Справа № 755/1802/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Згідно заявлених вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання правової допомоги №2018-2505/2 від 25 травня 2018 року в сумі 20 846,98 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 25 травня 2018 року між сторонами було укладено Договір №2018-2505/2 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого клієнт ОСОБА_3 доручає, а адвокат ОСОБА_1 приймає на себе обов`язок відповідно до діючого законодавства надавати клієнту правову допомогу з представництва інтересів і прав замовників в установі банку та суді, щодо повернення клієнту банком вкладів, коштів з банківського рахунку, нарахованих відсотків та інше. У п.3 договору сторони погодили, що за надану адвокатом адвокатську допомогу замовники здійснюють обумовлену оплату в розмірі 5 000,00 грн в момент підписання договору та гонорар у розмірі 10% від отриманої суми, що сплачуються в момент отримання від банку коштів. Крім оплати гонорару, клієнт відшкодовує адвокату всі витрати, понесені ним у зв`язку з виконанням даної угоди. Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та виконання умов, передбачених п.3 договору та діє до закінчення виконання обов`язків. Клієнт звернулась за правовою допомогою до адвоката, так як на її рахунок в банку було накладено арешт та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відмовив щодо включення в реєстр на виплату гарантованої суми вкладу. 24 травня 2018 року клієнт видав адвокату нотаріально посвідчену довіреність на представлення власних інтересів, яка не скасована. Позивач зазначає, що протягом двох років адвокат вела активну правову роботу. В результаті проведеної адвокатом роботи: ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м.Києва від 17 грудня 2018 року скасовано арешт; 16 березня 2020 року Окружний адміністративний суд м.Києва задовольнив позов ОСОБА_2 , підготовлений та поданий адвокатом ОСОБА_1, - зобов`язав Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити на користь ОСОБА_2 гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом; 06 липня 2020 року ФГВФО поновлено виплати вкладникам банку, в тому числі ОСОБА_2 та, згідно листа фонду, ОСОБА_2 здійснено виплати в межах граничного розміру відшкодування через банк-агент Фонду. Оскільки відповідач отримала кошти від банку, настала відкладальна обставина, яку клієнт та адвокат погодили у п.3 договору, у адвоката виникло право отримати, а у клієнта зобов`язання сплатити гонорар у розмірі 10% від отриманої суми, а саме - 19 900,00 грн. Відповідач недобросовісно відмовляється виконувати своє зобов`язання щодо виплати адвокату гонорару в розмірі 10% від отриманої суми. Відповідач повідомила, що без відома позивача 15 січня 2020 року уклала договір з іншим адвокатом і завдяки проведеній ним роботі отримала кошти. Проте, відповідач жодного повідомлення про розірвання договору не надсилала, довіреності не скасовувала. Отже позивач продовжувала добросовісно проводити роботу з повернення коштів. У позові наведено обсяг виконаної позивачем за період з 06 червня 2018 року по 10 вересня 2020 року роботи. Крім того, позивачем, згідно положень ст. 625 ЦК України, нараховано інфляційні втрати за період з липня 2020 року по січень 2021 року в розмірі 622,29 грн та 3% річних за період з 06 липня 2020 року по 31 грудня 2020 року в розмірі 324,69 грн.

09 березня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с.58-60).

Копію вказаної ухвали позивачем отримано 21 травня 2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с.63)

Відповідачем копію ухвали суду з копією позовної заяви та доданими документами отримано 15 червня 2021 року, що також підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.68).

