Справа № 372/807/16-ц
Провадження № 6-165/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року Суддя Обухівського районного суду Київської області Сташків Т.Г., вивчивши матеріали подання головного державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленевича О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленевич О.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

У відповідності до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця.

Судом встановлено: на примусовому виконанні в Обухівському відділу ДВС перебуває виконавче провадження № 56627397 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу з урахуванням процентів в розмірі 3 106 932,17 грн, 3% річних в розмірі 229113,71 грн та проценти в розмірі 916 454,85 грн, а всього 4 252 500,73 грн.

20.06.2018 державним виконавцем направлено запити до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, а також запит до УПФ України щодо отримання боржником доходів (заробітна плата, пенсія).

Згідно з відповіді Державної фіскальної служби України інформація щодо відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах відсутня.

Відповідно до витягу з Національної інформаційної системи Єдиного державного реєстру МВС України за боржником на праві приватної власності відсутнє рухоме майно.

05.07.2018 до Обухівського відділу ДВС надійшла письмова заява представника боржника ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, з яким останній ознайомився 10.07.2018 та отримав постанову про відкриття виконавчого провадження.

16.08.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника для забезпечення виконання рішення суду.

У той же день, 16.08.2018 до Обухівського відділу ДВС надійшла письмова заява про зупинення виконавчого провадження.

17.08.2018 державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, оскільки ухвалою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31.07.2018 у справі № 372/807/16-ц зупинено виконання рішення, на підставі якого видано виконавчий документ.

Постановою Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №372/807/16-ц рішення Обухівського районного суду Київської області від 31.08.2017 та рішення апеляційного суду Київської області від 28.11.2017 у частині позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості у сумі 916 454,85 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог. Зменшено загальну суму стягнутих із ОСОБА_1 грошових коштів з 4 252 500,73 грн. до 3 336 045.88 грн.

Відтак, 05.11.2019 державним виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій та направлено вимогу сторонам виконавчого провадження про проведення виконавчих дій за місцем реєстрації боржника.

19.11.2019 державним виконавцем здійснено вихід за місцем реєстрації боржника, проте на територію будинку державному виконавцю потрапити не вдалося.

05.01.2020 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника для забезпечення виконання рішення суду.

24.03.2021 державним виконавцем повторно винесено постанову про арешт коштів боржника для забезпечення виконання рішення суду.

Оскільки боржником рішення Обухівського районного суду Київської області від 31.08.2017 у справі №372/807/16-ц до теперішнього часу не виконано та останній ухиляється від його виконання, державний виконавець просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника до виконання зобов`язань, покладених на нього рішеннями суду.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

На виконання статті 2 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів" від 24.03.2008 № 261/2008 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання, було видано спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 № 25-32/463 та № 25-5347, в якому зазначено, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, у тому числі аліментних, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, до того ж питання такого обмеження вирішується судом.

Пунктом 19 ч. 3 ст.18 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Поряд з цим, згідно з правилами статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Таким чином, наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Суд зауважує, що юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду законом передбачено не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти).

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві. Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Крім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин. Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Натомість, звернувшись з даним поданням до суду, державним виконавцем не доведено, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього відповідним судовим рішенням, а також має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Поряд із цим суд наголошує, що матеріали подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не містять відомостей про наявність та номер закордонного паспорту громадянина України ОСОБА_1 на підтвердження реальної можливості виїхати за межі України. Аналогічну позиція висловлена у листі від 01.02.2013 Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Більш того, щодо обмежень, накладених у зв`язку з невиплаченими боргами, ЄСПЛ у рішенні «Стецов проти України» (рішення від 11.05.2021 заява № 5170/15) підкреслив, що такі заходи можуть бути виправдані тільки в тому випадку, якщо вони мають на меті гарантувати стягнення відповідного боргу.

Однак, державним виконавцем не доведено, що встановленням тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України буде гарантувати стягнення відповідного боргу у справі №372/807/16-ц.

У зв`язку з цим суд зауважує, що наведені державним виконавцем обґрунтування не є достатніми для встановлення відповідного обмеження у праві виїзду за межі України, а відтак суд дійшов висновку в задоволенні даного подання відмовити.

При цьому, суд зауважує, що за частиною 8 статті 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Керуючись статтями 258, 260, 441 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленевича О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Т.Г. Сташків