Справа № 132/711/20
Провадження № 22-ц/801/306/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Аліменко Ю. О.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 рокуСправа № 132/711/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:
судді-доповідача Денишенко Т. О.,
суддів Оніщука В. В., Копаничук С. Г.,
за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В., представників осіб, котрі подали апеляційні скарги, відповідачів Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 , Головного управління Національної гвардії України Бондар О. І., позивача ОСОБА_2 , розглянувши за правилами, вста-новленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеля-ційного суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Національ-
ної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України
про зобов`язання вчинити дії з розподілу та забезпечення житловим при-
міщенням, відшкодування моральної шкоди,
за апеляційними скаргами командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_3 , представника Головного управлін-ня Національної гвардії України Райчука Олександра Святославовича на рішен-ня Калинівського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2020 ро-ку, ухвалене у приміщенні суду у м. Калинівка Вінницької області за голо-вування судді Аліменка Ю. О.,
В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2020 року ОСОБА_2 звернувся у Калинівський районний суд Вінницької області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( далі - НГУ ), Головного управління Національної гвардії України ( далі - ГУ НГУ ) про зобов`язання вчинити дії з розподілу та забезпечення жит-ловим приміщенням, відшкодування моральної шкоди. Позов мотивований нас-тупним. Позивач відповідно до Закону України від 13 березня 2014 року № 867-VII «Про Національну гвардію України» у період з липня 2008 року по червень 2018 року за контрактом проходив військову службу у внутрішніх військах МВС України. Рішенням житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_2 від 23 грудня 2008 року ( протокол № 5 ) ОСОБА_2 згідно його довідки-за-яви, де зазначена у складі сім`ї дружина ОСОБА_4 , поставлений на квар-тирний облік для поліпшення житлових умов складом родини одна особа. Від-повідно до рапорту позивача від 19 вересня 2011 року командуванню військової частини НОМЕР_3 про взяття на облік для одержання житлової площі його сім`я складалася з двох осіб: він та дружина ОСОБА_4 . Під час виконання обов-язків військової служби стався нещасний випадок, позивач отримав поранення, про що складений акт від 18 серпня 2015 року № 55 за формою Н-1 та підтвер-джується довідками ВЛК від 28 вересня 2015 року № Д-210, МСЕК від 24 лис-топада 2015 року № НОМЕР_4 . Згідно протоколу № 14 від 25 грудня 2015 року житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_3 НГУ учасника бойових дій ОСОБА_2 занесено до списків на пільгове одержання житла на підставі пункту чотирнадцятого статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з датою постановки 02 грудня 2015 року. Про-токолом № 5 від 16 травня 2016 року ОСОБА_2 складом сім`ї три особи: він, дружина, син 2014 року народження, знятий з квартирного обліку при Військовій частині НОМЕР_3 у зв`язку з переводом до іншого місця служби. Довід-кою голови житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_3 , начальника квартирно-експлуатаційної служби цієї військової частини від 16 травня 2016 року № 82 підтверджено, що ОСОБА_2 перебував на квартирному обліку з 23 грудня 2008 року зі складом родини три особи: він, дружина та малолітній син.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 НГУ від 25 червня 2018 року № 159 з позивачем припинений контракт у зв`язку із закінченням його дії, ОСОБА_5 звільнено з військової служби. Рішенням житлово-побутової комісії від 18 липня 2018 року його знято з квартирного обліку та виключено зі списків загальної і пільгової черги квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 . Поси-лаючись на пункт чотирнадцятий частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 2993 року № 3553-ХІІ щодо права на забезпечення житловою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, ОСОБА_2 зазначав про завдан-ня йому немайнових втрат, що спричинили негативні зміни у його житті через невиконання державою в особі НГУ визначених нормативно-правовими актами України та контрактом своїх обов`язків по забезпеченню його сім`ї житлом. По-зивач просив суд зобов`язати ГУ НГУ вчинити необхідні дії та ухвалити рішен-ня щодо розподілу житлової площі для забезпечення житлом його та членів сім`ї; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 НГУ вчинити необхідні дії по забез-печенню його та сім`ї житлом відповідно до встановлених санітарних і техніч-них норм; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 НГУ відшкодувати моральну шкоду у розмірі 280000,00 гривень.
Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 09 листопа-да 2020 року позов ОСОБА_2 задоволений частково, зобов`язано ГУ НГУ прийняти та затвердити рішення щодо розподілу житлової площі на військову частину НОМЕР_1 для забезпечення житлом відповідно до встановлених санітарних та технічних норм ОСОБА_2 та членів його сім`ї. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 забезпечити ОСОБА_2 та членів його сім`ї житловим примі-щенням відповідно до встановлених санітарних та технічних норм. У задово-ленні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з кожного з відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі по 840,80 гривень.

Позивач не оскаржив в апеляційному порядку рішення суду першої інстан-ції.
Не погоджуючись з ухваленим 09 листопада 2020 року рішенням суду пер-шої інстанції, його оскаржують обидва відповідачі, просять поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, скасувати рішення Калинівського район-ного суду Вінницької області від 09 листопада 2020 року в частині задоволених позовних вимог, ухвалити нове рішення про відмову у позові у повному обсязі.

Представник ГУ НГУ Райчук О. С., виклавши у скарзі правові засади орга-нізації та порядку діяльності Національної гвардії України, зазначає про пору-шення судом першої інстанції норм матеріального права, недотримання норм процесуального права, неправильне тлумачення понять, що застосовуються сто-совно військової служби та залишення поза увагою того факту, що ОСОБА_2 звільнений з військової служби та знятий зі складом родини з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Командир Військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_3 вважає, що задово-лення судом першої інстанції вимог ОСОБА_2 не відповідає обставинам справи, спростовується наявними в ній доказами, порушує та прямо суперечить нормам матеріального і процесуального права. Позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ з 01 вересня 2017 року по 26 червня 2018 року, пе-ребував на квартирному обліку у списку осіб, які користуються правом першо-чергового надання жилих приміщень. ОСОБА_2 звільнено в запас у зв`язку із закінченням строку контракту та знято з квартирного обліку громадян, які по-требують поліпшення житлових умов. В період перебування позивача на обліку у військовій частині житлової площі для забезпечення військовослужбовців не було. У даний час він не перебуває на черзі, а надання житла таким особам не передбачено. Скаржник зауважує можливість для позивача вирішувати питання поліпшення житлових умов за місцем проживання у місцевому органі самовря-дування.
29 січня 2021 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ГУ НГУ, де він вважає апеляційну скаргу необгрунтованою, такою, що не підлягає задоволенню через ненадання доказів незаконності, необ-грунтованості оскаржуваного рішення суду, доводи скарги такими, що не спро-стовують висновків суду першої інстанції. Позивач наголосив, що суд прийняв до уваги пункт 1.9 протоколу від 04 липня 2016 року № 6 засідання центральної житлово-побутової комісії ГУ НГУ, згідно якого ОСОБА_2 перезатвердже-но на квартирному обліку з 23 грудня 2008 року на загальних підставах та у списках на першочергове отримання житла з 30 вересня 2015 року, що свідчить про набуття ним права на першочергове отримання житла з 25 грудня 2015 ро-ку протягом двох років, тобто ще до закінчення контракту та виключення з квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_1 . Пунктом чотирнадцятим частини першої статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про ста-тус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі у бойо-вих діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються житло-вою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік. Позивач по-силається на абзац третій пункту 242 Положення про проходження громадяна-ми України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Ука-зом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, яким визначено, що військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Окремо ОСОБА_2 зазначає, що був поранений під час виконання обов-язків військової служби. Такий факт визначений пунктами шостим та дев`ятим акту про нещасний випадок від 18 серпня 2015 року № 55 форми Н-1, де чітко вказано про тримання капітаном ОСОБА_2 осколкового поранення, вогне-пального уламкового поранення поперекової ділянки справа. У довідці військо-вої лікарської комісії від 28 вересня 2015 року № Д-210 визначений діагноз: наслідки вогнепального осколкового поранення поперекової ділянки справа у вигляді множинних цяткових рубців після вилучення осколків.

