ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/438/21
Провадження № 22-ц/4820/1024/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №671/438/21 за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК" на заочне рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2021 року (суддя Павлова А.С., повне судове рішення складено 29 квітня 2021 року) у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із вказаним позовом, АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (далі АТ «А-БАНК») вказувало, що 12.11.2019 ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» з метою укладення кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі анкети-заяви відповідачці надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказує, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у АТ «А-БАНК» разом з Умовами та Правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms складає між нею та Банком кредитний договір, що підписується підписом у заяві. Позивач зазначив, що свої зобов`язання за угодою виконав в повному обсязі, тоді як відповідачка не надала своєчасно Банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із чим ОСОБА_1 станом на 03.02.2021 має заборгованість у розмірі 15036,20 грн, що складається із: 11987,24 грн заборгованості за кредитом; 2999,14 грн заборгованості по відсоткам; 49,82 грн штрафи. Зважаючи на викладене, АТ «А-БАНК» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.11.2019 у розмірі 15036,20 грн.

Заочним рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2021 року в задоволені позову АТ «А-БАНК» відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, АТ «А-БАНК» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що посилання суду на відсутність підпису позичальника на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах, як на підставу відмови у позові є необґрунтованим, адже як вбачається із розрахунку заборгованості, боржник користувалась кредитом, а тому ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» і погодилася з ними, так як цей кредитний договір є договором оферти. Крім того, апелянт вважає безпідставним посилання суду на постанову Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019, адже до матеріалів справи було додано не тільки Тарифи із сайту Банку, а паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якій зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, тощо; паспорт продукту підписаний боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Зважаючи на викладене, АТ «А-БАНК» просить суд скасувати оскаржуване заочне рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повному обсязі.

Відзив від ОСОБА_1 не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, а оскаржуване судове рішення - залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На думку суду оскаржуване рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог: що анкета заява стосувалася саме надання кредиту; розмірів встановленого кредитного ліміту і його зміни протягом строку дії договору; факту відкриття карткового рахунку та розпорядження ОСОБА_1 кредитними коштами та що саме з долученими до позову Витяг з Тарифів і Умов та Правил мала на увазі відповідачка, ознайомилася та погодилася із ними підписуючи Анкету заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у А-Банк.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права і ці висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт, або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (ч. 1 ст. 633 ЦК України).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ (далі Закон №2664-ІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №2664-ІІІ фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4)найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 12 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та АТ АКЦЕНТ - БАНК було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. У цій анкеті заяві зазначається, що позичальник згоден, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між позичальником та банком Договір про надання банківських послуг. Та ОСОБА_1 засвідчила, що екземпляр договору погоджується отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua (а.с.6 зворот).

Звертаючись до суду, позивач зазначав, що на підставі Анкети Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44% річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, через неналежне виконання відповідачкою взятих на себе кредитних зобов`язань станом на 03.02.2021 наявна заборгованість у розмірі 15036,20 грн.

Судом встановлено, що при подачі позову, позивачем надано суду наступні додатки: клопотання про розгляд справи за відсутності позивача; заява про внесення даних ЄДРПОУ позивача до додаткових відомостей про учасника справи при реєстрації справи у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд»; розрахунок заборгованості; копію Анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку; копію паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка»; копію паспорта відповідачки; витяг з із Умов та Правил надання банківських послуг у А-БАНКУ та Тарифи надання банківських послуг, які не містять підпису відповідачки про ознайомлення саме з цією редакцією Умов та Правил і Тарифів; копію довіреності представника позивача; копію виписки з ЄДРЮОФОП; копію банківської ліцензії №16 від 30.10.1992; копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витяг із статуту АТ «А-БАНК».

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у Анкеті Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 12.11.2019, що підписана сторонами, відсутні посилання на те, яку саме послугу мала намір отримати та отримала ОСОБА_1 , звертаючись до Банку 12.11.2019 та у цій Анкеті-Заяві відсутні умови договору: про розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами, про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (штрафів) за порушення зобов`язання у грошовій сумі та її визначеного розміру.

Як вбачається із позову Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредитної заборгованості, просив стягнути заборгованість за кредитом (11987,24 грн), заборгованість по відсоткам (2999,14 грн) та штрафи (49,82 грн) відповідно до п. 2.1.1.2.15 та п. 2.1.1.12.5 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № SAMABWFC 5 від 2019-11-12, посилався на копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-БАНК, на Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та на Витяг з Тарифів Кредитні Карти «ЗЕЛЕНА» як невід`ємні частини кредитного договору № SAMABWFC 5 від 2019-11-12, що укладений між сторонами.

При цьому, матеріали справи не містять належних доказів, що ОСОБА_1 12.11.2019 надано позивачем кредит, його розмір, надання кредитної карти «Зелена» та, що саме ці: Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів Кредитні Карти «Зелена» (а.с. 8-16) розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи станом на 12.11.2019 взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені),у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку їх нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також, наданий позивачем паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» не підтверджує факт ознайомлення ОСОБА_1 із умовами кредитного договору № SAMABWFC 5 від 2019-11-12, оскільки цей паспорт містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту і передує відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» укладенню кредитного договору з позичальником, так як передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг в А-Банку, відсутність у заяві домовленості сторін про отримання відповідачкою саме кредитних коштів, їх розмір, видачу позивачем кредитної карти та відсутність домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами і неустойки та їх розмір, надані банком Анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 12.11.2019, паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», Витяг з Тарифів Кредитні картки «Зелена» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що зазначені документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

А тому і відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ «А-БАНК» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

А тому, висновки суду першої інстанції є такими, що ґрунтуються на вимогах матеріального та процесуального права.

Також, з огляду на вищенаведене доводи апеляційної скарги щодо незаконності висновків суду першої інстанції про не ознайомлення позичальника із Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами через відсутність її підпису на цих документах є голослівними.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами є такими, що не заслуговують на увагу, адже АТ «А-БАНК» не заявляло вимоги про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами саме на рівні облікової ставки Національного банку України та позивачем не надано суду першої інстанції відповідного розрахунку заборгованості. І за таких обставин у суду були відсутні підстави для стягнення процентів в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно послався на судову практику Верховного Суду є помилковим, адже суд першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України оцінив усі докази, що були надані представником позивача і при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, адже правовідносини у справі №342/180/17 та у цій справі є подібними, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту з огляду на його характер, спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну частину договору.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції наявності підписаної ОСОБА_1 електронним підписом паспорту споживчого кредиту від 12.11.2019 та ознайомлення позичальника з умовами кредитування, оскільки паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту і передує відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» укладенню кредитного договору з позичальником так як передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Крім того, паспорт споживчого кредиту містить застереження, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Також вказано, що інформація, яка зазначена в паспорті, зберігає чинність та є актуальною лише до 01.01.2020. А тому, паспорт споживчого кредиту не містить відомостей про те, які саме із зазначених у ньому умов (базова відсоткова ставка 3.9% в місяць (46.8% річних) чи 3,7% в місяць (44,4% річних)) були прийняті відповідачкою.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що на спростування необґрунтованих сумнівів суду першої інстанції відносно розрахунку заборгованості Банком на підтвердження вірності розрахунку надається банківська виписка, судова колегія вважає їх безпідставними, адже зазначений доказ в порушення вимог ст. 83 ЦПК України не був поданий до суду першої інстанції не дивлячись на ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 31.03.2021 про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, в якій судом на виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України було роз`яснено позивачу його процесуальні права на подання доказів щодо підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог (а.с.8). А згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд і відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини 2,3 статті 367 ЦПК України).

Доказів щодо неможливості подання банком такої виписки, з причин що об`єктивно не залежали від нього, до суду першої інстанції, матеріали справи не містять, апелянтом до апеляційної скарги теж не надано та не заявлено відповідного клопотання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню; повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку; правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АКЦЕНТ-БАНК" залишити без задоволення.

Заочне рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 29 червня 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай