Справа № 583/4392/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Ільченко В.М.

за участю секретаря Верби Н.О.

представника позивача Собини П.М.

представника відповідача ГУНП в Сумській області Давиденко О.В. представника відповідача ГУ Державної казнчейської

служби України у Сумській області Шиянової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №2 у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Сумській області (Україна, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 23), Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області (Україна, м. Суми, вул. Воскресенська, 7), третя особа: Охтирський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області (Україна, Сумська область, м. Охтирка, вул. Незалежності, 29) про відшкодування майнової та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

29.10.2021 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Собина П.М. звернувся до суду із вказнаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що інспектором СРПП Охтирського РВП ГУНП в Сумській області складений протокол серії ДПР 18 № 236813 про адміністративне правопорушення, визначене ч. 1 ст. 130 КУПАП, згідно якого ОСОБА_1 12.07.2021 о 01.50 год. по вул. Некрасова, 10, в м. Охтирка, Сумської області, керуючи автомобілем марки «Opel Kadett», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками акогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою використання спеціального приладу Alcotester 6820 (Драгер) або в медичному закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.10.2021 закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Представник позивача зазначає, що постанова суду від 08.10.2021 свідчить про незаконність складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , а обвинувачення його у вживанні алкогольних напоїв призвело до сильних душевних хвилювань та моральних страждань. Крім того, з метою захисту своїх порушених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення прав ОСОБА_1 звернувся до адвоката Собини П.М. та поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17000 грн, що в розумінні ст. 22 ЦК України є збитками (майновою шкодою) та підлягають відшкодуванню за рахуною Державного бюждету.

Посилаючись на те, що дії працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не відповідали вимогам діючого законодавства, представник позивача просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування 3000 грн. моральної шкоди та 17000 грн. майнової шкоди.

03.11.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання з повідомленням учасників справи. Відповідачам встановлено строк протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву чи зустрічного позову.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки не повідомив.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги за позовною заявою підтримав в повному обсязі з наведених в ній мотиві, просив їх задовольнити.

Представник Головного управління Національної поліції в Сумській області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, пославшись на їх безпідставність та необгрунтованість. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що причинний зв`язок між протиправними діяннями заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності, його визначення є необхідним як дня забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладанні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. З огляду на викладене, твердження позивача щодо заподіяння йому моральної шкоди не доведено належними та допустимими доказами, а грунтуються лише на його припущеннях. Так, до позовної заяви не додано документи, що підтверджують його душевні страждання, та причинно-наслідковий зв`язок між притягненням до адміністративної відповідальності та завданою моральною шкодою. Разом з тим, закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу правопорушення не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. Крім того, з позовної заяви неможливо встановити, з яких саме міркувань виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди та не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань або витрат немайнового характеру. Також зазначає, що вимога про відшкодування матеріальних збитків в розмірі 17000 грн у спірних правовідносинах є безпідставною, оскільки у розумінні положень чинного законодавства відсутні правові підстави для ототожнення витрат на правову допомогу і матеріальної шкоди (збитків). Також, до позовної заяви не додано опису робіт або звіту про обсяг наданих послуг з професійної правничої допомоги, що позбавляє можливості визначити відповідність суми заявлених витрат на професійну правничу допомогу принципам співмірності, пропорційності та розумності їх розміру.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, пославшись на їх необгрунтованість. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що позивачем не надано доказів неправомірності дій Головного управління Національної поліції в Сумській області. Крім того, до ОСОБА_1 судом не було застосовано жодного адміністративного стягненння, а протокол про адміністративне правопорушення, складений працівниками СРПП Охтирського РВП ГУНП в Сумській області щодо ОСОБА_1 не є актом, що встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері правовідносин або породжує права і обов`язки позивача. Вказаний протокол про адміністративне правопорушення є лише актом фіксації виявленого порушення та відповідно до приписів ст. 251 КУпАП є одним із джерел доказів та підстав доя подальшого провадження у справі. Вказаний протокол про адміністративне правопорушення, який не потягнув за собою притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, з огляду на те, що викладені в ньому факти не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, не свідчить про неправомірність дій працівників СРПП Охтирського РВП ГУНП в Сумській області. Звертає увагу на те, що позивач, який скористався правом на юридичну допомогу, при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо нього не заявляв вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, а тому підстави для відшкодування майнової шкоди відсутні. Крім того, витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, не є тотожними реальним збиткам та не набувають відповідних ознак внаслідок не реалізації права на їх відшкодування в передбаченому законом порядку. Зазначає, що ні Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області, як самостійний суб`єкт правовідносин, ні його посадові особи, не вчиняли щодо ОСОБА_1 жодних протиправних дій та не допускали протиправної бездіяльності, які могли б порушувати його законні права та інтереси, а також призвести до заподіяння позивачу матеріальної чи моральної шкоди, доказів на підтвердження якої ним не надано. Крім того, до компетенції Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, як самостійного суб`єкта владних повноважень, не належить відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Вирішення вказаного питання відноситься до виключної компетенції Державної казначейської служби України, що є самостійним суб`єктом правовідносин. Також, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, а тому резолютивна частина рішення суду не повинна містити відомостей про суб`єкта виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснене безспірне списання коштів.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду належним чином повідомлений.

