Справа № 183/1446/21
Провадження № 2/202/1685/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 грудня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Бєльченко Л.А.,

при секретарі Булгаковій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

10.03.2021 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що є спільною сумісною власністю подружжя. В даному позові ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,5 кв.м., залишивши у власності ОСОБА_1 іншу 1/2 частку зазначеної квартири.

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.03.2021 року відмовлено у прийняття зустрічного позову ОСОБА_2 , справу за його позовом направлено за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (а.с.20,21).

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу від 19.04.2021 року визначено для розгляду справи суддю Ісаєву Д.А. ( а.с.с.27).

Ухвалою судді від 30.06.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в загальному провадженні (а.с.31).

17 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з зустрічною позовною заявою, в котрій просила визнати квартиру АДРЕСА_2 її особистою власністю (а.с.101).

Ухвалою суду від 16.09.2021 року позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 об`єднані в одне провадження з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільно нажитого майна подружжя (а.с.148).

Ухвалою суду від 16.09.2021 року закрито провадження у справі у частині вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільно нажитого майна подружжя на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з відмовою позивача від позову (а.с.149).

Відповідно до розпорядження №64 від 04.10.2021 року, у зв`язку з закінченням повноважень судді Ісаєвої Д.А., призначено повторний автоматизований розподіл справи (а.с.151).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу від 04.10.2021 року визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи (а.с.152).

Ухвалою від 04.10.2021 року дана справа прийнята до провадження судді Бєльченко і призначена до розгляду у спрощеному провадженні (а.с.153).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 , її представником, адвокатом Коломоєць С.В., зазначено, що 30 листопада 2018 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Купівля квартири здійснювалась виключно за особисті кошти ОСОБА_1 , які надавались їй її батьками та бабусею ОСОБА_4 в загальній сумі 715 000,00 грн., що еквівалентно 25184,13 доларів США. В день придбання квартири батьками позивача було надано грошові кошти, які були внесені на відкритий на ім`я ОСОБА_1 розрахунковий рахунок, та в цей же день було здійснено розрахунок з продавцем. На підтвердження походження грошових коштів позивач надала суду письмові докази.

На спростування режиму спільного майна позивач зазначила, що з відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб 07 жовтня 2017 року. В продовж тринадцяти місяців подружжя проживало в м. Новомосковську Дніпропетровської області. 30 листопада 2018 року було придбано квартиру в АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зазначила, що їх доходи з колишнім чоловіком були недостатні для здійснення накопичення грошових коштів на придбання квартири за вказаний час спільного проживання не лише в місті Дніпрі, а і в будь-якому іншому місті в Дніпропетровській області.

В судове засідання позивач не з`явилась, направила заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. З направленої на адресу суду заяви від 16.09.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 визнає позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання спірної квартири особистою власністю останньої. Просив розглянути справу без його участі (а.с.145).

Суд, з`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.10.2017 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №437, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (позивач у справі) зареєстрований шлюб (а.с. 11).

30 листопада 2018 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Баргесян Я.С., зареєстрований в реєстрі за номером 600. Квартиру було придбано за 715000 грн.(а.с.65).

Позивачем ОСОБА_1 надані довідки про доходи її батьків і бабусі ОСОБА_4 , починаючи з 2015 року, на підтвердження того, що спірна квартира була нею придбана за кошти, отримані від останніх (а.с. 70-84).

Стаття 41 Конституції України проголошує, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на під договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України Про приватизацію державного жита фонду ; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року №11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини і надані стороною докази, суд дійшов висновку, що спірна квартира адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 50,5 кв.м., придбана за кошти, надані позивачеві ОСОБА_1 , її батьками і бабусею. При цьому у суду не виникає сумнівів щодо достовірності і добровільності визнання відповідачем цим обставин, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами, надані позивачем у справі.

З огляду на зазначене, суд вважає, що наявні правові підстави для визнання за позивачем права особистої власності на спірну квартиру, задовольнивши вимоги позивача. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову у сумі 5046,50 грн.

Керуючись статями 4,5,10,11, 12,81, 141, 259,263-263 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 50,5 кв.м., особистою власністю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5046 (п`ять тисяч сорок шість) грн. 50 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу подано не було.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення .

Суддя Бєльченко Л.А.