Позивач посилається на заведену на нього облікову справу квартирного об-ліку як на доказ перебування у черзі для поліпшення житлових умов із сім`єю у кількості трьох осіб ( він, дружина, син ). ОСОБА_2 аргументовано запере-чує позицію відповідача щодо порушення судом його дискреційних повнова-жень, зазначаючи про невиконання командуванням НГУ власних управлінських функцій в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією Украї-ни, її законами щодо забезпечення права його сім`ї на житло, як це визначено чинним законодавством держави. Через це зобов`язання відповідача, прийняте судом рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у його дис-креційні повноваження. При цьому позивач виклав у відзиві правову позицію Конституційного Суду України, висловлену у Рішенні від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018(3393/18), щодо конституційного обов`язку держави по соціальному захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність та членів їхніх сімей. Посилаючись на пункт чотир-надцятий частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів вій-ни, гарантії їх соціального захисту», ОСОБА_2 вкотре наголошує на своєму праві учасника бойових дій, який був поранений під час участі у бойових діях при виконанні обов`язків військової служби, на забезпечення житлом протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, у його випадку - це з 25 грудня 2015 року до 26 грудня 2017 року.

01 лютого 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 НГУ, яку позивач вважає необгрунтованою, такою, що не підлягає задоволенню та свідчить про непра-вильне розуміння відповідачем законів, нормативно-правових актів держави, які регулюють вирішуване судами питання. Відсутність у військової частини у період перебування позивача з 05 грудня 2017 року по 18 липня 2018 року на квартирному обліку житла для забезпечення його сім`ї не є підставою для не-виконання відповідного зобов`язання з огляду на те, що набуте право не може втрачатися. При цьому позивач повторно посилається на Рішення Конституцій-ного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018(3393/18) стосовно безумовного забезпечення дотримання встановле-них пільг особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», вказує на сталу практику Єв-ропейського суду з прав людини, принцип відповідальності держави, яка, ухва-ливши той чи інший акт, дала підстави для виникнення обґрунтованих споді-вань стосовно виконання закону.

ОСОБА_2 підкреслює, що зобов`язання відповідачів обумовлені укла-деним з ним контрактом, на підставі якого з 25 грудня 2015 року по 26 грудня 2017 року він із сім`єю повинен був бути забезпечений житлом ( протягом двох років, пункт чотирнадцятий частини першої статті 12 Закону України «Про ста-тус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ). Згідно Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах Украї-ни, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 ( абзац третій пункту 242 ), військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списку осо-бового складу військової частини.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, які їх регулю-ють, урахував доводи усіх учасників справи. ОСОБА_2 просить залишити обидві апеляційні скарги без задоволення.

В обох відзивах на апеляційні скарги відповідачів позивач просить суд апе-ляційної інстанції скасувати рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні його позов-ної вимоги про стягнення моральної шкоди та ухвалити у цій частині нове рі-шення про задоволення позову, стягнути на його користь з Військової частини НОМЕР_1 НГУ у відшкодування моральної шкоди 280000,00 гривень. Зазначення по-зивачем у відзивах недосконалого дослідження судом його вимоги з відшкоду-вання моральної шкоди у зв`язку з понесеними втратами немайнового харак-теру та через це відмову у позові в цій частині не береться до уваги судом апе-ляційної інстанції, оскільки, як вказувалося вище, позивач рішення суду першої інстанції в установленому апеляційному порядку не оскаржив.

Ухвалою апеляційного суду від 11 січня 2021 року командиру Військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_3 , представнику ГУ НГУ Райчуку О. С. понов-лений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 09 листопада 2020 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційні скарги відповідно представників відповідачів, позивача, дослідивши мате-ріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України задоволенню не підляга-ють.
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є обґрунтованим, об`єктивним та справедливим, таким, що узгоджується із сталою практику Європейського суд з прав людини.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що з липня 2008 року по червень 2018 рік ОСОБА_6 проходив військову службу у внутрішніх військах МВС України. Згідно протоколу від 23 грудня 2008 року № 5 засідання житлово-побутової комісії Управління Південного те-риторіального командування внутрішніх військ МВС України позивача зарахо-вано на квартирний облік з 23 грудня 2008 року на загальних підставах складом сім`ї одна особа. Згідно довідки військово-лікарської комісії УМВС України у Вінницькій області від 28 вересня 2015 року ОСОБА_2 встановлений ді-агноз: наслідки вогнепального осколкового поранення ( 05 вересня 2014 р. ) по-перекової ділянки справа у вигляді множинних цяткових рубців після вилучен-ня осколків. Ця травма пов`язана із захистом Батьківщини. В акті № 55 про не-щасний випадок, що стався з ОСОБА_2 05 вересня 2014 року, викладені обставини цього випадку, де чітко зазначено, що він у групі зачистки під час виконання завдання потрапив під мінометний обстріл, внаслідок якого отримав осколкове поранення і йому в лікарні був поставлений діагноз: вогнепальне уламкове поранення поперекової ділянки справа. Вид події: дія вогнепальної зброї. 04 червня 2015 року ОСОБА_2 видане безтермінове посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 . Згідно протоколу від 30 вересня 2015 року № 11 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_3 НГУ з цієї дати позивача включено в списки осіб, які користуються правом першочер-гового одержання житлових приміщень. Відповідно до протоколу від 25 грудня 2015 року № 14 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_3 НГУ позивача поставлено на облік як учасника бойових дій з датою постановки 02 грудня 2015 року. У період з травня 2016 року по серпень 2017 року ОСОБА_7 проходив військову служба за контрактом в ГУ НГУ та згідно протоко-лу від 04 липня 2016 року № 6 засідання центральної житлово-побутової комісії позивач перезатверджений на квартирному обліку при ГУ НГУ з 23 грудня 2008 року на загальних підставах та у списках на першочергове отримання жит-ла з 30 вересня 2015 року ( з правом на отримання житла протягом двох років з 25 грудня 2015 року ). Відповідно до протоколу від 28 вересня 2017 року № 10 засідання центральної житлово-побутової комісії ОСОБА_2 знятий з квар-тирного обліку при ГУ НГУ у зв`язку з переміщенням для подальшого прохо-дження військової служби до військової частини НОМЕР_1 НГУ. Через закінчення строку контракту наказом командувача НГУ від 15 червня 2018 року № 79о/с з ОСОБА_2 припинений контракт, він звільнений з військової служби в за-пас. Згідно з протоколом від 18 липня 2018 року № 9 засідання житлово-побу-тової комісії військової частини НОМЕР_1 НГУ позивача знято з квартирного обліку військової частини та виключено із списків загальної й пільгової черг.
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстан-ції, керуючись Конституцією України, Рішеннями Конституційного Суду Укра-їни від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, сталою практикою Європейського суду з прав людини, нормами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дійшов висновку щодо неможливості звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів; тобто не може ОСОБА_2 із сім`єю бути позбавленим права, набутого законним шляхом, на отримання житла за період з 25 грудня 2015 року по 26 грудня 2017 року ( контракт припинений 15 червня 2018 року ) на підставі пункту чотирнадцятого частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». На під-твердження такого висновку суд цілком обґрунтовано послався на наказ Мініс-тра Оборони України від 31 липня 2018 року № 380 «Про затвердження Інс-трукції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», яким встановлено, що за військово-службовцями та членами їх сімей, в тому числі звільненими з військової служ-би в запас або відставку, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, до набрання чин-ності цим наказом, зберігається дата зарахування на облік для забезпечення житлом для постійного проживання ( за результатами інвентаризації облікових справ ); рішення житлових комісій військових частин, об`єднаних житлових ко-місій, які були прийняті до набрання чинності цим наказом, реалізуються із ура-хуванням вимог вищезазначеної.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду пов-ністю погоджується, оскільки вони є вірними, обєктивними, зробленими з ура-хуванням усіх фактичних обставин справи; суд правильно застосував до спір-них правовідносин норми матеріального права, що їх регулюють, не порушив вимог процесуального законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду вважає доцільним зазначити, що суть вирішення позовних вимог ОСОБА_2 не повинна залежати від рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 НГУ щодо виключення його із списків військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки ним набуте право на пільгове отримання житла за час проходження військової служби і він не може бути позбавленим цього права з очевидним не-вирішенням житлового питання у майбутньому.
Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 Кон-венції. Згідно з частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків ци-вільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого про-ти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рі-шень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національ-ні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права. Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується стат-тею 6 параграфу 1, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передба-чають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з ме-тою захисту їх цивільних прав ( Beles and others v. tne Czech Republic Белеш та інші проти Чеської Республіки ), параграф 49.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основополож-них свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було поруше-но, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснюють свої офіцій-ні повноваження.

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції в окре-мих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають пе-ревагу перед строгим розумінням права».
Заперечення представників відповідачів поранення ОСОБА_2 під час проходження військової служби з посиланням на нещасний випадок вірно роз-цінене судом першої інстанції як очевидно формальне, таке, що суперечить на-явним в матеріалах справи доказам. Підхід до цієї ситуації відповідачів у справі не можна визнати ані законним, ані справедливим.

У томі другому справи на аркушах 63-124 містяться копії документів квар-тирної справи ОСОБА_2 , з якої убачається, що позивач уперше був постав-лений на квартирний облік у грудні 2008 року у військовій частині НОМЕР_2 , склад його сім`ї зазначений дві особи ( шлюб зареєстрований 04 липня 2008 року ). Проте, не дивлячись на рапорт ОСОБА_2 від 15 грудня 2008 року з клопо-танням про постановку на квартоблік сім`ї з двох осіб, з незрозумілих причин він був поставлений на облік складом родини одна особа. У зв`язку з переве-денням на інше місце служби 19 вересня 2011 року ОСОБА_2 подав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_3 з клопотанням про постановку на квартоблік для отримання житлової площі складом сім`ї дві особи: він та дру-жина ОСОБА_4 . Цей рапорт був задоволений протоколом житлово-побуто-вої комісії від 19 вересня 2011 року № 7. 16 травня 2016 року позивачу військо-вою частиною НОМЕР_3 видана довідка № 82 про перебування його зі складом роди-ни три особи, у тому числі він, дружина та син 2014 року народження, на квар-тирному обліку з 23 грудня 2008 року по 16 травня 2016 року. За місцем служби у подальшому протоколом засідання центральної житлово-побутової комісії ГУ НГУ від 28 вересня 2017 року № 10 був задоволений рапорт ОСОБА_2 про зняття його з квартирного обліку у зв`язку з переведенням для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . У цьому протоколі зазначена родина позивача з трьох осіб: він, дружина та син. Згідно рапорта ОСОБА_5 від 01 грудня 2017 року голові житлової комісії військової частини НОМЕР_1 він просив узяти його із сім`єю три особи ( він, дружина та син ) на квар-тирний облік для одержання житлової площі ( поліпшення житлових умов ). На засіданні житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 , що відбулося 05 грудня 2017 року без участі позивача, його було перезатверджено на квартир-ному обліку з незрозумілих підстав одного, з 23 грудня 2008 року на загальних підставах та у списках на першочергове отримання житла з 30 вересня 2015 ро-ку відповідно до пункту чотирнадцятого частини першої статті 12 Закону Укра-їни «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» із зазначенням права позивача на отримання житла протягом двох років з 25 грудня 2015 року.

Колегія суддів підкреслює, що питання перезатвердження ОСОБА_2 на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 відбулося без його участі, без урахування його рапорта про склад сім`ї три особи. Результати розгляду рапор-та ОСОБА_2 , як убачається з матеріалів квартирної справи, заявнику в установленому порядку не повідомлялися. Рапортом від 21 червня 2018 року, поданим у зв`язку із припиненням контракту та звільненням з військової служ-би у запас, позивач просив розглянути на засіданні житлово-побутової комісії військової частини питання про залишення його із сім`єю на квартирному облі-ку. Ситуація, що має місце, свідчить про необізнаність позивача щодо вирішен-ня його клопотання з постановки на квартирну чергу, впевненість у перебуванні на черзі для поліпшення житлових умов всієї сім`ї і це логічно, оскільки у всіх матеріалах квартирної справи значиться сім`я ОСОБА_2 .

Отже доводи осіб, які подали апеляційні скарги, щодо зняття позивача з квартирного обліку, не перебування його на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, на момент ухвалення судом оскаржуваного рішен-ня не має вирішального значення для визнання права ОСОБА_2 на забезпе-чення житлом, оскільки йдеться про набуття ним такого права до звільнення його з військової служби у зв`язку з припиненням, закінченням строку контрак-ту. Також у вимогах позивача не йдеться через вказане вище про безпідстав-ність зняття його з квартирного обліку, оскільки не заявлена вимога про збере-ження його сім`ї на обліку у військовій частині НОМЕР_1 . Корінне має значення не-виконання відповідачами приписів пункту чотирнадцятого частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Мотиви апеляційної скарги ГУ НГУ стосовно правомірності прийнятого відповідачами рішення про звільнення ОСОБА_2 з військової служби не мають відношення до суті вирішеного спору, не були і не є його предметом. Та-кож зазначення у скарзі на судове рішення про проходження позивачем війсь-кової служби, зокрема, в ГУ НГУ у певний її період не впливає на порушене право позивача щодо забезпечення його та сім`ї житлом відповідно до встанов-лених санітарних і технічних норм. Черговість розподілу житлової площі, поря-док такого розподілу не ставляться судом під сумнів, не заперечуються як такі, що повинні бути дотримані згідно норм житлового законодавства. Проте право позивача на виконання відповідачами вимоги закону щодо забезпечення його житлом згідно пункту чотирнадцятого частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладені обста-вини не спростовують.

Аналогічними є доводи апеляційної скарги відповідача Військової частини НОМЕР_1 : не перебування позивача на обліку громадян, котрі потребують поліпшен-ня житлових умов; не оскарження ОСОБА_2 рішення про зняття його з квартирного обліку; відсутність житлової площі за останнім місцем проходжен-ня позивачем військової служби; можливість поліпшення житлових умов сім`ї за місцем проживання у виконавчому комітеті органу місцевого самоврядуван-ня. Цим доводам апеляційної скарги надана відповідна оцінка судом першої інстанції, не знаходить їх такими, що тягнуть задоволення вимог апеляційної скарги й суд апеляційної інстанції.
За позицією Європейського суду з прав людини поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачува-ним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей ( див. mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» ( «C.G. and others v. Bulgaria», заява № 1365/07, 24 April 2008, пара-граф 39 ), «Олександр Волков проти України» ( «Oleksander Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, параграф 170 )).

Норма пункту чотирнадцятого частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є чіткою і зрозу-мілою, вона стала підґрунтям для позивача з питання забезпечення житлом його сім`ї, якого потребувала, що доводиться рішеннями житлово-побутових комісій військових частин, де ОСОБА_2 проходив військову службу.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведен-ня може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною прак-тикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуд-дя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлу-мачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різ-ною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ).
Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргу-ментів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Доводи апеляційних скарг не спростовують правильності таких висновків суду першої інстанції, не дають підстав визнати оскаржуване рішення ухвале-ним з порушенням норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріаль-ного і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить під-став для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до не-правильного вирішення справи. Оскаржуване судове рішення є законним, об-ґрунтованим та справедливим, тому апеляційні скарги відповідачів слід зали-шити без задоволення.
Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляцій-ний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_3 , представника Головного управління На-ціональної гвардії України Райчука Олександра Святославовича залишити без задоволення.
Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлений 22 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. В. Оніщук

С. Г. Копаничук