Суд проаналізував матеріали справи, дослідив письмові докази, врахував пояснення учасників справи, дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 6 ст. 83 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, зі змісту вказаної норми процесуального права вбачається, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, щодо якої прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення, це рішення є обов`язковим для суду лише щодо з`ясування питань, чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.10.2021 по справі № 583/2720/21, провадження № 3/583/1173/21 закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу правопорушення. (а.с. 7-8)

З матеріалів справи вбачається, що по справі№ 583/2720/21, провадження № 3/583/1173/21 щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ним понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17000 грн., на підтвердження чого представником позивача надано: угоду про надання правничих послуг адвоката від 17.07.2021 та додаток до неї, згідно якої гонорар адвоката Собини П.М. становить 17000 грн; акт приймання-передачі виконаних робіт від 19.10.2021 за особистим підписом клієнта ОСОБА_1 та адвоката Собини П.М., відповідно до якого вартість гонорару по угоді про надання правничих послуг адвоката від 17.07.2021 на час підписання акту становить 17000 грн; квитанція б/н від 19.10.2021, згідно якої ОСОБА_1 на підставі угоди від 17.07.2021 та додатку до неї сплатив адвокату Собині П.М. 17000 грн. (а.с. 11-14)

Згідно вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами ст. 13 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК Українив межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

В рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України і конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

В ст. 56 Конституції України зазначено, що кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ч. 7 ст. 1176 ЦК України, які характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Згідно вимог ч.ч. 1, 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Положеннями ст. ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно вимог п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

За приписами ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача посилається на те, що 12.07.2021 інспектором СРПП Охтирського РВП ГУНП в Сумській області було протиправно складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , чим останньому завдано суттєвих моральних страждань, які призвели до сильних душевних переживань.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

При застосуванні положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Разом з тим, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу заподіяння йому моральної шкоди. Окрім того, до ОСОБА_1 адміністративне стягнення застосовано не було, а сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність інспектора СРПП Охтирського РВП ГУНП в Сумській області заподіяли позивачу моральну шкоду.

Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі №312/262/18, провадження №61-14401св19.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

Щодо позовних вимог про стягнення майнової шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2. ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Обгрнутовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів майнової шкоди, представник позивача зазначає, що вказана шкода складається з понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу під час розгляду щодо нього справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 14.04.2020 у справі №925/1196/18, провадження №12-153гс19, процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову. Такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством.

Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення на його користь матеріальної шкоди, яка в дійсності є процесуальними витратами в іншій справі, задоволенню не підлягає.

За приписами ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 77-81, 141, 142, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 24 грудня 2021 року.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області В.М. Ільченко