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

30 червня 2021 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Капуловським А.В. направлено до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що в травні 2018 року між ОСОБА_2 і адвокатом ОСОБА_1 та громадянином ОСОБА_4 досягнуто усної домовленості про представництво інтересів відповідача перед органами державної влади, установами, організаціями і посадовими особами з питань, що пов`язані з отриманням інформації (відомостей, документів) щодо банківських рахунків відповідача в ПАТ Банк «Контракт» та операцій за ними, а також про надання документів (заяв, клопотань) до правонаступників, ліквідаторів зазначеного банку, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суду й інших органів державної влади та вжиття інших дій щодо захисту прав та законних інтересів відповідача як вкладника банку на повернення свого вкладу. З метою реалізації вказаної домовленості, 24 травня 2018 року відповідачем надано адвокату ОСОБА_1 та громадянину ОСОБА_4 відповідну довіреність. На думку представника відповідача, твердження позивача про те, що вказана довіреність була видана на виконання договору №2018-2505/2 суперечить інформації, зазначеній в довіреності, де вказано, що вона видана на підставі усного договору. Крім того, вказаний договір був підписаний після видачі довіреності, а іншої довіреності чи доручення щодо виконання умов договору відповідачем для позивача не надавалось. Також у відзиві зазначено, що позивач, як адвокат жодного разу не сповіщала відповідача про будь-які дії на реалізацію положень договору. З 25 травня 2018 року від позивача не було отримано жодного акту наданих послуг чи їх переліку, жодного оригіналу чи копії документу, які б підтверджували надання позивачем послуг. Спілкування між сторонами здійснювалось до кінця 2018 року, після чого позивач уникала спілкування. Вказані дії позивача та відсутність будь-якої інформації про стан справ відповідача з повернення банківського вкладу, зумовили потребу відповідача в пошуку інших адвокатів. Так 30 жовтня 2019 року та 15 січня 2020 року відповідачем були укладені договори про надання правничої допомоги, на виконання яких адвокатами надано ряд послуг, що відображено в актах приймання-передачі. Представник відповідача стверджує, що результатом саме наданих за цими договорами послуг стало відшкодування відповідачеві коштів за вкладом в сумі 199000,00 грн. Протягом усього часу виконання договорів від 30 жовтня 2019 року та 15 січня 2020 року адвокатами здійснювалось інформування відповідача про хід справ, їх співпраця здійснювалась по день отримання відповідачем вкладу. Крім того у відзиві зазначено, що всупереч положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правилам адвокатської етики, з 14 березня 2019 року жодної інформації, роз`яснень чи консультацій, повідомлень на виконання усної домовленості, для реалізації якої було видано довіреність, від позивача не надходило, після вказаної дати позивач перестала виходити на зв`язок. Крім того, за договором №2018-2505/2 відповідачем від позивача не було отримано жодного акту наданих послуг чи їх переліку, а також доказів на підтвердження надання послуг за договором. З долучених до позову документів не можна відстежити, які послуги були надані та які документи були складені для відповідача, а адресовані позивачеві листи установ надані на запит адвоката щодо широкого кола осіб та не можна встановити, що переписка стосувалась захисту прав та інтересів саме відповідача. За таких обставин, представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами надання описаного в позовній заяві широкого спектру послуг з правничої допомоги та їх прямого взаємозв`язку та реального впливу на отримання відповідачем коштів за вкладом ПАТ Банк «Контракт» за рахунок форду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 199000,00 грн. Також у відзиві наведені заперечення щодо стягнення з відповідача судових витрат. (а.с.69-75)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року відповідь на відзив ОСОБА_1 повернута позивачу з підстав, передбачених п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України. (а.с.108)

22 липня 2021 року позивачем ОСОБА_1 направлено до суду відповідь на відзив, в якій позивач просить відхилити доводи відповідача та задовольнити позовну заяву в повному обсязі. У відповіді зазначено, що згідно ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що підтверджують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути як договір про надання правничої допомоги, так і довіреність. А те, що позивач діяла на підставі усної домовленості між сторонами, вважає припущенням відповідача, яке не впливає на суть правовідносин між сторонами. Зазначає, що факт укладання договору про надання правничої допомоги не спростовується відповідачем. Також у відповіді зазначено, що укладений між сторонами договір не містить обов`язку для позивача щодо періодичного сповіщення довірителя про будь-які заходи, які могли вживатися адвокатом, про будь-які документи, які б могли розроблятись та подаватись адвокатом. Наголошує, що адвокатом не було порушено жодної норми (умови) укладеного між сторонами договору. Крім того, сторонами не були встановлені строки періодичності інформування клієнта. Позивач стверджує, що інформувала клієнта про рух справи з розумною періодичністю - за запитом на вимогу клієнта через особисте спілкування в офісі та за допомогою засобів телефонного зв`язку. Також у відповіді зазначено, що позивачем також було укладено договір з батьком відповідача, який добросовісно виконав умови договору. Крім того, відповідач не зазначає, з якої дати вона розірвала договір з позивачем та не надає жодного доказу про те, що вона сповістила позивача про розірвання договору. Від інших адвокатів також не надходило повідомлень позивачу про прийняття ними доручень відповідача. Отже позивач продовжувала добросовісно виконувати роботу з повернення коштів. Також у відповіді зазначено, що позивачем надано документи, які підтверджують результат проведеної роботи за два роки. Результатом роботи позивача було зняття арештів з рахунку відповідача та отримання позитивного судового рішення, на підставі якого відповідач отримала кошти. Також у відповіді наведені доводи щодо обґрунтованості витрат позивача на правничу допомогу. (а.с.112-113)

13 серпня 2021 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Капуловським А.В. направлені до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Та зазначає, що оскільки відповідь на відзив була повернута позивачу, а повторно направлена на адресу суду підписана позивачем відповідь на відзив подана з пропуском визначеного ухвалою суду строку, просить залишити відповідь на відзив без розгляду. Крім того, в запереченнях наведені доводи щодо виконання позивачем за довіреністю саме усного, а не письмового договору. В запереченнях наголошено на тому, що саме через те, що позивач не виходила на зв`язок, відповідач була змушена звернутися до інших адвокатів. Вказано, що позивачем не надано доказів контактування з відповідачем іншим чином ніж за допомогою електронної програми «Viber». Зазначає, що відносини позивача з іншим клієнтом - батьком відповідача не є предметом дослідження в даній справі. Вказує на обізнаність позивача щодо укладання відповідачем договору з іншим адвокатом. Крім того наводиться аналіз долучених до позовної заяви документів, наданих на підтвердження проведеної позивачем роботи. Також, в запереченнях зазначено, що гроші отримані відповідачем не на підставі рішення суду, оскільки воно не могло бути виконаним через ряд обставин, зокрема арештів, про які позивач не повідомила відповідача. Наголошує, що внаслідок роботи інших адвокатів, а не позивача, стали можливими виплати відповідачу відповідних коштів. Крім того, кошти були сплачені не на підставі рішення суду, а згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, в запереченнях наведені доводи щодо витрат позивача на правничу допомогу та її необхідності. (а.с.125-129)

Суд не приймає доводи представника відповідача щодо наявності підстав для залишення відповіді на відзив без розгляду, оскільки ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2021 року відповідь на відзив ОСОБА_1 повернута позивачу з формальних підстав, а саме відсутності підпису позивача. Вказана ухвала суду отримана позивачем на електронну адресу 22 липня 2021 року (а.с.109) та цього ж числа позивачем до суду направлено підписаний примірник відповіді на відзив (а.с.120, 121).

Крім того, 08 вересня 2021 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача. (а.с.136-137)

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем та відповідачем докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України)

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Судом установлено, що 24 травня 2018 року ОСОБА_2 видано нотаріально посвідчену довіреність, якою на підставі усного договору уповноважено адвоката ОСОБА_1 та/або ОСОБА_4 кожного окремо або разом: бути її представниками з питань здійснення її прав та законних інтересів в суді будь-якої інстанції та юрисдикції; здійснювати представництво її інтересів в органах державної та/або приватної виконавчої служби; представляти її інтереси в разі ліквідації установи банку - перед його правонаступниками, ліквідаторами, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб з питань отримання довідок та інформації про залишок грошових коштів на поточних, депозитних, карткових рахунках, одержувати довідки або інші документи по наявності грошових сум, процентів (нарахувань) по них чи руху зазначених сум, отримувати дублікати документів, у тому числі договорів про відкриття поточного рахунку, вкладного (депозитного) рахунку, платіжних доручень, заяв про видачу готівки, квитанцій, без права отримання належних їй коштів; отримання в ПАТ Банк «Контракт» та Фонді гарантування вкладів фізичних осіб України відомості про їх банківські рахунки та операції, які були проведені ними чи за їх дорученням, у тому числі отримувати інформацію, що є банківською таємницею, отримувати копії усіх банківських договорів, довідок, виписок про стан рахунку, банківських документів; подавати від її імені необхідні документи, звертатися до вищезазначених органів з різними заявами, клопотаннями та запитами, отримувати різного роду документи та відповіді, отримувати поштову кореспонденцію, знайомитися з документами та знімати копії документів, завіряти копії документів, підписувати від її імені необхідні документи, сплачувати належні з неї платежі, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з цією довіреністю з метою захисту її прав та законних інтересів. (а.с.7)

Як убачається з матеріалів справи, 25 травня 2018 року між сторонами було укладено договір #2018-2505/2, в якому зазначені: тип договору - правова допомога; виконавець - адвокат ОСОБА_1; клієнт - ОСОБА_2 ; сума договору - 5000,00 грн + 10%; дата 25 травня 2018 року; описання послуги - послуга ведення судового процесу з повернення грошових коштів з ФГВФО, написання позовної заяви, представництво інтересів в судах усіх ланок, робота з виконавчою службою до моменту повернення грошових коштів клієнту. Також вказаний договір містить підписи виконавця ОСОБА_1 та замовника ОСОБА_2 про згоду з умовами договору #2018-2505/2, що підтверджується копією вказаного договору. (а.с.8)

Згідно умов договору #2018-2505/2 про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_1 клієнту ОСОБА_2, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання відповідно до діючого законодавства надавати клієнту допомогу з представництва інтересів і прав замовника в установі банку та суді, щодо повернення клієнту банком вкладів, коштів з банківського рахунку, нарахованих відсотків та інше. (а.с.8-зворот - 9)

Згідно п.3 договору #2018-2505/2 про надання правової допомоги адвокатом, за надану адвокатом адвокатську допомогу замовники здійснюють обумовлену оплату у розмірі 5000,00 грн в момент підписання договору та гонорар у розмірі 10 відсотків від отриманої суми, що сплачуються в момент отримання від банку коштів. Крім оплати гонорару, клієнт відшкодовує адвокату всі витрати, понесені ним у зв`язку з виконанням даної угоди.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та виконання умов передбачених п.3 договору та діє до закінчення виконання обов`язків сторонами (п.7 договору #2018-2505/2 про надання правової допомоги адвокатом).

Стороною відповідача не заперечується факт укладання вищевказаного договору та визначені ним, за погодженням сторін, умови.

За вищевказаним договором, в день його укладання відповідачем було сплачено позичу 5000,00 грн, що підтверджуються актом приймання-передачі грошових коштів (а.с.10-зворот).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон).

За положеннями пункту 4 статті 1, частин 3 та 5 статті 27 Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону).

Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із частиною 1 статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 Закону).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України, визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина 5 статті 626 ЦК України).

Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.

Відповідно до положень статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55).

На підтвердження факту виконання робіт виконавцем відповідно до договору #2018-2505/2 від 25 травня 2018 року, позивачем долучено наступні документи: докази листування адвоката ОСОБА_1 з АТ «Банк Контракт» у червні 2018 року щодо наявності арешту на рахунку № НОМЕР_1 за договором №1185/2015 від 31 серпня 2015 року (а.с.13, 14); відповідь прокуратури щодо здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні з повідомленням про те, що п`ять осіб, серед яких ОСОБА_2 не допитувались в якості свідків (а.с.15) та відповіді аналогічного змісту Головного управління ДФС у м.Києві з повідомленням про накладення ухвалою суду арешту на рахунки осіб, серед яких вказано ОСОБА_2 (а.с.16, 17); відповідь національної поліції щодо відсутності в провадженні СВ Подільського УП ГУНП в м.Києві кримінального провадження, про яке позивачем було направлено звернення (а.с.24).

Крім того, в матеріалах справи наявна копія ухвали слідчого суді Подільського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року, якою задоволено клопотання адвоката ОСОБА_1 та скасовано арешт, накладений ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 28 січня 2016 року на рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Банк Контракт». (а.с.19)

За заявою позивача, 21 грудня 2019 року та 18 липня 2019 року на її адресу судом було направлено копію вищевказаної ухвали. (а.с.22, 23, 26)

Також листом від 26 червня 2019 року АТ «Банк Контракт» повідомив позивача, на її запит, що на адресу банку копія вищевказаної ухвали суду не надходила. (а.с.25)

В серпні 2019 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу була надана відповідь на запит щодо затвердження виплат відшкодування вкладу відповідачу, в якій зазначалось про те, що кошти, розміщені на рахунку ОСОБА_2 визнані речовими доказами та відшкодування можливе після прийняття відповідного процесуального рішення відповідно до вимог КПК України. (а.с.27)

Позивачем також долучено до позовної заяви перший аркуш позовної заяви, поданої до Окружного адміністративного суду міста Києва у вересні 2019 року, ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, в якій зазначено представника позивача, який подає позовну заяву - адвоката ОСОБА_1 (а.с.31) та заяву адвоката ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2019 року про винесення рішення у справі та взяття до уваги інформації (справа №640/18457/19). (а.с.32)

Стороною відповідача не заперечується, що представництво інтересів ОСОБА_2 у справі №640/18457/19 здійснювалось саме адвокатом ОСОБА_1

Також в матеріалах справи наявна копія рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2020 року, яким адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_2 гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у розмірі 199 000,00 грн. в порядку, передбаченому частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити на користь ОСОБА_2 гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом, розміщеним за договором №1185/2015 строкового банківського вкладу із сплатою процентів в кінці строку «Класичний контракт» від 31 серпня 2015 року у розмірі 199 000,00 грн. (а.с.35-38)

Підстав вважати, що адвокат ОСОБА_1, звертаючись до судів та інших органів з метою захисту інтересів ОСОБА_2 , діяла не на підставі укладеного між сторонами договору про надання правничої допомоги, немає. А надання відповідачем довіреності за день до укладення між сторонами вказаного договору не суперечить вимогам діючого законодавства.

Крім того, позивачем долучено до позову лист Київської місцевої прокуратури №7 від 03 лютого 2020 року про направлення за належністю адвокатського запиту адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5 (а.с.34), що не є належним доказом в даній справі, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування.

В матеріалах справи наявна копія витягу з переліку виплачених відшкодувань вкладникам ПАТ Банк «Контракт», серед яких вказано ОСОБА_2 , дата виплати - 10 липня 2020 року (а.с.11-зворот). Проте у вказаній копії витягу не відображена виплачена сума.

Однак сторона відповідача не заперечує отримання нею виплати відшкодування, як вкладника банку саме в сумі 199 000,00 грн.

Не погоджуючись з вимогами позовної заяви стороною відповідача зазначається про те, що внаслідок неналежного виконання позивачем умов договору про надання правничої допомоги, відповідач була змушена звертатися за відповідною допомогою до інших юристів та адвокатів, задля досягнення мети - повернення вкладу.

Так, згідно наявних в матеріалах справи документів, 30 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агенція праці «Персонал плюс» було укладено договір про надання юридичних (правових) послуг, предметом якого є захист прав та законних інтересів замовника, як власника вкладного (депозитного) рахунку № НОМЕР_2 в ПАТ Банк «Контракт» за договором банківського вкладу №0992/2015 від 07 серпня 2015 року, номер рахунку НОМЕР_2 , щодо відшкодування коштів за вкладом в ПАТ Банк «Контракт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 199000,00 грн. (а.с.80-82)

30 липня 2020 року ОСОБА_2 та ТОВ «Агенція праці «Персонал плюс» підписали акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання юридичних послуг від 30 жовтня 2019 року, за яким виконавець передав, а замовник прийняв послуги по представництву та захисту у встановленому порядку прав та законних інтересів замовника, як власника вкладного (депозитного) рахунку в ПАТ Банк «Контракт» за договором банківського вкладу №1185/2015 від 31 серпня 2015 року, щодо відшкодування коштів за вкладом в ПАТ Банк «Контракт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 199000,00 грн. (а.с.83)

Отже договір про надання юридичних послуг та акт приймання-передачі послуг стосуються різних договорів банківського вкладу.

Також стороною відповідача подано до суду договір №15/01/2 про надання правничої допомоги від 15 січня 2020 року, укладений між адвокатом Зуб М.С. та ОСОБА_2, предмет якого містить загальні фрази щодо виду правничої допомоги, яка надаватиметься клієнту згідно діючого законодавства. (а.с.84-86)

13 липня 2020 року ОСОБА_2 та адвокатом Зуб М.С. підписано акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №15/01/2 від 15 січня 2020 року, в якому перелічені надані клієнту послуги, які полягали в листуванні адвоката з Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Сьомим слідчим відділом РКП СУ ФР ГУ ДФС у м.Києві в період з 17 квітня 2020 року по 24 червня 2020 року. (а.с.87)

Разом з тим, стороною відповідача не надано доказів повідомлення відповідачем позивача про укладення 30 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агенція праці «Персонал плюс» договору про надання юридичних (правових) послуг та 15 січня 2020 року між адвокатом Зуб М.С. та ОСОБА_2 договору №15/01/2 про надання правничої допомоги.

Згідно положень ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Проте, матеріали справи не містять доказів розірвання укладеного між сторонами договору #2018-2505/2 від 25 травня 2018 року, як шляхом односторонньої відмови відповідача від договору, так і за домовленістю сторін.

Крім того, виходячи з оцінки наданих стороною відповідача доказів, відсутні підстави вважати, що виплата відповідачеві вкладу відбулась саме внаслідок наданої ОСОБА_2 ТОВ «Агенція праці «Персонал плюс» та адвокатом Зуб М.С. правничої допомоги.

При цьому суд погоджується з доводами позивача про те, що досягнення обумовленої в договорі #2018-2505/2 від 25 травня 2018 року мети мало місце саме внаслідок представництва інтересів ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_1

Так, саме за клопотанням адвоката ОСОБА_1 постановою слідчого судді скасовано арешт, накладений на рахунок ОСОБА_2 в межах кримінального провадження.

Крім того, адвокат ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за результатами розгляду якого рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2020 року, визнано протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_2 гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у розмірі 199 000,00 грн. в порядку, передбаченому частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити на користь ОСОБА_2 гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом, розміщеним за договором №1185/2015 строкового банківського вкладу із сплатою процентів в кінці строку «Класичний контракт» від 31 серпня 2015 року у розмірі 199 000,00 грн.

Отже суд погоджується з доводами позивача, що саме на виконання вказаного рішення суду відповідачу виплачено кошти за вкладом у розмірі 199 000,00 грн.

Що стосується доводів сторони відповідача про те, що позивач не повідомляла відповідача належним чином про виконану нею, в інтересах клієнта, роботу та між сторонами не підписано акт приймання-передачі наданих послуг, то вказані обставини не впливають як на обсяг фактично наданих за договором #2018-2505/2 від 25 травня 2018 року послуг, так і на досягнення обумовленої сторонами договору мети.

Щодо інших доводів сторін, викладених у заявах по суті справи, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року (заява №63566/00) «Пронін проти України» (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року) зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до статті 14 Правил, адвокат надає правову допомогу відповідно до законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі договору про надання правової допомоги.

Адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару. Визнаним міжнародним стандартом здійснення адвокатської діяльності є принципи чесності та добропорядної репутації адвоката, який відображений в етичних кодексах поведінки адвокатів та який розповсюджується на всі напрями професійної діяльності адвоката. Договір про надання правової допомоги має відповідати вимогам Закону та Правилам, а також визнаним міжнародним та національним стандартам надання правової допомоги. Правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про проведені розрахунки між сторонами договору. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/18.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору про надання правової допомоги в частині своєчасної сплати грошових коштів за надані послуги, на час звернення позивача до суду відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за договором, грошові кошти за надані послуги в обумовленому договором розмірі позивачу не сплатила, відповідач не заявляла вимог з приводу оспорювання договору, а посилання відповідача на неналежне виконання умов договору з боку виконавця, суд вважає безпідставними за результатом оцінки наведених вище наявних в матеріалах справи доказів.

Тому суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимогу до відповідача про стягнення боргу за договором про надання правової допомоги в розмірі 19 900,00 грн - десять відсотків від отриманої відповідачем суми за вкладом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаї ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору актів цивільного законодавства.

З досліджених судом доказів убачається, що відповідач, отримавши 10 липня 2020 року кошти за вкладом, прострочила виконання своїх зобов`язань перед позивачем в частині сплати гонорару успіху в розмірі 19 900,00 грн. Тому, суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання правової допомоги у вказаному розмірі.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України)

У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (пункт 45), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19-ц) (пункт 54).

З огляду на те, що відповідач, як встановлено судом, прострочила виконання грошового зобов`язання, вона на вимогу позивача повинна сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.

Згідно позовної заяви позивач з підстав, визначених ч.2 ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 324,69 грн та інфляційні втрати в розмірі 622,29 грн за період з 06 липня 2020 року по 20 січня 2021 року.

Разом з тим, відшкодування за вкладом відповідачем отримано 10 липня 2020 року (а.с.11-зворот). Отже, виходячи з умов п.3 договору №2018-2505/2 від 25 травня 2018 року, прострочення виконання грошового зобов`язання має відраховуватися з наступної дати, а саме - з 11 липня 2020 року.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, процес зміни вартості грошей, який характеризується рівнем інфляції, є безперервним процесом і інфляційні процеси не залежать від волевиявлення будь-якої особи, тому інфляційні мають розраховуватися з урахуванням як індексів інфляції, так і індексів дефляції. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується.

Індекс інфляції, офіційно встановлений Державним комітетом статистики України, у зазначений період часу становив: липень 2020 року - 99,4; серпень 2020 року - 99,8; вересень 2020 року - 100,5; жовтень 2021 року -101,0; листопад 2020 року - 101,3; грудень 2020 року - 100,9; січень 2021 року - 101,3.

Отже інфляційна складова боргу за період з 11 липня 2020 року по 20 січня 2021 року включно, виходячи з сум заборгованості становить - 622,29 грн (99,4/100* 99,8/100 *100,5/100 *101,0/100 *101,3/100 *100,9/100 *101,3/100 *19 900,00 грн -19 900,00 грн).

Виходячи з наведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 622,29 грн, отже позов у цій частині підлягає задоволенню.

За період з 11 липня 2020 року по 20 січня 2021 року включно, розмір 3% річних складає - 314,90 грн (19 900,00 грн*3*173/366/100) +(19 900,00 грн*3*20/365/100)

Тому вимоги позивача в частині стягненню 3% річних від простроченої суми підлягають частковому задоволенню - в розмірі 314,19 грн.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

В порядку ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн, який сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом в мінімальному розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір».

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За правилом ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); (2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; (6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару;

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року в справі №922/1163/18, від 19 листопада 2019 року в справі №5023/5587/12, від 12 серпня 2020 року в справі №916/2598/19, від 27 серпня 2020 року в справі №873/2/20, від 07 вересня 2020 року в справі №910/4201/19 та від 17 вересня 2020 року в справі №904/3583/19.

При цьому суд враховує, що договір про надання правової допомоги укладається між двома суб`єктами - адвокатом та його клієнтом, однак, у випадках встановлених Цивільнимпроцесуальним кодексом, на його підставі можуть виникнути права та обов`язки у особи, яка не є стороною цього договору та на яку судом буде покладено обов`язок щодо їх відшкодування.

Зважаючи на зазначене, Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в статтях 137, 141, встановлено повноваження суду щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, відмови у їх відшкодуванні, залишення без розгляду заяви про їх відшкодування тощо.

Додатково суд звертає увагу, що особа, яка надає правничу допомогу у справі є адвокатом, який здійснює незалежну професійну діяльність щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, склала кваліфікаційний іспит, підтвердивши теоретичні знання у галузі права, історії адвокатури, адвокатської етики особи, високий рівень практичних навичок та умінь у застосуванні закону.

Таким чином, укладаючи договір про надання правової допомоги, адвокат не тільки обізнаний про порядок, умови та особливості укладення договору про надання правової допомоги, правові наслідки пов`язані з його виконанням, а також розподілом витрат на професійну правничу допомогу між сторонами за результатами розгляду справи, а й повинен забезпечувати допомогу клієнту щодо отримання відшкодування витрат понесених ним у зв`язку з судовим розглядом справ (в тому числі щодо формування тексту договору, погодження розміру витрат (вартості робіт), підтвердження їх первинними документами тощо.

Згідно змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у сумі 63000,00 грн, не конкретизуючи її складових.

При цьому позовна заява містить попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач понесла станом на 20 січня 2020 року - 11000,00 грн, до якої включено судовий збір в сумі 908,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, а також витрат на правничу допомогу, які позивач планує понести - в сумі 52000,00 грн (згідно додатку №1 до договору).

Водночас, матеріали справи не містять договору про надання правничої допомоги, клієнтом за яким є позивач ОСОБА_1 .

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, позивачем подано до суду додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №18/01-Т від 18 січня 2021 року, яким сторони погодили види та ціну послуг, наданих виконавцем Бурою А.А. замовнику ОСОБА_1 при участі в справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, а також у Європейському суді з прав людини. (а.с.40) У вказано додатку зазначено орієнтовну сукупну вартість за договором - від 62500,00 грн.

Також до позовної заяви долучено акт №1/20.01. прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 20 січня 2021 року, підписаний виконавцем Бурою А.А. та замовником ОСОБА_1 , за договором про надання правничої допомоги №18/01-Т від 18 січня 2021 року, згідно якого виконавцем виконано наступні роботи: консультація - 1000,00 грн, підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості - 9000,00 грн. (а.с.39)

Жодного доказу на підтвердження здійснення позивачем, як клієнтом, витрат за договором про надання правової допомоги матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Проте, позивачем не подані та в матеріалах справи відсутній не лише договір про надання правової допомоги, клієнтом за яким є позивач ОСОБА_1 а й докази сплати позивачем як клієнтом (замовником) гонорару виконавцю.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Зміст позовної заяви, відповіді на відзив та письмових пояснень позивача не містять викладення заяви про те, що нею протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі будуть подані докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу.

Також матеріали справи не містять окремо оформленої заяви, визначеної ч.8 ст. 141 ЦПК України.

З огляду на викладене, витрати позивача на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню через відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу.

Крім того, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 526, 527, 530, 625, 626, 627, 629, 632, 901, 903 Цивільного кодексу України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», статями 2-5, 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 (вказане в позовній заяві місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором №2018-2505/2 про надання правової допомоги від 25 травня 2018 року в розмірі 19 900,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 622,29 грн, три процента річних у розмірі 314,19 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: