Справа № 418/1733/21
РІШЕННЯ
Іменем України
02 липня 2021 року Міловський районний суд Луганської області
у складі: головуючого-судді: Шовкуна В.О.
за участю секретаря: Бутенко О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Мілове цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Міловський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення факту смерті, -
Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Луганськ.
У проведенні реєстрації факту смерті Міловським районним відділом державної реєстрації атів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), було відмовлено, оскільки пред`явлено документ не встановленої форми. Встановлення зазначеного факту зумовлене необхідністю проведення державної реєстрації смерті померлої особи та реалізації спадкових прав.
Заявниця ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак просила розглянути справу без її участі.
Представник заінтересованої особи Міловського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явився, однак подали до суду клопотання у якому просили розглянути справу за відсутності представника відділу.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Згідно копії паспорту ОСОБА_1 , остання є громадянкою України. (а.с. 4)
Відповідно до копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.12.2016 року № 4853, ОСОБА_1 взята на облік, як внутрішньо переміщена особа, та її фактичне місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 5)
Згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 виданого 27.07.1968 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 одружилися, після чого прізвища дружини є « ОСОБА_4 ». (а.с.7)
Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 144 від 14.06.2021 року та довідки про причину смерті № 144, виданих на тимчасово непідконтрольній території України, а саме у м. Луганськ, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Луганськ, причина смерті: хронічна серцева недостатність ІІІ, дифузний кардіосклероз. (а.с.8)
Смерть ОСОБА_2 підтверджується також і свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 17.06.2021 року також на тимчасово непідконтрольній території України, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Луганськ. (а.с.9)
Відповідно до копії паспорту ОСОБА_2 , останній був громадянином України. (а.с.6)
Згідно ст. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.»
Суд приймає до уваги висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.
Суд оцінює надані документи як докази, на підставі яких можливо встановити наявність факту смерті незважаючи на те, що вони видані на тимчасово непідконтрольній території України і не відповідають встановленому зразку.
Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факт у смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України вбачається, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.
За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання».
Відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану».
Згідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.
Таким чином, заявницею було доведено, що вона є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Луганськ Луганської області, що на непідконтрольній території України, тому її вимоги законні та підлягають задоволенню.
Однак, стосовно вимоги про народження померлого у м. Луганськ суд приходить до висновку, що в цій частині вимога не підлягає задоволенню, оскільки вказане спростовується копією паспорту померлого, згідно якої місцем народження ОСОБА_2 є м. Берлін, Німеччина.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 293,294,315, 317, 259, 263-265 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», -
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті задовольнити частково.
Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Луганськ Луганської області, причина смерті: хронічна серцева недостатність ІІІ, дифузний кардіосклероз.
Рішення підлягає негайному виконанню.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду, який розташований у м. Сєвєродонецьк Луганської області через Міловський районний суд Луганської області. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.О.Шовкун