мають необхідної кваліфікації.

Також апелянт зазначав, що звіти надані позивачем не відповідають вимогам форми Звіту про використання коштів, затвердженого наказом МФУ № 841 від 28.09.2015, оскільки мають незаповнену графу «Кому, за що і на підставі якого документа заплачено».

Інформація про здійснення витрат позивачем на користь підприємства до Запорізької обласної ради ніколи не надходила, всупереч рішення ЗОР від 09.10.2017 № 87 та листа від 07.09.2018 № 01-16/0652. При цьому з 24.04.2019 після визнання недійсним свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації газети «Запорізька правда» серії ЗЗ№ 384 від 15.06.2000 підприємство втратило право випуску газети і з цього часу не здійснює свою господарську діяльність передбачену статутом, що не було враховано судом при ухваленні рішення.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 листопада 2021 року справу за апеляційною скаргою Запорізької обласної ради на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2021 року в цій справі призначено до розгляду в загальному порядку з викликом учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Зміст апеляційної скарги Запорізької обласної ради містить обґрунтування порушення судом норм матеріального права при ухваленні рішення в частині задоволення позовних вимог.

З цих підстав предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 .

В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується, а тому судовою колегією не переглядається.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено положеннями ст. 22 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», статут редакції друкованого засобу масової інформації визначає виробничі, майнові, фінансові та інші умови її діяльності.

Статут редакції затверджується засновником (співзасновниками) відповідно до чинного законодавства України.

Статут редакції може передбачати будь-які види господарської діяльності, які не заборонені законом і відповідають цілям її діяльності.

У статуті редакції визначаються: засновник (співзасновники) та назва друкованого засобу масової інформації, місцезнаходження його редакції, предмет і цілі діяльності, її органи управління, порядок їх формування, компетенція та повноваження журналістського і трудового колективів та їх виборних органів, порядок утворення майна редакції, положення щодо вирішення питань виробничого, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності видання та його редакції, умови її реорганізації, припинення діяльності, інші положення.

Відповідно до положень ч. 1,4 ст. 23 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редактор (головний редактор) друкованого засобу масової інформації є керівником редакції, уповноваженим на те засновником (співзасновниками).

Редактор (головний редактор) керує діяльністю редакції в межах повноважень, визначених її статутом, представляє редакцію у відносинах із засновником (співзасновниками), видавцем, авторами, державними органами, об`єднаннями громадян і окремими громадянами, а також у суді і третейському суді та несе відповідальність за виконання вимог, що ставляться до діяльності друкованого засобу масової інформації, його редакції відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

Відповідно до рішення Запорізької обласної ради від 09.04.2015 №31 «Про уточнений перелік об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області» (зі змінами від 28.05.2015 №19 та від 27.08.2015 №44) Комунальне підприємство «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради належить до об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області.

Комунальне підприємство «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради (далі - Підприємство) діє згідно із статутом, затвердженим рішенням Запорізької обласної ради від 26.12.2013 № 17 «Про перейменування редакції газети «Запорізька правда» та затвердження нової редакції статуту».

Відповідно до Статуту, засновником газети «Запорізька правда» є Запорізька обласна рада. (п.1.1.).

Підприємство є підпорядкованим, підзвітним і підконтрольним Запорізькій обласній раді (надалі - Уповноважений орган). (п.1.3.)

Основною метою діяльності Підприємства є підготовка матеріалів до друку та випуск у світ газети «Запорізька правда», розповсюдження її серед передплатників та у вільному продажу в Запорізькій області та Україні (3.1.)

Підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, здійснює свою діяльність на основі принципів підприємництва і відповідно до чинного законодавства України та цього Статуту ( п.4.2.)

Головний редактор Підприємства: керує творчою, економічно-фінансовою та господарською діяльністю Підприємства, визначає й контролює спрямування, зміст і літературний рівень газети «Запорізька правда» (п. 8.3., 8.3.8).

Наказом Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 24.04.2019 № 88/04 визнано недійсним свідоцтво про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації газети «Запорізька правда» серії ЗЗ № 384 від 15.06.2000.

В подальшому, Запорізькою обласною радою було прийнято рішення від 18.03.2021 № 46 «Про припинення комунального підприємства «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Запоріжжя» Запорізької обласної ради» .

Зазначеним рішенням вирішено припинити комунальне підприємство «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради () шляхом приєднання до комунального підприємства «Запоріжжя» Запорізької обласної ради ().

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 на час подання позову займала посаду в.о. головного редактора Комунального підприємства «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради, на підставі розпорядження Запорізької обласної ради № 220-вс від 16.11.2015.

Згідно «бухгалтерської довідки» складеної головним бухгалтером КП «Газета «Запорізька правда» Явною К.М. та підписаною в.о. головного редактора ОСОБА_1 , станом на 14.12.2020 заборгованість КП «Газета «Запорізька правда» ЗОР перед ОСОБА_1 за авансовими звітами складає 84653,03 грн, така заборгованість накопичилась протягом 2019 та 2020 року.

За час перебування на посаді, ОСОБА_1 неодноразово перебувала у відрядженнях, що підтверджується наказами по підприємству №2 від 30.01.2019, №6 від 06.02.2019, №4 від 07.02.2019, №8 від 18.02.2019, №9 від 26.02.2019, №12 від 12.03.2019, № 13 від 22.03.2019, №14 від 27.03.2019, № 16 від 04.2019, №17 від 19.04.2019, №18 від 22.04.2019, №12 від 26.08.2020, №13 від 09.09.2020.

Компенсацію у зв`язку із службовими відрядженнями згідно звітів про використані кошти, виданих на відрядження або під звіт № 5 від 14.09.2020, № 7 від 11.02.2019, № 8 від 13.02.2019, № 11 від 25.02.2019, № 12 від 01.03.2019, № 16 від 19.03.2019 , № 17 від 25.03.2019, № 19 від 01.04.2019,№20 від 15.04.2019 , № 22 від 24.04.2019, № 23 від 30.04.2019, № 4 від 07.09.2020, № 5 від 04.02.2019 ОСОБА_1 не виплачено.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року №59 «Про затвердження Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон» службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади (поїздка державного службовця розпорядження керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Направлення працівника підприємства у відрядження здійснює керівник цього підприємства або його заступник (направлення у відрядження державного службовця здійснює керівник державної служби) і оформлює наказом (розпорядженням), у якому зазначаються мета виїзду, завдання (за потреби), пункт призначення (місто або міста призначення, інші населені пункти, найменування підприємства, установи або організації, куди відряджається працівник), строк (дата вибуття у відрядження та дата прибуття з відрядження), джерело фінансового забезпечення витрат на відрядження, а також за потреби інші ключові моменти (вид транспорту, інформація про додаткові обмеження щодо сум та цілей використання коштів, наданих на відрядження, у разі їх встановлення керівником), після затвердження кошторису витрат.

Як правильно вказав суд першої інстанції, наказ (розпорядження) керівника підприємства про направлення працівника у відрядження є обов`язковим і зазначені накази долучені позивачем до справи.

Як передбачено ч. 1,2 ст. 121 КЗпП України, працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

На підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Як визначено підпунктом 3.15 Інструкції № 114/8713, не належать до фонду оплати праці витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частини компенсації коштів, витрачених у зв`язку із службовими відрядженнями, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що такі виплати не входять до структури заробітної плати, а тому вони підлягають стягненню лише в межах тримісячного строку позовної давності визначеного ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Проте, судом першої інстанції не було враховано, що позивачем ОСОБА_1 , яка займала посаду в.о. головного редактора КП «Газета «Запорізька Правда» ЗОР та не могла не знати про відсутність коштів у Підприємства на відшкодування витрат, пов`язаних зі службовими відрядженнями, враховуючи дату подання позову 17 грудня 2020 року, фактично було пропущено визначений законом тримісячний строк і до вимог про стягнення витрат на суму 1984,20 гривень за звітом № 5 від 14.09.2020 та витрат на суму 3448,54 гривень за звітом № 4 від 07.09.2020, до помилкового висновку про можливість стягнення яких, дійшов суд першої інстанції.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 751/1198/18 вказано, що встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

При цьому Верховний Суд зазначив, що оскільки у статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. При цьому поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Клопотань про поновлення строку встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України ОСОБА_1 не заявляла, про причини пропуску, визначеного законом строку суд не повідомляла, на поважність таких причин не посилалась.

Окрім того, наказами про забезпечення належного стану транспортного засобу № 21 та 21-а від 24.04.2019 вирішено провести огляд та освідування технічного стану автомобіля Daewoo Lanos д.н. НОМЕР_1 . Для проведення огляду призначено комісію у складі головного бухгалтера, начальника відділу реклами та головного дизайнера.

За результатами проведеного огляду в.о. головного директора Н.Г. Зворигіна, наказала забезпечити проведення фахового огляду та ремонтних робіт т/з. У зв`язку з перебуванням автомобіля Daewoo Lanos на відповідальному зберіганні у ОСОБА_1 на СТО «Форсаж», вирішено провести вищезазначені роботи з огляду та ремонту т/з на цьому ж СТО. Витрати покладено на ОСОБА_1 з подальшим їх відшкодуванням з бюджету підприємства.

Із Акту технічного стану транспортного засобу автомобіля Daewoo Lanos № НОМЕР_2 , що перебуває на балансі КП «Газета «Запорізька правда» ЗОР від 24.04.2019 вбачається, що вищезазначений т/з перебуває на балансі підприємства з 2006 року та з цього часу не обслуговувався. Наявні недоліки: не працюють фари дальнього та ближнього світла, габаритні вогні; в двигуні чутні гуркотіння і стукіт, що свідчать про його аварійний стан.

З матеріалів справи вбачається, що в.о. головного редактора КП «Газета «Запорізька Правда» Зворигіною Н.Г. були затвердженні звіти ОСОБА_1 з доданими до них підтверджуючими документами про фактично понесені нею витрати.

До позову долучено «звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт», а саме:

-№ 4 від 31.01.2019 року на суму 199,80 гривень, з призначенням «витрати на пальне для перевезення тиражу»;

-№ 9 від 14.02.2019 року на суму 200,07 гривень, з призначенням «витрати на пальне для перевезення тиражу»;

-№ 18 від 28.03.2019 року на суму 316,06 гривень, з призначенням «витрати на пальне для перевезення тиражу»;

-№ 24 від 03.06.2019 року на суму 18 000,00 гривень, з призначенням «оплата ремонту авто Daewoo Lanos згідно рахунку № 214 від 05.04.2019 та акту прийому передачі виконаних послуг № 214 від 03.06.2019»;

-№ 25 від 03.06.2019 року на суму 8100,00 гривень з призначенням «оплата ремонту авто Daewoo Lanos згідно рахунку № 219 від 08.06.2019 та акту прийому передачі виконаних послуг № 219 від 03.06.2019»;

-№ 26 від 03.06.2019 року на суму 20 000,00 гривень з призначенням «оплата ремонту авто Daewoo Lanos згідно рахунку № 217 від 10.05.2019 та акту прийому передачі виконаних послуг № 217 від 03.06.2019»;

-№ 27 від 13.06.2019 року на суму 826,00 гривень з призначенням оплата страхового полісу авто Daewoo Lanos»;

-№ 28 від 17.06.2019 року на суму 490,10 гривень з призначенням «витрати на пальне для обкатки машини після ремонту»;

-,№ 29 від 02.10.2019 року на суму 1298,00 гривень з призначенням «заміна масла, фільтрів та зняття і установка ДВС»;

-№ 01 від 26.02.2020 року на суму 6381,00 гривень з призначенням «оплати судового збору та оплати комісій»;

-№ 02 від 18.03.2020 року на суму 3696,60 гривень з призначенням «оплата судового збору та оплата комісій»;

-№ 03 від 25.08.2020 року на суму 2257,00 гривень з призначенням «оплата судового збору, оплата боргу РРО та оплата комісій».

Всього оплат за вищенаведеними актами на суму 61 764,63 гривень.

На підставі положень статей 1158, 1160 ЦК України та вищенаведених наказів про забезпечення належного стану транспортного засобу № 21 та 21-а від 24.04.2019, акту технічного стану транспортного засобу автомобіля Daewoo Lanos № НОМЕР_2 , та бухгалтерської довідки за вих. № 29 від 16 грудня 2020 року, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність підстав для відшкодування ОСОБА_1 коштів, витрачених нею на потреби підприємства в сумі 61 764,63 грн.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Положеннями ст. 1158 ЦК України передбачено, що у випадках, якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення.

Особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір.

Якщо особа, яка розпочала дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, не має можливості повідомити про свої дії цю особу, вона зобов`язана вжити усіх залежних від неї заходів щодо попередження, усунення або зменшення невигідних майнових наслідків для іншої особи. Особа, яка вчиняє дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана взяти на себе всі обов`язки, пов`язані із вчиненням цих дій, зокрема обов`язки щодо вчинених правочинів.

Статтею 1160 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, при першій нагоді не повідомила цю особу про свої дії, вона не має права вимагати відшкодування зроблених витрат.

У пункті 49 постанови Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 915/720/18 зроблено наступні висновки: для виникнення у особи права на відшкодування фактично зроблених витрат при вчиненні дій в майнових інтересах іншої особи, необхідною є наявність ряду умов, а саме:

- небезпека має загрожувати саме майновим інтересам іншої особи;

- небезпека настання невигідних майнових наслідків має бути реальною, а не уявною;

- дії щодо запобігання попередженню, усуненню або зменшенню небезпеки настання невигідних майнових наслідків здійснюються нею за власною ініціативою, а не у зв`язку з укладенням договору доручення чи іншого цивільно-правового договору, відповідні дії не мають бути пов`язаними з виконанням службових чи інших, покладених відповідно до вимог закону, обов`язків;

- дії, вчинені в інтересах іншої особи без її доручення, мають містити очевидну користь для заінтересованої особи;

- зобов`язання з відшкодування витрат, понесених особою у зв`язку з вчиненням нею дій у майнових інтересах іншої особи без її доручення виникає за умови відсутності можливості отримати відповідну згоду на вчинення дій у її інтересах.

