Дата документу 16.12.2021 Справа № 337/5233/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/5233/20 Головуючий у 1 інстанції Ширіна С.А.
Провадження № 22-ц/807/2759/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Полякова О.З.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійними та такими, що були укладені фіктивно: договору позики грошей від 20.01.2011 р., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , додаткову угоду до договору позики від 20.01.2011 р., яка укладена між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , договору іпотеки від 20.01.2011 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , договору по внесення змін №1 до договору іпотеки від 19.07.2016 р. укладена між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , договору уступки права вимоги за договором позики від 20.01.2016 р. укладений 22.07.2016 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , договору відступлення прав іпотекодержателя за договором іпотеки від 22.07.2016 р. укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , договору уступки права вимоги за договором позики від 20.01.2016 р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ,договору відступлення прав іпотекодержателя за договором іпотеки , укладений 09.11.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , договору про внесення змін №2 , укладений 21.05.2020 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійними та такими, що були укладені фіктивно: договору позики грошей від 20.01.2011 р., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , додаткову угоду до договору позики від 20.01.2011 р., яка укладена між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , договору іпотеки від 20.01.2011 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , договору по внесення змін №1 до договору іпотеки від 19.07.2016 р. укладена між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , договору уступки права вимоги за договором позики від 20.01.2016 р. укладений 22.07.2016 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , договору відступлення прав іпотекодержателя за договором іпотеки від 22.07.2016 р. укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , договору уступки права вимоги за договором позики від 20.01.2016 р., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ,договору відступлення прав іпотекодержателя за договором іпотеки, укладений 09.11.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , договору про внесення змін №2, укладений 21.05.2020 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову, зазначено, що20.01.2011р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за яким в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 20.01.2011р. (за яким нібито було позичено кошти у розмірі 60000,00 доларів США строком до 20.01.2016р.) укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем було передано житлову квартири яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

19.07.2016р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 20.01.2011р., згідно якого строк виконання зобов`язання було змінено до 20.01.2025р.

22.07.2016р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого новим кредитором ОСОБА_3 став ОСОБА_4 та відповідно було змінено обтяжувача.

09.11.2018р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 фіктивно було укладено Договір про уступку права вимоги за договором позики від 20.01.2011р.

09.11.2018р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 фіктивно було укладено договір про відступлення прав іпотекодержателя за договором іпотеки від 20.01.2011р., за яким нібито новим кредитором ОСОБА_3 стає ОСОБА_2

01.03.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики у формі розписки 284 000,00 доларів США.

27.09.2019р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення, яке 19.02.2020р. Запорізьким апеляційним судом було залишено у законній силі та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 7 767 650,00 грн.

10.11.2017 р. відносно ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_1 було внесено відомості про злочин до ЄРДР за ст.190 КК України (ЄРДР №0004384).

12.03.2020р. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Котулою А.М. було відкрито виконавче провадження №61535265 про стягнення боргу у розмірі 7 767 650,00 грн. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та накладено арешт на житлову квартири ,яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

16.07.2020р. до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котула А.М. звернувся ОСОБА_2 повідомивши приватного виконавця Котулу А.М., що він є кредитором ОСОБА_3 та іпотекодержателем житлової квартири у АДРЕСА_1 та проханням зняти арешт у чому йому було відмовлено з роз`ясненням, що він має право звернутись з відповідним позовом до суду.

25.08.2020р. ОСОБА_2 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котула А.М. з листом з проханням зняти арешт, у якому повідомив, що він є власником квартири, на яку накладено арешт на підставі договору іпотеки, у якості доказів чого надав інформаційну довідку ,згідно якої за ОСОБА_2 , згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 535579 від 11.08.2020р., державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Запорізької області Нікітенко Людмилою Олександрівною було зареєстровано право власності на житлову квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . всупереч того, що на житлову квартиру було накладено арешт за ОСОБА_2 у чому, йому відмовлено.

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з невідомих підстав, іпотекодержателі вищезазначеної квартири неодноразово змінювались, а саме з 2011р. по 2020р., іпотекодержателями були ОСОБА_5 (який був працівником на посаді водія ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (який є рідним братом ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 з чого можна зробити висновок, що ОСОБА_3 будь-яким шляхом хоче уникнути погашення боргів шляхом звернення стягнення на квартиру, яка належала йому та на яку було накладено арешт.

У листопаді 2020р. ОСОБА_1 отримав копію позовної заяви від ОСОБА_2 про зняття арешту у додатках до якої містились договір іпотеки від 20.01.2011р. укладений між іпотекодавцем ОСОБА_3 та іпотекодержателем ОСОБА_6 та договір відступки права вимоги від 09.11.2018р. укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які були зроблені з невідомо яких підстав.

21.05.2020р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підписали договір про внесення змін №2 до договору іпотеки та саме ці зміни були підставою реєстрації права власності на житлову квартиру у порядку ст. 36 ЗУ «Про іпотеки», яку здійснив у серпні 2020р. ОСОБА_2 всупереч накладеному арешту.

Просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.08.2020року, яким за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;визнати припиненим у зв`язку з виконанням зобов`язань за договором позики грошей від 20.01.2011р. ,договір іпотеки від 20.01.2011року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за яким в іпотеку було передано квартиру у АДРЕСА_1 . Визнати фіктивним та недійним: договір відступлення прав іпотекодержателя за договором іпотеки від 22.07.2016 р. укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ,за яким новим кредитором та іпотекодержателем ОСОБА_3 став ОСОБА_4 ,договір уступки права вимоги за договором позики від 20.01.2016 р., укладений 09.11.2018 року та за яким новим кредитором ОСОБА_3 став ОСОБА_2 , договір відступлення прав іпотекодержателя за договором іпотеки, укладений 09.11.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ,за яким новим кредитором та іпотеко держателем став ОСОБА_2 .

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_7 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спорюваний позивачем договір позики від 20.01.2011 року не суперечить нормам чинного законодавства України та погоджений сторонами відповідно до ст.ст. 6, 536, 626-628, 1046 та 1048 ЦК України щодо свободи договору, визначення сторонами його умов, вибору контрагентів, платності користування чужими коштами, а також зважаючи на те, що оспорюваним договором позики не порушуються права позивача. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено у зв`язку з тим, що вони є похідними від позовних вимог про визнання недійсним договору позики від 20.01.2011 року в задоволенні яких судом відмовлено.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20.01.2011 р. ОСОБА_5 (Позикодавець) та ОСОБА_3 (Позичальник) відповідно до ст. 1046-1047 ЦК України уклали письмовий договір позики, у відповідності з яким Позичальник позичив у Позикодавця гроші в сумі 480 000 гривень, що на момент укладення цього договору за курсом продажу доларів США НБУ є еквівалентом суми 60 000 доларів США, зобов`язавшись повернути зазначену суму позики до 20.01.2016 року включно.

20.01.2011р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за яким в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 20.01.2011р. укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем було передано житлову квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .,посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 83.Накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна квартира АДРЕСА_2 , яке належить гр. ОСОБА_3 до припинення чи розірвання договору, зареєстровано в реєстрі за № 84.

01.03.2013 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів на суму 284 000 доларів США, оформлений у письмовій формі у вигляді власноручної розписки ОСОБА_3

19.07.2016р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 20.01.2011р., згідно якого строк виконання зобов`язання було змінено до 20.01.2025р., посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., зареєстровано в реєстрі за №1405.

22.07.2016р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого новим кредитором ОСОБА_3 став ОСОБА_4 ,посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., зареєстровано в реєстрі за №1471.

09.11.2018р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено Договір про уступку права вимоги за договором позики від 20.01.2011р.,згідно якого ОСОБА_4 відступає ОСОБА_2 право вимоги до ОСОБА_3 ,що виникло за договором позики грошей від 20.01.2011 року ( з урахуванням змін внесених додатковою угодою від 19.07.2016 року). Право вимоги передається у повному обсязі.

09.11.2018р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення прав іпотекодержателя за договором іпотеки від 20.01.2011р., посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., зареєстровано в реєстрі за №2640, за яким права іпотекодержателя за договором іпотеки від 20.01.2011р., переходять від ОСОБА_4 до ОСОБА_2 з дати нотаріального посвідчення цього Договору.

27.09.2019р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення, яке 19.02.2020р. Запорізьким апеляційним судом було залишено у законній силі та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 7 767 650,00 грн.

12.03.2020р. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Котулою А.М. було відкрито виконавче провадження №61535265 про стягнення боргу у розмірі 7 767 650,00 грн. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та накладено арешт на житлову квартири ,яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

21.05.2020р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін №2 до договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., зареєстровано в реєстрі за №440.

Вирішуючи спірні правовідносини, суду першої інстанції вірно визначився з їх характером та нормами права, що їх регулюють.

За приписами статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статей 626, 627 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Волевиявлення є способом, яким внутрішня воля особи виражається зовні. Для чинності правочину волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, тобто формування волевиявлення має бути вільними від чинників, що могли б викривати уяву особи про зміст правочину (помилка, обман) або створити бачення наявності внутрішньої волі за її відсутності (погроза, насильство). Волевиявлення буває прямим і побічним (конклюдентним).

Згідно ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 були укладені договори: позики,іпотеки, уступки права вимоги, внесення змін до договору іпотеки, підписані сторонами, які своїми підписами підтвердили, що однаково розуміють значення, умови договорів та їх правові наслідки, заперечень щодо умов не мають, та посвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. Підписання оспорюваних договорів - стало результатом досягнення згоди з усіх істотних умов договору, та засвідчило згоду всіх сторін правочину на виникнення взаємних прав та обов`язків відповідно до умов договору позики.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що справжня внутрішня воля відповідачів станом на момент укладення договору позики та договору іпотеки, відповідних доповнень і змін до них полягала у бажанні сторін укласти саме договір позики, договір іпотеки та проявилась зовні у підписанні ними відповідних договорів, що було засвідчено нотаріусом у відповідності до норм цивільного законодавства. Доказів, які б спростовували встановлені обставини позивачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано та матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв визнання відповідачем ОСОБА_5 позовних вимог в частині визнання недійсним договору позики від 20.01.2011 року з підстав відсутності у нього грошових коштів для укладання договору позики з ОСОБА_3 , оскільки він суперечить матеріалам справи та ОСОБА_5 жодними належними, достатніми та достовірними доказами не доведено суду, що кошти за договором позики не передавались.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст. 234 ЦК України правочин, який вчиняється без наміру створити будь-які наслідки, визнається судом недійсним і ЦК України у ст. 234 називає такі правочини фіктивними.

Положеннями статті 234 ЦК України не передбачено коло осіб, які мають право звертатися з позовом про визнання фіктивного правочину недійсним, тобто це можуть зробити сторона фіктивного правочину або інші заінтересовані особи.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що спірний договір позики порушує його майнові права та інтереси, оскільки за допомогою цього договору відповідач ОСОБА_3 мав на меті уникнення звернення стягнення на квартиру в межах виконавчого провадження про стягнення боргу з останнього на його користь. Жодних інших посилань стосовно порушення спірним договором прав та інтересів позивача, що в свою чергу надавало б позивачу ознак статусу заінтересованої особи в питанні вимог про визнання договору позики, договору іпотеки, змін та доповнень до них недійсним, матеріали справи не містять.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що договори про позику грошей і про іпотеку були укладені з метою уникнення повернення боргу апелянту ОСОБА_1 .

Колегією суддів вказані доводи апеляційної скарги відхиляються з огляду на наступне.

Встановлено та матеріалами підтверджено, що зобов`язання ОСОБА_3 за Договором позики від 20 січня 2011 року та забезпечення цього зобов`язання іпотекою квартири виникли у 2011 році, а договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений лише у 2013 році.

Таким чином, Договір про позику грошей від 20 січня 2011 року та Договір іпотеки від 20 січня 2011 року, були укладені за 2 роки до виникнення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 правовідносин позики; за 6 років до виникнення обов`язку ОСОБА_3 по поверненню ОСОБА_1 позики; за 9 років до набрання законної сили рішенням про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів,

З огляду на зазначені вище фактичні обставини, навіть теоретично, не міг договір 2011 року порушити права ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання позивача про те, що договір позики від 20.01.2011 року та договір іпотеки від 20.01.2011 року були оформлені лише з метою уникнути звернення стягнення на квартиру на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №61535265 від 12.03.2020року про стягнення боргу у розмірі 7 767 650,00 грн. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за виконавчим листом №337/4737/17 виданого 04.03.2020року, є припущенням, адже лише 01.03.2013 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів на суму 284 000 доларів США,оформлений у письмовій формі у вигляді власноручної розписки ОСОБА_3 . При цьому, з урахуванням положень ст. 81 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи те, що оспорюваний позивачем договір позики не суперечить нормам чинного законодавства України та погоджений сторонами відповідно до ст.ст. 6, 536, 626-628, 1046 та 1048 ЦК України щодо свободи договору, визначення сторонами його умов, вибору контрагентів, платності користування чужими коштами, а також зважаючи на те, що оспорюваним договором позики не порушуються права позивача, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Вирішуючи інші позовні вимоги судом першої інстанції вірно встановлено, що вони також задоволенню не підлягають оскільки є похідними від позовних вимог про визнання недійсним договору позики від 20.01.2011 року в задоволенні яких судом відмовлено.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст.89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст.374,375,381, ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: