У Х В А Л А№ 127/31974/21

20 грудня 2021 р.Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Венгрин О.О.,

розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Центр професійно-технічної освіти №1 м. Вінниці» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, допуск до роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного навчального закладу «Центр професійно-технічної освіти №1 м. Вінниці» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, допуск до роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2021 р. позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк 3 дні з дня отримання копії ухвали для виправлення її недоліків, оскільки:

- в порушення ст. 177 ч. 4 ЦПК України до позовної заяви не було додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Позовна заява ОСОБА_1 має

дві вимоги немайнового характеру - визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, допуск до роботи, які мають бути оплачені судовим збором в розмірі 908,00 грн кожна згідно ст. 4 ч. 2 п. 1 п.п. 2 Закону України «Про судовий збір»;

одну вимогу майнового характеру - стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка має бути оплачена судовим збором в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно ст. 4 ч. 2 п. 1 п.п. 1 Закону України «Про судовий збір».

Починаючи з 01.09.2015 р. позивачі у справах за вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком двох категорій позовів: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі. Таку ж позицію висловив Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 р. у справі №733/1962/16-ц.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 оспорює наказ про відсторонення його від роботи та фактично порушує питання про його допуск до роботи, адже позивач не звільнений з роботи, а лише відсторонений. Використання позивачем терміну "поновлення" на роботі не змінює дійсної суті вимоги - предмета позову про допуск до роботи (після відсторонення). За відсутності наказу про звільнення з роботи відсторонення від виконання посадових обов`язків не є звільненням з роботи.

Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - не є стягненням заробітної плати.

Основні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності і господарювання та структуру заробітної плати визначає Закон України «Про оплату праці» та Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. №5.

Згідно ст. 1 ч. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» та Інструкції заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Перелік інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, наведено у пункті 3 Інструкції.

Тобто, виплата за рішенням суду середнього заробітку працівнику за час вимушеного прогулу не відноситься до виплат, пов`язаних з оплатою праці, перелічених в Інструкції.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях (постанова Верховного Суду від 30.01.2019 р. у справі №910/4518/16).

Отже, оскільки предметом цього позову є оскарження наказу про відсторонення позивача від роботи (а не про звільнення з роботи), допуск до роботи і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пільги щодо сплати судового збору, передбачені ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на ці вимоги не поширюються.

Позивачу потрібно було сплатити 1816,00 грн судового збору за дві вимоги немайнового характеру. Щодо вимоги майнового характеру суд відповідно до ст. 176 ч. 2 ЦПК України попередньо визначав розмір судового збору в сумі 908,00 грн (передбачений Законом України «Про судовий збір» мінімальний розмір) з наступним стягненням недоплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Судовий збір необхідно було сплатити на рахунок: UA0002856, отримувач ГУК у Він.обл./м.Вінниця/22030101; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030101 (для сплати судового збору за розгляд справ до Вінницького міського суду Вінницької області), призначення платежу: судовий збір у справі №127/31974/21.

Копію ухвали суду від 30.11.2021 р. позивач ОСОБА_1 отримав 02.12.2021 р., про що свідчить довідка про доставку електронного листа на електронну адресу позивача, що зазначена в позовній заяві.

До цього часу недоліки позовної заяви не виправлено, тому позовну заяву потрібно вважати неподаною і повернути позивачу.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Центр професійно-технічної освіти №1 м. Вінниці» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, допуск до роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вважати неподаною і повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її складення до Вінницького апеляційного суду.

Повна ухвала виготовлена 20.12.2021 р.

Суддя О.О. Венгрин