Як зазначалось вище КП «Газета «Запорізька Правда» ЗОР є підпорядкованою, підзвітною і підконтрольною засновнику - Запорізькій обласній раді (п.1.3. Статуту).

При цьому, на час прийняття ОСОБА_1 рішення про проведення огляду, освідування, ремонту та обкатки автомобіля Daewoo Lanos д.н. НОМЕР_1 КП Газета «Запорізька правда» ЗОР вже не вело виробничої діяльності, про що зазначено в наказі № 21-а від 24.04.2019 (т.1, а.с. 201) і підтверджено відповідним наказом ГТУЮ в Запорізькій області № 88/04 від 24.04.2019, яким визнано недійсним свідоцтво про державну реєстрацію друкованого засобу ЗЗ № 384 від 15.06.2000.

Оскільки КП Газета «Запорізька правда» ЗОР не здійснювало видавництво однойменної газети і не вело жодної іншої діяльності визначеної статутом, про що в своїх поясненнях зазначала позивач, відсутність можливості використовувати автомобіль Daewoo Lanos д.н. НОМЕР_1 працівниками газети через його аварійний стан та відсутність полісу обов`язкового страхування, об`єктивно не загрожувало майновим інтересам відповідача.

Постійне перебування автомобіля Daewoo Lanos д.н. НОМЕР_1 на відповідному СТО чи на паркувальному майданчику біля будівлі підприємства в первісному стані, без проведення ОСОБА_1 його капітального ремонту, також не створювало небезпеки майновим інтересам Підприємства, зокрема не загрожувало його знищенням чи псуванням.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не доведено існування реальної загрози майновим інтересам КП «Газета «Запорізька Правда» ЗОР та необхідності у зв`язку з цим понесення нею витрат на придбання пального для перевезення тиражу, оплатою судового збору, оплата боргу РРО та оплатою комісій за власний кошт.

Такі дії позивача, на переконання колегії суддів, не містять очевидної користі для заінтересованої особи та не свідчать про усунення небезпеки майну відповідача, а також про її існування.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки під час розгляду справи позивачем не доведено наявність необхідних умов для застосування до спірних правовідносин положень наведених статей Цивільного кодексу України.

ОСОБА_1 не доведено, що: небезпека настання невигідних майнових наслідків була реальною, а не уявною; вона загрожувала саме майновим інтересам відповідача, а вчинені позивачем дії містять очевидну користь для Підприємства; повідомлення Запорізькій обласній раді про вчинення відповідних дій здійснено позивачем за першої нагоди.

Відповідно до положень ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Як передбачено п. 5.4 Статуту КП «Газета «Запорізька Правда», джерелами формування майна Підприємства є:

5.4.1. Майно, передане йому Уповноваженим органом.

5.4.2. Майно, придбане у інших юридичних осіб.

5.4.3. Майно, що надходить безоплатно або у вигляді безповоротної допомоги чи добровільних благодійних внесків, пожертвувань юридичних і фізичних осіб.

5.4.4. Доходи від реалізації продукції (робіт, послуг), а також від інших видів господарської діяльності.

5.4.5. Надходження від здачі в оренду (з дозволу Уповноваженого органу) майна, закріпленого на праві господарського відання.

5.4.6. Майно, отримане з інших джерел, не заборонених чинним законодавством України.

Враховуючи, що вищенаведені положення Статуту не передбачають джерела доходів та можливості фінансування діяльності Комунального підприємства «Газета «Запорізька Правда» за рахунок особистих коштів головного редактора чи особи виконуючої його обов`язки з наступним їх поверненням, ОСОБА_1 , як керівник підприємства, зобов`язана була повідомити уповноважених особі Запорізької міської ради про вчинення нею дій (правочинів) не передбачених Статутом.

Оскільки матеріали справи не містять доказів схвалення дій в.о. головного редактора КП «Газета «Запорізька правда» засновником - Запорізькою обласною радою, такі дії ОСОБА_1 не створюють жодних обов`язків для інших осіб, в тому числі і для відповідача.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції відповідно до п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга Запорізької обласної рада задоволена повністю, з позивача ОСОБА_1 на користь третьої особи підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги в сумі 1269,80 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Запорізької обласної ради задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2021 року в цій справі в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині постанову наступного змісту.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Газета «Запорізька правда» Запорізької обласної ради, третя особа Запорізька обласна рада про стягнення витрачених позивачем сум для потреб підприємства у загальному розмірі 61 764,63 гривень, суми невиплачених витрат на відрядження в розмірі 5432,74 гривень.

В іншій частині судове рішення учасниками справи не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Стягнути зі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Запорізької обласної ради, , витрати по сплаті судового збору в сумі 1269,80 грн. (одна тисяча двісті шістдесят дев`ять грн. 80 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова