ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/967/21 Номер провадження 22-ц/814/2452/21Головуючий у 1-й інстанції Крєпкий С.І. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

секретар: Коротун І.В.,

за участю адвоката Кузьменка В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 1 вересня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Заводська міська рада, про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Заводська міська рада, про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що її син ОСОБА_2 10.06.2020 року пішов з дому і до цього часу не провернувся, про своє місцезнаходження не повідомляв. Вказувала, що до цього часу жордних відомостей про сина немає, та його місцезнаходження встановити не вдалося.

Просила суд визнати ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 01 вересня 2021 у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання безвісно відсутнім ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, заявник оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву та визнати ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

Вважає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім на цей момент не породжує для заявника жодних юридичних наслідків, та не стосується її прав та обов`язків.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги на рішення суду, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно копії паспорта ОСОБА_2 та довідки старости с.Піски, с.Шевченки, с.Яремівщина він зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Згідно листа слідчого відділення поліції №1 Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області від 02.06.2021 та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань видно, що відділенням поліції №1 проводиться досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, по факту відсутності за місцем свого проживання ОСОБА_2 , але його місцезнаходження не встановлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено наявності обставин, за яких визнання ОСОБА_2 безвісти відсутнім породжувало б для заявника юридичні наслідки, та не стосується її прав та обов`язків, тому підстави для задоволення заяви відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової падати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 (провадження № 61-3902св18) зазначено, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Анатолічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі №756/17293/17

За положеннями статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою».

Відповідно до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою, обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно виходив з того, що заява не містить обґрунтованих даних про обставини, які давали б підстави визнати ОСОБА_2 безвісно відсутнім, крім того, мета заяви зводиться до необхідності зняття його з реєстрації місця проживання у будинку ОСОБА_4 , проте встановлено, що із вимогами про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням ОСОБА_4 до суду не звертався, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сам по собі факт непроживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім.

Згідно доводів заявника та за встановлених у цій справі обставин не вбачається наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою, тому висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення заяви є правильним.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 1 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов