Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3529/20
Номер провадження2/711/501/21
РІШЕННЯ
06грудня 2021 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:
головуючого судді Казидуб О.Г.
секретаря судового засідання Зайцевої О.І.
представника позивача адвоката: Жук Т.О
відповідачки ОСОБА_1
представника відповідача адвоката: Олененко О.В.
представника третьої особи: Гриценко Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним та за позовом третьої особи ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним, -
Позивач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 , звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання шлюбу укладеного з ОСОБА_5 недійсним.
Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що вона з літа 2014 року майже рік мала відносини із громадянином Турецької республіки ОСОБА_5 , з яким деякий час проживала разом у м. Черкаси та вела спільне господарство. Взимку вона дізналася що вагітна та ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина. Саміма поряд не було в цей час. Він полетів у справах до Туреччини, обіцяв якнайшвидше повернутися. Самім повернувся до ОСОБА_6 уже після народження їхнього сина. Коли тільки ОСОБА_7 узяв сина на руки відносився до нього з великою любов`ю, він купував необхідні для малюка речі.
Відразу після народження дитини потрібно було подати документи для реєстрації факту народження. Саміма поряд не було. Позивачка зазначає, що не знала як правильно вказати прізвище батька українською мовою, тому з її слів сина ОСОБА_8 записали на її прізвище. Самім хотів, щоб офіційно він був записаний батьком, і ніколи від сина не відмовлявся. Проте так склалися обставини, що не вдалося зареєструвати народження дитини за заявою обох батьків.
Через деякий час після народження сина, ОСОБА_7 пропав з їхнього життя. Періодично з`являвся, щоб провідати сина. Від знайомих вона дізналася, що ОСОБА_7 мав відносини ще із декількома жінками також в Черкасах. З жовтня 2014 року по червень 2018 року включно ОСОБА_7 проживав за адресою: АДРЕСА_3 , де орендував житло. Вона допомагала йому в пошуках житла, вони разом їздили дивитися квартиру та домовлятися про умови оренди. Самім проживав сам. Час від часу приводив до квартири жінок з якими мав відносини. Самім був свободолюбивим чоловіком східної крові. Пізніше вона дізналася, що ОСОБА_7 не має бажання створювати сім`ю. Від дитини він не відмовлявся, проте і одружуватися не збирався. Самім став рідше навідувати сина. Бувало таке, що на декілька місяців зникав з їхнього життя. У листопаді 2015 року ОСОБА_7 розповів їй, що йому потрібна офіційна реєстрація місця проживання на території України та шлюб із українкою, щоб залишитися тут, а не повертатися до Туреччини. Багато друзів ОСОБА_7 , теж громадян Туреччини осіли в Черкасах та Києві. Життя в Україні їм подобалося і кожен шукав можливість залишитися. Розказав, що знайшов жінку в Україні яка погодилася зареєструвати з ним шлюб і прописати у своїй квартирі. А він буде щомісяця платити їй за це гроші. Потім ОСОБА_7 , сказав що йому було б зручніше зареєструвати фіктивний шлюб зі нею. І запропонував щомісяця платити за це кошти. Вона відмовилася. Тоді Самім зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 .
Позивачка вказує, що не змогла із ОСОБА_7 створити сім`ю. Проте його рідні мати і сестра прийняли її із ОСОБА_10 в свою сім`ю. Бабуся та тітка приїздили, до ОСОБА_6 із Туреччини аби навідати сина ОСОБА_7 . Часто кликали їх в гості до себе. Вона приймала пропозицію, але не поспішала поки дитина ще зовсім маленька. Саме від мами ОСОБА_7 вона дізналася, що той зареєстрував шлюб із українкою, жителькою м. Черкаси ОСОБА_11 . ОСОБА_12 та сестрі ОСОБА_7 говорив, що не проживав із цією жінкою і не мав наміру створювати сім`ю. Вони уклали між собою взаємовигідну угоду, за якої ОСОБА_7 отримував те чого так прагнув - набути законне право постійного проживання в Україні. А так звана «дружина» ОСОБА_7 грошову винагороду. ОСОБА_13 говорила, що після реєстрації цього шлюбу у житті її брата була інша жінка, яку звали ОСОБА_14 . Саме ця жінка шукала квартиру для ОСОБА_7 та допомогла йому придбати житло в новобудові у 2017 році. Також, у 2017 році, коли мама і сестра ОСОБА_7 прилітали до України, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_14 влаштували жінкам екскурсію ОСОБА_15 . Про жінку, з якою ОСОБА_7 зареєстрував шлюб, він майже нічого не розповідав рідним.
Самім все рідше приходив навідати сина. Але вона продовжувала підтримувати зв`язок із його мамою та сестрою. На весні 2019 року вони планували із сином поїздку до бабусі та тітки.
Пізно ввечері 09.02.2019 року ОСОБА_16 подзвонила їй та розповіла, що ОСОБА_7 сьогодні помер нібито від серцевого нападу. Обставини та причина смерті їй невідомі. Вони збираються направляти запит, щоб тіло ОСОБА_7 доставили на Батьківщину. Хотіли похоронити коло батька. Так в подальшому і відбулося. У квітні місяці 2019 року вона разом з сином полетіла до Туреччини на запрошення ОСОБА_16 . Разом вони побували на могилі ОСОБА_7 , посадили квіточки. Мама ОСОБА_17 почала розмову про спадщину, майно ОСОБА_7 , що залишилося після його смерті. Бабуся висловилася що дуже хоче щоб онук, її син, отримав частину спадщини та був офіційно визнаний сином померлого. Коли вони з сином повернулися додому, то вона довго над цим думала, спілкувалася з юристами. І подала до суду позов про встановлення батьківства. Розгляд справи зараз зупинено, направлено до Туреччини всі необхідні документи. Також, їй стало відомо, що у м. Черкаси в одного із нотаріусів відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_7 . На частину майна претендує жінка, з якою ОСОБА_7 реєстрував шлюб для отримання посвідки на проживання. ОСОБА_11 так звана «дружина» померлого претендує на пів квартири, яку придбав ОСОБА_7 . Всі рідні ОСОБА_7 , у тому числі іще один спадкоємець син ОСОБА_18 від першого шлюбу, заперечують права ОСОБА_9 на будь-яке майно померлого. Адже зі слів самого ОСОБА_7 шлюб був фіктивним.
Вона представляє інтереси свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , права якого на спадщину після смерті батька порушуються у зв`язку із реєстрацією шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . Тому вона має право заявляти вимогу про визнання даного шлюбу недійсним, фіктивним, адже цей шлюб зареєстровано без мети створення сім`ї. Письмових доказів фіктивності шлюбу вона не має, проте обставини щодо фіктивності шлюбу можуть підтвердити мама та сестра померлого ОСОБА_19 та ОСОБА_16 .
На підставі викладеного просила визнати недійсним шлюб укладений між ОСОБА_20 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином Турецької Республіки, та ОСОБА_11 .
26.06.2020 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті спору.
18.05.2021 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі в справі, в якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 .
24.05.2021 року третьою особою ОСОБА_4 , громадянкою Республіки Туреччина, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору було подано до суду позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним (з підстав фіктивності), в якому вказувала про те, що вона є матір`ю покійного ОСОБА_21 , а тому відповідно до ст.ст. 42-43 Сімейного кодексу України має право подавати даний позов.
Останні кілька років її син ОСОБА_7 майже постійно проживав в України, але вони постійно з ним спілкувались. Самім проживав в Україні сам в орендованій квартирі. Між нею та сином були досить довірливі відносини і вони спілкувались на різні теми, син розповідав їй все, що з ним відбувається. Саме син розповів їй про свої стосунки з жінкою на ім`я ОСОБА_22 , з якою в нього були досить тривалі стосунки. Син також розповідав про плани закріпитись в Україні, придбати там житло. Син розповів їй, що з метою набуття права постійного перебувати в Україні знайшов жінку, яка погодилася за кошти прописати його у своїй квартирі та зареєструвати шлюб (це була ОСОБА_23 , як вона згодом дізналася). Говорив, що нікому більше не розповідав про ОСОБА_9 , бо цей шлюб укладався лише для того щоб на законних підставах залишитися в Україні. Натомість багато розповідав про ОСОБА_14 , про те як вони разом проводять час і що ОСОБА_14 допомагала синові у пошуках квартири.
Коли весною 2016 року вона прилетіла в Україну та гостювала у сина в Черкасах. А Самім в літку 2017 році двічі прилітав до Туреччини разом з ОСОБА_14 , яку познайомив з ріднею. Восени 2017 року вона разом з дочкою ОСОБА_16 прилетіла в Україну до сина і їх зустрічала разом з сином ОСОБА_14 , яку він представив як кохану жінку. Вони разом їздили на екскурсії, що підтверджують фотографії. Під час відвідин сина восени 2017 року вона привезла йому значну суму коштів, оскільки він мав намір придбати квартиру, яку вони з ОСОБА_14 разом вибрали і там потрібно було робити ремонт. Вони в чотирьох їздили в магазин, щоб придбати все необхідне.
Про ОСОБА_24 син згадував лише тоді, коли потрібно було їй платити кошти, згідно їх спільної домовленості. Їй точно відомо, що син щомісяця сплачував ОСОБА_9 кошти за перебування з нею у шлюбі. Всі сприймали цей шлюб як угоду на взаємовигідних умовах і нічого більше. Певний період часу вона хвилювалася, що син має зареєстрований шлюб із малознайомою жінкою, але ОСОБА_7 щоразу запевняв, що шлюб із ОСОБА_9 то лише умова, необхідна йому щоб залишатися в Україні.
Також вказувала, що їй відомо, що син двічі реєстрував шлюб із ОСОБА_25 . Перший раз вони уклали шлюб 30.12.2015 р. та розірвали його 22.08.2018 р. Син говорив, що цього часу перебування у шлюбі йому достатньо для отримання документів на право постійного проживання з Україні. Потім говорив, що при оформленні документів виникли якісь питання і тому він знову звернувся до ОСОБА_9 і вони вдруге зареєстрували шлюб 28.12.2018 р.
Коли сина не стало це була серйозне випробування для неї. Через деякий час після смерті ОСОБА_7 вона дізналася, що жінка, яка отримувала кошти зате що уклала з сином шлюб заявляє про свої права спадкоємця і претендує на майно сина, яке мало перейти їй та онукові/онукам. Це істотно впливає на обсяг її прав, тому вона і звернулась з даним позовом до суду.
На підставі викладеного просила суд визнати обидва шлюби укладені між її сином та відповідачкою недійсними з підстав фіктивності, а саме шлюб укладений 30.12.2015 р. та шлюб укладений 28.12.2018 р
24.05.2021 року ухвалою суду позов третьої особи ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним прийнято до спільного розгляду та об`єднано з позовом ОСОБА_2 , як законного представника ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Жук Т.О. підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила визнати шлюб укладений між померлим ОСОБА_21 та ОСОБА_11 недійсними, оскільки вони були укладені фіктивно з метою отримання померлим посвідки на постійне місце проживання в України. за вказаний шлюб відповідачка отримувала кошти від померлого, проте письмових доказів цього позивачка немає і знає про договірні відносини між померлим ОСОБА_7 та відповідачкою від третіх осіб.
Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду невідомі.
У відповіді на відзив ОСОБА_2 заперечувала проти доводів викладених ОСОБА_1 у відзиві зауважуючи про те що вона не заперечує факту укладення шлюбу між нею та померлим ОСОБА_21 , а просить визнати шлюб недійсним з підстав його недійсності, оскільки вони не мали на меті створити сім`ю, а з метою отримати один від одного певні блага. Самім хотів отримати посвідку на проживання, а відповідачка кошти, про що стверджують рідні померлого ОСОБА_26 . Вважає докази надані відповідачкою неналежними та такими, що не спростовують її доводи викладені в позові. Факт реєстрації померлого ОСОБА_7 в квартирі відповідачки не підтверджує, як вона вважає, нічого окрім місця його реєстрації. Зауважувала, що у своєму відзиві відповідачка допустила помилку в імені людини, яку називає своїм чоловіком, що також свідчить про фіктивність шлюбу між ними. З даним позовом вона звернулась, щоб захистити права їхнього ОСОБА_20 сина ОСОБА_8 , який має право на спадщину після смерті батька.
Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти позову ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4 про визнання недійсним її шлюбу з померлим ОСОБА_21 та просила відмовити в задоволенні цих позовів, оскільки вони безпідставні та недоведені належними доказами. Також додатково пояснила, що з померлим ОСОБА_21 вона познайомилась в березні 2015 року. На той час вона була розлучена і мала дитину від першого шлюбу. З ОСОБА_7 вони вперше уклали шлюб в грудні 2015 році, проживали вони разом в її квартирі, де ОСОБА_7 був зареєстрований. Також ОСОБА_7 знімав квартиру за Макдональдсом, куди періодично приїжджали його родичі і там проживали, коли були в них в гостях. Разом з чоловіком вона проживала постійно до 2017 року, а потім вона була змушена їздити на заробітки за кордон, оскільки вони з ОСОБА_7 хотіли придбати квартиру, а на це потрібні були гроші. Вона періодично їздила працювати закордон та вони відкладали гроші на квартиру. Кошти від померлого за укладений шлюб вона ніколи не отримувала та і не планувала їх отримувати, шлюбного контракту вони також не укладали. Доводи позивачки та третьої особи щодо укладення з ОСОБА_7 шлюбу через гроші вважає надуманими, оскільки якби вона отримувала кошти за фіктивний шлюб, то не їздила б на заробітки закордон. Вона ніколи не мала на меті жити в Турції. Вона їздила з ОСОБА_7 в Туреччину до його родичів і в неї також є фотографія з його матір`ю, тобто вона не може її не знати, оскільки вони разом відпочивали та проводили час в Туреччині. З рідними ОСОБА_7 вона спілкувалась мало, бо не знає турецької мови. Коли вони придбали квартиру, то спільно купували все для ремонту та облаштовували нову квартиру меблями. Меблі та предмети побуту вони почали купувати раніше, ніж придбали квартиру, і зберігали їх в гаражі її батька. Влітку 2018 року вона дізналась про зраду ОСОБА_7 з молодою дівчиною і тому з ним розлучилась, але він вибачався та просив знову стати його дружиною, тому вони в грудні 2018 року знову уклали шлюб, який було легалізовано в Туреччині. Про стосунки чоловіка з позивачкою вона нічого не знала. До його рідні вона не їздила, оскільки працювала і між ними з ОСОБА_7 була про це домовленість. Після купівлі квартири ОСОБА_7 робив там ремонт та облаштовував квартиру, вона продовжувала їздити на заробітки. Відповідачка зауважила, що факт спільного проживання доводить той факт, що нею здійснювалась оплата комунальних платежів у придбаній ОСОБА_7 квартирі із-за кордону, що підтверджується квитанціями. Якби в них був фіктивний шлюб, то який сенс їй сплачувати комунальні платежі за сторонню людину, з якою вона нічим не пов`язана. Самім помер поряд з нею і всіма юридичними питаннями на Україні займалась саме вона, також вона самостійно несла всі витрати пов`язані з цим. За тілом ОСОБА_7 приїхали його родичі з Туреччини, які сказали, що в Туреччині їй нічого робити.
У відзиві на позов ОСОБА_2 відповідачка ОСОБА_1 заперечувала доводи позивачки посилаючись на те, що свої вимоги позивачка доводить фактами про спільний відпочинок з її чоловіком, уявний спільний побут при цьому сама позивачка вказує, що в неї відсутні докази про фіктивність її шлюбу з померлим. Всі твердження позивачки є лише припущеннями. На час звернення з позовом відсутнє порушення прав сина позивачки, оскільки факт батьківства померлого ОСОБА_21 щодо дитини позивачки судом не встановлено. Тому її позовні вимоги безпідставні. Їхній шлюб з померлим ОСОБА_7 є дійсним враховуючи те, що він з 26.02.2016 по 01.10.2018 проживав з нею у її квартирі, що підтверджується довідкою управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради. Вона, як дружина, надавала згоду у нотаріуса на придбання чоловіком квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Також відповідно додатку до Договору № 5761/4 центрального спостереже технічних засобів сигналізації, саме вона згідно заяви чоловіка від 29.03.2018 є уповноваженою особою на користування сигналізацією. Крім того вона брала кредити для придбання побутової техніки, яка знаходиться у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 . Позивачем не надано доказів фіктивності шлюбу, тому її вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
У відзиві на позов третьої особи відповідачка ОСОБА_1 заперечувала викладені доводи посилаючись на те, що позовна заява не містить обґрунтувань, які саме права третьої особи порушено укладеними шлюбами, а зводиться лише до обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 . В заперечення на позов вона додає фотографії з чоловіком, які були зроблені в період перебування в обох шлюбах з померлим ОСОБА_7 , крім того є фотографія з матір`ю, ОСОБА_4 . Третьою особою не надано жодного доказу на підтвердження фіктивності шлюбу, як і факту отримання нею коштів за це. Просила в позові третьої особи відмовити.
Представник відповідача адвокат Олененко О.В. заперечував щодо заявлених позовів про визнання шлюбів недійсними, оскільки права позивачів не порушено, факт батьківства ще не встановлено, а мати померлого не зверталась на території України з заявою щодо отримання спадщини після смерті сина. Якщо ж третя особа своїм позовом прагне захистити права онука, то на це має право мати дитини. Після смерті ОСОБА_7 відповідачка звернулась в Туреччині з заявою про прийняття спадщини і судом Туреччини було встановлено факт наявності двох спадкоємців, а саме сина померлого від першого шлюбу та відповідачки ОСОБА_11 , та розділено між ними спадкове майно. Мати ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , не зверталась з заявами про отримання спадщини після смерті свого сина. За час перебування в шлюбі ОСОБА_27 та ОСОБА_11 проживали спочатку спільно в квартирі відповідачки, потім за спільні кошти придбали квартиру. Вони жили сімейним життям і не приховували цього. Вони спільно їздили відпочивати і відповідачка один раз була в Туреччині, де ОСОБА_27 познайомив її з своєю матір`ю. Всі доводи надумані та не заслуговують на увагу.
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась.
В судовому засіданні представник третьої особи адвокат Гриценко Л.О. підтримала позов третьої особи, просила визнати шлюби укладені між сином третьої особи та відповідачкою недійсними. Додатково пояснила, що її довірителька вважає шлюб укладений між відповідачкою та її сином фіктивним, оскільки безпосереднього від сина вона знала про отримання відповідачкою коштів за фіктивний шлюб. Між нею та сином були досить довірительні відносини, тому він їй розповів про те, що для отримання посвідки на проживання в Україні уклав шлюб з ОСОБА_11 , за що остання щомісяця отримувала кошти. Спільно вони не проживали, бюджету не мали. Одне відвідування Туреччини і фото з матір`ю не доводять нічого. Права її довірительки порушено тим, що саме вона давала сину кошти на купівлю квартири в ОСОБА_6 . Відповідачем на спростування доводів викладених позовах не надано доказів на їх спростування. Спільний відпочинок не доводить факт спільного проживання. Турецьке законодавство не обмежує матір у праві на звернення з заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина і через рік після цього. Звертала увагу суду на відповідь міграційної служби, що поки було зареєстровано шлюб між померлим та відповідачкою, то він мав право проживати на території України, після розірвання шлюбу він це право втратив, тому і було зареєстровано повторний шлюб.
У відповіді на відзив адвокат Гриценко Л.О. заперечувала доводи відповідачки посилаючись на те, що надані відповідачкою фотографії відображають обставини спільного проведення часу та відпочинку покійним ОСОБА_21 та ОСОБА_11 . Існування між ними шлюбних відносин, притаманних подружжю, надані фото не підтверджують. Так, ОСОБА_4 через свого представника повідомляє суду наступні обставини: її син ОСОБА_7 останні декілька років свого життя більшість часу проживав в Україні і часто прилітав додому. Сам прилітав він рідко. Майже кожного разу з ним була якась жінка. ОСОБА_28 мама покійного добре пам`ятає, тому що вони разом проводили час як в Україні, так і в Туреччині. Щодо інших жінок - то кожного разу це були різні жінки з України та інших турецьких міст. Мати покійного навіть не могла запам`ятати імен цих жінок, яких бачила в компанії сина. ОСОБА_4 говорить, що її син був поціновувачем жіночої краси і родина приймала такі його вподобання. ОСОБА_11 була однією із жінок, яких колись мати бачила разом із сином, не більше. Самім не проживав з відповідачкою, вони не вели спільного господарства і не мали спільного сімейного бюджету, як у справжній сім`ї. ОСОБА_27 щомісяця платив кошти відповідачці за те, що вона зареєструвала з ним шлюб. Також він розповідав, що ОСОБА_11 прибирає в його квартирі за окрему плату. Проживав ОСОБА_7 сам, що підтвердять свідки. Відповідачка не надала доказів, які б спростовували вказані доводи. Двома фіктивними шлюбами покійного сина порушено майнові та немайнові права третьої особи ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 мала домовленості із сином і покладала на нього великі надії. Уже багато років із доходів ОСОБА_4 має лише пенсію. І багато років її майже повністю утримував єдиний син - покійний Самім. Вона не має власного житла і як тоді, так і зараз орендує квартиру. Самім прилітав додому кожні три місяці, купував мамі необхідну побутову техніку, продукти та ліки, платив орендну за житло. Частину своєї пенсії третя особа витрачала на власні дрібні потреби, а більшу частину відкладала. У них із сином була домовленість: вона відкладає кошти з пенсії і потім віддає їх синові для придбання квартири в Україні. А Самім забезпечує їй повноцінну старість та забирає до себе в Україну.
В позовній заяві ОСОБА_4 зазначала, що мала досить тісний емоційний зв`язок із сином. Він завжди був поряд, коли мама того потребувала. Зокрема, це стосувалося лікування. Самім уже проживав більшість часу в Україні, коли мамі потрібно було зробити операцію на колінних суглобах. Самім прилетів до Туреччини та весь час був поряд.
У придбаній в Україні квартирі, ОСОБА_7 облаштовував все із розрахунку, щоб мамі було зручно, адже планував забрати її до себе. В своїй позовній заяві третя особа повідомляла суду, що восени 2017 року коли летіла в Україну, привезла з собою кошти, щоб передати синові для придбання квартири. ОСОБА_4 мала обґрунтовані легітимні очікування, що буде проживати разом із сином у придбаній ним квартирі у м. Черкаси в Україні. Такі очікування/сподівання є майновим правом, яке становить собою право власності згідно Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ССПЛ (посилання на практику наведено нижче).
Зараз коли Відповідачка заявляє свої спадкові права як «дружина» на майно сина третьої особи то такими діями порушує право власності, в його конвенційному трактуванні, мами померлого.
ОСОБА_4 тяжко сприйняла смерть сина і це, те що й досі болить і є головним зараз для матері, яка поховала свою дитину. Поведінка та дії Відповідачки завдають третій особі ще більшого душевного болю.
У третьої особи складається враження, що у Відповідачки відсутні моральні цінності, вона немає ні краплі поваги до сім`ї ОСОБА_7 , релігії та традицій ісламу. ОСОБА_11 не виразила слів співчуття ні мамі, ні сестрі покійного. Син неодноразово говорив матері, що шлюб «несправжній» і потрібен йому тільки для того щоб мати можливість проживати в Україні. І що їх відносини з ОСОБА_25 мають доволі товарний характер - вона отримувала кошти, за те що перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 .
ОСОБА_4 впевнена, що вони ніколи не приймуть ОСОБА_9 у свою сім`ю. Вона ніколи не стане частиною їх сім`ї. Згідно ОСОБА_29 та багатовікових традицій для мусульман сім`я це святе. У мусульманській родині всі з шаною та повагою відносяться один до одного, підтримують, за можливості збираються великими компаніями. А якщо це якесь свято, тим більше весілля, то збирається вся родина та близькі. З весіллям прийнято вітати і дарувати подарунки. Церемонія одруження та весілля відбувається в колі всіх рідних та друзів. Якби шлюб ОСОБА_7 із відповідачкою був справжнім, то про це б знала вся родина. Це відповідає мусульманському орфу/урфу (одне із джерел мусульманського права - усталений звичаї, який застосовуються в мусульманському суспільстві).
Про існування «законної дружини» ОСОБА_7 ніхто не знав, він просив маму тримати це в секреті, не хотів ні з ким ділитися, що для отримання права проживання в іншій країні він вдався до фіктивного шлюбу. Тому про Відповідачку не знали ні рідня, ні друзі ОСОБА_7 . Якби це був справжній шлюб, його б не приховували від друзів, родичів, знайомих. Для мусульман це дуже важливо. По ОСОБА_29 сім`я і діти найважливіше.
Самім не раз говорив мамі, що не планував ні з ким жити в Україні, тим більше вступати у шлюб. Він був впевнений, що лише перша дружина дана ОСОБА_30 і з нею можна прожити все життя. Але їх шляхи із ОСОБА_31 розійшлися. Самім розлучився із своєю першою дружиною, проте не припиняв з нею спілкуватися. І спілкувався майже щодня. Про що розповідав мамі.
Шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не мав нічого спільного ні з союзом, ні з почуттями любові чи поваги. Кожен із них отримував пені блага: Самім міг проживати в Україні, ОСОБА_9 - отримувала кошти, за рахунок яких жила.
А зараз Відповідачка проголошує себе членом сім`ї покійного ОСОБА_7 і заявляє права дружини і спадкоємиці. Мамі та сестрі покійного боляче і соромно, що абсолютно чужа для них жінка заявляє себе їх сім`єю. Тим самим порушуючи їх права на священні родинні союзи, якими вважається сім`я в ісламі.
Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження існування саме шлюбних стосунків між нею та ОСОБА_7 , а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.
Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Закон України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», яким встановлено порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, набрав чинності з 1 вересня 2005 року.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно до листа Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.04.2021р. №1257/22.1-04-03, - проведеною перевіркою по архіву Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виявлено актові записи: про шлюб складений 30.12.2015 відносно ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , даний шлюб розірваний на підставі актового запису про розірвання шлюбу від 22.08.2018. Актовий запис про шлюб складений 28.12.2018 відносно ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відомості щодо розірвання шлюбу відсутні.
Відповідно до довідки про сімейний стан, виданої 21.10.2020 року уповноваженою особою Республіки Туреччина, - Бюлент Баран, ІІ-ий уповноважений секретар, - ОСОБА_32 28.12.2018 року було укладено шлюб з громадянкою України ОСОБА_11 , реєстрація була проведена ДРАЦС району Бабаескі під номером №2019/163.
Укладення шлюбу між ОСОБА_21 та ОСОБА_11 також підтверджується довідкою нотаріальної контори р-ну Сельчук Турецької республіки №2499 від 12.04.2021 року. Також вказаною довідкою підтверджується, що матір`ю померлого є ОСОБА_4 .
Відповідно до довідки Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 23.07.2020 року ОСОБА_21 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 26.02.2016 по 01.10.2018.
Згідно до довідки Управління державної міграційної служби України в Черкаській області від 16.08.2021, - 24.02.2016 року УДМС у Черкаській області громадянин Турецької республіки ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був документований посвідкою на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , строком дії до 24.02.2017, в зв`язку з перебуванням в шлюбі з громадянкою України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_2 ). 21.02.2017 було продовжено строк дії посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , строком дії до 24.02.2018. 16.02.2018 було продовжено строк дії посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , строком дії до 16.02.2019. 14.12.2018 було прийнято рішення №157 про скасування ОСОБА_21 посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 в зв`язку подачею клопотання ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 ). 28.01.2019 громадянин Турецької республіки ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був документований посвідкою на тимчасове проживання серії НОМЕР_4 , строком дії до 24.01.2020, в зв`язку з перебуванням в шлюбі з громадянкою України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_5 ). Також зазначено, що відносно ОСОБА_21 рішення про відмову у видачі посвідки на постійне чи тимчасове проживання не приймалося.
06.11.2017 року ОСОБА_1 надала нотаріально посвідчену заяву, якою надала свою згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_21 квартири в м. Черкасах.
ОСОБА_21 29.08.2018 року було надано до Управління поліції охорони в Черкаській області заяву про підключення квартири за адресою АДРЕСА_4 на пульт централізованої охорони. У вказаній заяві в переліку уповноважених осіб замовника, яким дозволяється користуватися сигналізацією на об`єкті вказана ОСОБА_1 .
Відповідно до виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 нею в січні 2019 року здійснювалась оплата комунальних послуг, зокрема на користь ОСББ Гагаріна, 29.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_21 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (серія НОМЕР_6 ).
Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням 6-го Мирового суду у цивільних справах м. Анкара Турецької Республіки від 17.03.2020 в справі №2020/689 встановлено, що у ОСОБА_32 ІНФОРМАЦІЯ_3 залишилися спадкоємці дружина ОСОБА_23 та син ОСОБА_33 , інших спадкоємців, крім зазначених, у спадкодавця немає. Вказаним рішенням також здійснено розподіл спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_32 , між його спадкоємцями.

В письмових поясненнях від 11.06.2021 ОСОБА_34 , яка є рідною сестрою померлого ОСОБА_32 , що підтверджується довідкою нотаріальної контори р-ну Сельчук Турецької республіки №2499 від 12.04.2021 року, вказувала наступне. «Між нею та братом ОСОБА_7 були досить близькі та довірительні стосунки, вони багато часу проводили спільно та постійно спілкувались. Коли брат вирішив пожити в Україні, вони продовжували спілкуватися по телефону, обмінювалися повідомленнями та фото. Влітку 2017 року брат двічі прилітав додому і не сам, а з ОСОБА_35 . Коли ОСОБА_7 повертався додому вони збиралися великою компанією. Самім на всі зустрічі брав з собою ОСОБА_14 і знайомив її з усіма рідними та близькими. Самім прилітав додому з ОСОБА_14 у червні 2017 року. Вони багато часу разом з двоюрідним братом ( ОСОБА_36 ) та його дружиною відпочивали на яхті Сердара. В серпні 2017 року ОСОБА_7 з ОСОБА_14 , його син ОСОБА_18 , вона з мамою ( ОСОБА_4 ), племінниця ОСОБА_37 зі своєю маленькою донькою, разом подорожували декілька днів по Егейському морю на яхті. Санбей хоч і дорослий, але дуже ревнував батька до його нової жінки ОСОБА_14 . ОСОБА_38 з ОСОБА_14 не соромилися проявляти почуття один до одного, ОСОБА_18 це бачив і ревнував. Осінню 2017 року брат запросив їх з мамою до України та придбав квитки. Вони тиждень гостювали у брата. Самім показав їм декілька історичних місць чи то пам`яток краю, в якому він зараз живе. Вони подорожували вчотирьох: вона, мама, ОСОБА_7 та ОСОБА_14 . ОСОБА_14 розповідала багато цікавого, а ОСОБА_7 перекладав. Самім з ОСОБА_14 були гармонійною парою. ОСОБА_14 їй подобалася. Також, вони з мамою допомагали ОСОБА_7 та ОСОБА_14 обирати будівельні матеріали та меблі для квартири, яку ОСОБА_7 придбав. Взимку 2019-го двоюрідний брат ОСОБА_39 повідомив їй, що ОСОБА_7 помер в Україні. Мама в той час перебувала на лікуванні, тому вона залишилася біля неї, а ОСОБА_39 , ОСОБА_18 (син ОСОБА_7 ) зі своєю матір`ю ОСОБА_31 (перша дружина ОСОБА_7 ) полетіли до України, щоб забрати тіло брата на Батьківщину. Коли вони приїхали до міста Черкаси, де проживав ОСОБА_7 , зустріли там ОСОБА_24 і були дуже здивовані її словам, що вона законна дружина. Про те що ОСОБА_7 був у шлюбі не знав ніхто (крім мами, як потім з`ясувалося). ОСОБА_9 не допомагала ні в організації, ні фінансово в доставлені тіла ОСОБА_7 на Батьківщину. Поховання ОСОБА_7 разом із доставленням тіла додому обійшлося сім`ї близько 14 000 євро. Ці витрати несли брат ОСОБА_39 та ОСОБА_18 . ОСОБА_12 розповіли про що ОСОБА_7 помер коли уже його тіло доставили додому. Тоді мама і зізналася, що ОСОБА_7 був у офіційному шлюбі з українкою ОСОБА_25 . Поділився цим лише з мамою і просив нікому більше не говорити. Після смерті ОСОБА_7 та зустрічі ОСОБА_39 із ОСОБА_9 в ОСОБА_6 про цей шлюб дізналися всі рідні і були дуже здивовані. Про ОСОБА_9 чи будь-яку іншу законну дружину ОСОБА_7 нікому нічого не говорив. Для мусульман сім`я це важливо, вони з шаною відносяться до інституту сім`ї і тих кого приймаємо в свою сім`ю. Мама всіх запевняла, що про цей шлюб ніхто не знав бо ОСОБА_7 не хотів, щоб із рідних чи друзів хтось знав про несправжній шлюб. ОСОБА_40 всім, що ОСОБА_7 їй розповідав що цей шлюб йому був потрібен тільки щоб отримати право на проживання в Україні, що цей шлюб несправжній тому ніхто немає про нього знати. Після отримання документів на проживання в Україні ОСОБА_7 збирався розлучитися з ОСОБА_9 . Зі слів мами ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_9 , через деякий час подав документи для отримання права проживати в Україні і розлучився. При оформленні документів виявилося, що ОСОБА_7 потрібно було ще близько місяця побути у шлюбі щоб отримати необхідний йому документ. Через цю ситуацію ОСОБА_7 не міг більше залишатися в Україні. І тому знову домовився з ОСОБА_9 про укладення шлюбу. Зараз, коли всі вони знають історію укладення цього шлюбу, дуже здивовані тією обставиною, що ОСОБА_9 заявляє права на майно ОСОБА_7 . Брат нікому не розповідав про неї, не говорив, що у нього є дружина. Навіть ОСОБА_14 дружиною не називав. ОСОБА_9 не приймала участі у доставлені тіла до Туреччини, не була на похороні ОСОБА_7 , не знає де він похований і жодного разу не була на його могилі. А майно у спадок хоче отримати. Це дуже зухвала поведінка, якою ОСОБА_11 показує неповагу до покійного брата ОСОБА_7 та його рідних.» Дані пояснення ОСОБА_34 (арк.спр.229-230) суд не може взяти до уваги , оскільки відповідно до ст.230 ЦПК України її як свідка необхідно було допитати в судовому засіданні та головуючий по справі під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність та приводить його до присяги. Текст присяги підписується свідком та підписаний свідком текст присяги та розписка приєднується до справи. ОСОБА_34 не допитувалася в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази,що одержані з порушенням порядку,встановленого законом.

Відповідно до частини першої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 - 26 СК України (стаття 38 цього Кодексу).

Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства (частина перша статті 40 СК України).

Відповідно до частини другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частина друга статті 41 СК України).

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей не правового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах не правового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

Статтею 42 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 посилалися на те, що укладений між ОСОБА_21 та ОСОБА_1 є фіктивним, оскільки вони не мали на меті створити сім`ю, проживали окремо, не вели спільного господарства і їхні стосунки будувались лише на отриманні вигоди один від одного, а саме ОСОБА_41 отримав посвідку на проживання в Україні, а ОСОБА_1 щомісячно отримувала кошти за перебування у фіктивному шлюбі. Крім того ОСОБА_41 не повідомляв про це нікого з родичів.

Проте суду не було надано жодного доказу на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 коштів від ОСОБА_21 за перебування з ним в шлюбі, а також не надано жодного іншого доказу про фіктивність вказаних шлюбів.

В той же час відповідачка надала доказ того, що нею здійснювалась оплата комунальних послуг за квартиру, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_21 , що свідчить про ведення з чоловіком ОСОБА_5 спільного господарства та наявність спільного бюджету.

Також ОСОБА_1 було надано фотографії проведення спільного відпочинку з ОСОБА_5 .

В положеннях Сімейного кодексу України відсутній обов`язок подружжя проживати або бути зареєстрованими за однією адресою, спільно проводити дозвілля та відвідувати чи зустрічатись з родичами один одного.

А тому окреме місце реєстрації подружжя саме по собі не може бути підставою для визнання шлюбу недійсним (фіктивним), як і окреме проведення спільного відпочинку, відсутність спілкування з родичами та наявність позашлюбних стосунків.

Позивачами також не надано суду жодного доказу на підтвердження того, яким саме чином укладеним шлюбом між ОСОБА_21 та ОСОБА_1 було порушено їхні права та інтереси.

За таких обставин перевіривши доводи та факти, на які посилаються сторони, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 та позовні вимоги ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, оскільки позивачами не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження фіктивності шлюбу, укладеного між ОСОБА_21 та ОСОБА_1 . Сама по собі незгода з укладенням вказаного шлюбу/шлюбів, як і необізнаність щодо їхнього укладення, не є підставою для визнання шлюбів недійсними (фіктивними).

А тому позовні вимоги ОСОБА_2 та позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 21, 24, 36, 38, 40-42 СК України, ст. 4, 10-11, 57-59, 60-61, 66,78, 81, 81, 88, 89, 145, 209, 212, 214-215, 218, 360-7 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позовник вимогах ОСОБА_2 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним в і д м о в и т и .

В позовних вимогах третьої особи ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним в і д м о в и т и .

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 13.12.2021 року.

Головуючий: О. Г. Казидуб