Справа № 463/3005/19 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/3532/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,

при секретарі Ждан К.О.

з участю представника ТзОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» Подановського Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 13 листопада 2020 року про заміну стягувача у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчих листах №2-з5068, виданих Личаківським районним судом 04 лютого 2011 року, з Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс».

Подану заяву мотивує тим, що в провадженні Личаківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа №2-5068/10 за позовом ПАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 04 лютого 2011 року Личаківським районним судом видано виконавчі листи у справі №2-з5068/10 про стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованості в розмірі 2 225 013,32 грн. та 1820 грн. судового збору. Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги від 29 грудня 2017 року ТзОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ПАТ «ВіЕс Банк», позивачем 02 січня 2018 року надіслано відповідачам повідомлення за вих. № 10-3/242 та № 10-3/234. У зв`язку з наведеним, просить подану заяву задовольнити. Як на підставу задоволення заяви посилається на положення ст. 512 ЦК України та ст.ст. 55, 442 ЦПК України.

Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 13 листопада 2020 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» про заміну стягувача, замінено сторону стягувача у виконавчих листах №2-з5068, виданих Личаківським районним судом 04 лютого 2011 року, з Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» на нового стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс».

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає її незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що заявник, претендуючи на заміну стягувача ним як правонаступника, повинен довести належними та допустимими доказами придбання ним прав вимоги за кредитним договором №KF53646 від 11.11.2008 з всіма складовими заборгованості. Надані заявником документи є неналежними доказами в підтвердження їхнього правонаступництва. В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 13 листопада 2020 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні заяви ТзОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» про заміну стягувача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТзОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» Подановського Т.Р., перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виходив з тих підстав, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2010 року у справі №463/6314/15-ц, провадження №2-5068/10 за позовом ПАТ «Фольксбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишається невиконаним, а тому заява ТзОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» є підставною та підлягає до задоволення

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Личаківським районним судом м. Львова 12 листопада 2010 року ухвалено рішення у справі №2-5068/10 за позовом ПАТ «Фольксбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яким позов задоволено та стягнено з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» 2 225 013,32 грн., а також понесені судові витрати 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

04 лютого 2011 року у даній справі Личаківським районним судом м. Львова було видано виконавчі листи.

29 грудня 2017 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» укладено договір про відступлення прав за договором поруки, договір відступлення права вимоги та договір відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до яких ТзОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ПАТ «ВіЕс Банк» - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Зі статуту ПАТ «ВіЕс Банк» вбачається, що таке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Фольксбанк», перейменованого згідно з рішенням позачергових загальних зборів акціонерів.

02 січня 2018 року ПАТ «ВіЕс Банк» надіслано ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги за вих. № 10-3/242 та ОСОБА_2 аналогічне повідомлення за № 10-3/234.

12 квітня 2019 року ТзОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» звернулося до Личаківського районного суду м. Львова з заявою про заміну стягувача у даній справі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 26 березня 2019 року заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2010 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» судових витрат: 1 700 (одну тисячу сімсот) гривень судового збору, 120 (сто двадцять) гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду скасовано; ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частинах на користь ПАТ «Фольксбанк» 1700 (одну тисячу сімсот) гривень судового збору та 120 (сто двадцять) гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду; в решті рішення залишено без змін.

Також ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 травня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2010 року у справі за позовом ПАТ «Фольксбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановою Верховного суду від 06 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Личаківського районного суду міста Львова від 12 листопада 2010 року у нескасованій під час апеляційного перегляду частині та постанову Львівського апеляційного суду від 26 березня 2019 року залишено без змін.

За приписами частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Частиною першою статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).

За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду по справі № 2-1383/2010 у Постанові від 14 листопада 2018 року дійшла висновку, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про заміну сторони стягувача у виконавчих листах №2-з5068, виданих Личаківським районним судом 04 лютого 2011 року, з Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» на нового стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс», у зв`язку з укладенням договору про відступлення прав за договором поруки, договору відступлення права вимоги та договору відступлення прав за іпотечними договорами між ПАТ «ВіЕс Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс».

У постанові Верховного Суду від 29 грудня 2020 року у справі № 0910/2-103/2011 зроблено висновок, що при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах, а не його обсяг.

Розглядаючи зазначену заяву, суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни. При цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності.

Враховуючи викладене, задоволення заяви про заміну сторони правонаступником здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності (стаття 204 ЦК України).

У матеріалах цієї цивільної справи немає відомостей про оспорюваність скаржником договору про відступлення прав за договором поруки від 29 грудня 2017 року, договору відступлення права вимоги від 29 грудня 2017 року та договору відступлення прав за іпотечними договорами, укладеними між ПАТ «ВіЕс Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс», відповідно до яких ТзОВ «Фінансова компанія «Траст Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників ПАТ «ВіЕс Банк» - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , чи про наявність судових рішень про визнання недійсними таких договорів.

Твердження ОСОБА_1 про неможливість заміни сторони виконавчого провадження з огляду на ненадання доказів на підтвердження факту придбання прав вимоги за кредитним договором №KF53646 від 11.11.2008 з всіма складовими заборгованості та обсягу права такої вимоги, що перейшло до нового кредитора, є безпідставними, оскільки суперечать наявним у справі доказам та оглянутими оригіналам документів судом першої інстанції в судовому засіданні, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 13 листопада 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 13 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник