Справа № 465/963/17 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/3598/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21 вересня 2002 року укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . У даному шлюбі народилася ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стверджує, що після смерті ОСОБА_3 , яка була його дочкою, неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилася проживати з ним, оскільки відповідач не мав можливості опікуватися нею належним чином, у зв`язку з чим скористався своїм правом та передав дитину на виховання дідусеві та бабусі. Зазначає, що дитина перебуває на повному його утриманні, оскільки відповідач повністю ухилявся від покладених на нього батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини і жодним чином її не забезпечував. Вважає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального її розвитку, відтак в будь-якому випадку забезпечення дитини не повинно бути меншим, ніж встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.02.2017 року і до повноліття дитини.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 лютого 2017 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 640 грн.

Рішення в частині сплати аліментів за один місяць піддано негайному виконанню.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для розгляду справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що сплата аліментів, починаючи з лютого 2017 року здійснювалася відповідачем з дотриманням їх розміру і навіть більше, на підтвердження чого суду надано оригінали квитанцій про сплату аліментів за 2017-2020 роки, однак такі не були належним чином дослідженні судом. Зазначає, що на його утриманні також перебуває малолітня донька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружина, ОСОБА_7 , яка немає жодних доходів у зв`язку з перебуванням у декретній відпустці, відтак стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно поставить його та його сім`ю, яка перебуває на його утриманні, у скрутне фінансове становище. Вказує, що визначаючи аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, суд першої інстанції фактично ставить інтереси однієї дитини на противагу інтересам другої дитини. Вважає, що його не було належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, оскільки ні він, ні його представник не отримували судової повістки з повідомленням про судове засідання, призначене на 29 вересня 2020 року. З наведених підстав просить рішення суду змінити, доповнивши мотивувальну та резолютивну частину рішення про зарахування сплачених аліментів ОСОБА_1 в період з 21 лютого 2017 року по вересень 2020 року включно.

22 червня 2021 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_8 звернувся до Львівського апеляційного суду із заявою про відмову від позову до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

До поданої зави про відмову від позову долучено ордер серія ВС № 1082214 від 18 червня 2021 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 у всіх судових органах на підставі договору про надання правової допомоги від 18 червня 2021 року та угоду про надання правової допомоги від 18 червня 2021 року, за умовами якої ОСОБА_2 , уповноважує ОСОБА_8 представляти його інтереси в судах загальної юрисдикції, судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Зі змісту угоди про надання правової допомоги від 18 червня 2021 року вбачається, що адвокат має право повної або часткової відмови від позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши заяву ОСОБА_2 , подану від його імені його представником, ОСОБА_8 ,про відмову від позову, колегія суддів вважає, що заява підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

З врахуванням вищенаведеного, беручи до уваги заяву ОСОБА_2 , подану від його імені його представником, ОСОБА_8 , про відмову від позову до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, суд приймає таку відмову на стадії апеляційного провадження, оскільки таке право передбачене ст. 373 ЦПК України, що відповідно є підставою для визнання нечинним рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2020 року та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 206, 255, 373, 374 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

прийняти відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Визнати нечинним рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2020 року, провадження у справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення ухвали.

Ухвала складена 25.06.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.