Справа № 182/1528/21
Провадження № 2/0182/1626/2021
07.12.2021 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря Нагаєвої Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-
Позивач 12.03.2021 року звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син, ОСОБА_3 , який проживав на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 , що належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.10.1995 року, виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням згідно з розпорядженням (наказом) від 05.10.1995 року за № 5663, зареєстрованого у реєстровій книзі № 25-5633-7 КП «Нікопольське МЖТІ».
За життя ОСОБА_3 заповіту не залишив, вона та відповідач по справі, ОСОБА_2 , є спадкоємцями першої черги за законом після його смерті.
На її звернення до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, отримано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/6 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Зазначає, що інші 1/2 частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 належали її матері, ОСОБА_5 , на підставі того ж свідоцтва свідоцтва про право власності на житло від 16.10.1995 року, виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням згідно з розпорядженням (наказом) від 05.10.1995 року за № 5663, зареєстрованого у реєстровій книзі № 25-5633-7 КП «Нікопольське МЖТІ».
Її мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За оформленням спадщини після її смерті вона звернулася лише тоді, коли оформлювала спадщину після смерті сина, тобто на початку 2021 року, подавши Апалькову Є. В., приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області відповідну заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.
Однак Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.01.2021 року ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у строк, встановлений ч. 2 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року нею не подано заяву про прийняття спадщини, не подано документи, що підтверджують дії щодо фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Крім того вказує, що приватним нотаріусом було повідомлено про наявність заповіту від імені ОСОБА_5 від 1982 року, відповідно до якого, все майно померла заповідала їй, своєї доньці.
Зазначає, що після смерті матері, ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . вона прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, з дня відкриття спадщини, відповідно до СТ.СТ.534, 549 ЦК України в редакції від 18.07.1963 року, ніколи не відмовлялася від спадщини після її смерті.
Враховуючи вищезазначені обставини, вона звернулася до суду з даним позовом та просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 27 кв.м, загальною площею 43,4 кв.м., у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено підготовче судове засідання (а.с. 28-29).
Ухвалою суду від 17.08.2021 року закрите підготовче засідання по даній справі, справу призначено до розгляду по суті.
У судове засіданні позивач та представник позивача не з`явилися, надали кожен окремо заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи поштовим повідомленням, направленим на адресу його зареєстрованого місця проживання (а.с. 26), яке повернулося на адресу суду 16.11.2021 року з відміткою про вручення (а.с. 72). Причини неявки відповідача суду не відомі. Заяв про відкладення справи чи про розгляд справи за його відсутності суду не надано. Правом на подачу відзиву відповідач також не скористався.
Суд на підставі ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно. Представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ст.5 ЦПК України,здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У судовому засідання встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача, ОСОБА_5 , яка мешкала за адресою - АДРЕСА_1 (а.с. 7, 19-20).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 , що належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.10.1995 року, виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням згідно з розпорядженням (наказом) від 05.10.1995 року за № 5663, зареєстрованого у реєстровій книзі № 25-5633-7 КП «Нікопольське МЖТІ». (а.с. 9).
За оформленням спадщини після смерті матері позивач звернулася лише на початку 2021 року, спадкову справу після смерті ОСОБА_5 заведено на підставі її заяви від 13.01.2021 року (а.с. 36-56). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.01.2021 року ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у строк, встановлений ч. 2 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року не подано заяву про прийняття спадщини, не подано документи, що підтверджують дії щодо фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном (а.с. 6).
Судом також встановлено, що за життя ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпорядилася належним їй майном та склала заповіт від 04.08.1982 року, згідно якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося та те, що буде їй належати, заповіла позивачу ОСОБА_1 . Вказаний спадковий договір наявний в матеріалах спадкової справи ОСОБА_5 (а.с. 51). Про існування заповіту позивачу, як спадкоємцю, відомо не було, оскільки за своє життя ОСОБА_5 ніколи не говорила про існування такого.
На даний час вказаний заповіт є чинним та ніким не оспорювався, про що свідчить копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 64978102 від 01.06.2021 року (а.с. 56).
Враховуючи наявність чинного заповіту від імені ОСОБА_5 , спадкування належного їй майна має відбуватись за заповітом.
Оскільки спадкодавець ОСОБА_5 померла у 1998 році, до цих правовідносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Ч.1 ст. 534 ЦК України 1963 року передбачає, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
П.1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
П. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про відкриття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Згідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року, судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини, в період чинності ЦК УРСР, його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).
Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.
Судом встановлено, що позивач фактично прийняла спадщину після смерті матері, шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном з дня її відкриття, мешкала у квартирі деякий час після її смерті, розпорядилася належними померлій речами та меблями, робила частково ремонт у квартирі та сплачувала довгий час комунальні послуги.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном та приймаючи до уваги докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218,1220-1223, 1225, 1261,1268-1270 ЦК України,
Позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 27 кв.м, загальною площею 43,4 кв.м., у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя: О. В. Рунчева