Справа № 766/7559/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2021р. Херсонський міський суд Херсонської області

у складі: головуючої судді Зуб І.Ю.,

при секретарі Щербань А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа: Служба у справах дітей виконкому Дніпровської районної у м. Херсоні ради (місцезнаходження: 73036, м. Херсон, вул. Перекопська, 166) про визнання права власності на майно,-

встановив:

Позивач звернувся до суді із даним позовом, в якому просить, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Позов мотивований наступним. Між сторонами був укладений шлюб. За період спільного проживання у шлюбі, сторони придбали квартиру. Зазначено, що мають двох дітей, які проживають з позивачем.

В судове засідання позивач та його не з`явилися, про час та дату слухання справи повідомлялись, причини неявки не повідомили. Представник позивача адвокат Долгополов О.В. надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, про час та дату розгляду справи повідомлялись, причини неявки суду не відомі. Так, відповідно до довідок, представник відповідача отримав судову повістку на електронну адресу 17.11.2021 року та був повідомлений за допомогою смс-повідомлення 17.11.2021 року.

В заяві від 16.11.2021 року представник відповідача адвокат Дубовий І.А. зазначив про розгляд справи у його відсутності під час підготовчого засідання, позовні вимоги визнає.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та дату слухання справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи наведене, справа розглядалась у відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просив визнати за ним право власності на 2-3 частини спільної квартири.

10.09.2021 року до суду подано відзив представником відповідача адвокатом Дубовим І.А., в якому зазначено, про непогодження із збільшенням часки подружжя в майні та про невизнання позову.

21.10.2021 року представником позивача адвокатом Долгополовим О.В. подано заяву про зменшення позовних вимог, а саме позивач просить визнати право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

16.11.2021 року представником відповідача адвокатом Дубовим І.А. подано заяву про визнання позовних вимог та про ухвалення рішення в підготовчому засіданні.

Сторони зареєстрували шлюб 17.09.2005 року, що вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу Серія НОМЕР_3 .

Сторони є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_4 ); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_5 ).

26.10.2005 року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2 , що вбачається з копії договору купівлі-продажу №8009.

Відповідно витягу від 03.12.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_2 23.12.2005 року, реєстраційний номер майна: 12522135.

Враховуючи час перебування сторін у шлюбі, дату придбання квартири є підстави вважати, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що подружжям за час перебування у зареєстрованому шлюбі, було придбано зазначену спірну квартиру, відповідач не спростував належними та допустимими доказами презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а тому вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч.1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Частинами 1 та 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17.

Тобто, Верховний Суд відновив абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та поділу майна подружжя шляхом визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірної квартири.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа: Служба у справах дітей виконкому Дніпровської районної у м. Херсоні ради (місцезнаходження: 73036, м. Херсон, вул. Перекопська, 166) про визнання права власності на майно задовльнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення (враховуючи кількість робочих та вихідних днів) складено 17.12.2021 року.

СуддяІ. Ю. Зуб