ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9798/21 Справа № 181/572/21 Суддя у 1-й інстанції - Юр`єв О. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року по справі за позовом за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення грошової суми, сплаченої за не надані послуги/товар, відшкодування збитків та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення грошової суми, сплаченої за не надані послуги/товар, відшкодування збитків та моральної шкоди, мотивуючи його тим, що вона замовила та повністю оплатила туристичні послуги у ФОП ОСОБА_1 . Пропозицію по акції раннє бронювання, а також банківський картковий рахунок для оплати грошових коштів ОСОБА_1 повідомив їй зі свого телефону, запевнивши її, що вигідна ціна на туристичні послуги лише за акцією раннього бронювання, тому потрібно провести оплату для того щоб він міг забронювати авіаквитки, номер в готелі та оформити страховий поліс.

Вказувала, що до теперішнього часу їй не надано туристичну путівку, чим порушено умови угоди між ними. Вона намагалася врегулювати питання мирним шляхом. Для того, щоб знайти відповідача, приїздила до м.Дніпро до офісу, який весь час зачинений, а телефон вимкнений.

Зазначала, що зверталась до прокуратури, неодноразово давала покази слідчим у зв`язку з виниклою ситуацією та подавала цивільний позов в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.4 ст.190 КК України, їздила до суду. В червні 2020 року дізналась, що її цивільний позов повернуто у зв`язку з пропуском строку подання.

Посилаючись на те, що з 2016 року відповідач не надав їй туристичної путівки та туристичну діяльність фактично не здійснює, у зв`язку з чим вона може відмовитись від договору купівлі-продажу товару та вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми, а також три відсотки річних та інфляційні збитки за весь час прострочення виконання зобов`язання, а тому просила суд ухвалити рішення, яким, стягнути з ОСОБА_1 суму боргу, з врахуванням індексу інфляції, у загальному розмірі 64 548,57 грн., що складається з 41 500 грн. - грошові кошти сплачені за товар, 23 048,57 грн. - збитки від інфляції. А також 6 005,56 грн. - три відсотки річних від простроченої суми.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що твердження позивача про укладання договору про надання туристичних послуг не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Вказував про те, що позивач сама наголошує на тому, що правовідносини виникли між ФОП та те, що вона зверталася до ПП "Султан тур", керівником якого він є. Вказував про пропуск строку позовної давності.

Позивач правом на надання відзиву не скористалась.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 71 464,13 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що згідно квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» Межівське відділення ОСОБА_2 , як платник, 24 червня 2016 року здійснила переказ готівки на загальну суму 41502,00 грн. Отримувач: ОСОБА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року підтверджується повернення серед інших ОСОБА_2 позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином у зв`язку з пропуском строку на її давання, оскільки її подано після початку судового розгляду справи по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Повістка про виклик до суду у кримінальному провадженні у справі ОСОБА_1 за ч.4 ст.190 КК України свідчить про присутність ОСОБА_2 в приміщенні суду в якості потерпілої 13 травня 2019 року з 16.00 по 16.10 годину.

Витягом з кримінального провадження №0002258, внесеного до ЄРДР 16 липня 2016 року за фабулою, підтверджується, що 15 липня 2016 року до ЧЧ Кіровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява про те, що ОСОБА_1 знаходячись, у АДРЕСА_1 , шляхом шахрайства заволодів грошовими коштами клієнтів турагенства «Султан тур» у великих розмірах.

Згідно письмового повідомлення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська №18144/20 від 22 червня 2020 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 повідомлено про перебування кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України на стадії судового розгляду. Позовні заяви останніх повернуто у зв`язку з пропуском строку подання цивільного позову.

Встановлені судом обставини дали підстави для висновку, що між сторонами виникли правовідносини з приводу надання туристичних послуг, які регулюються як нормами глави 63 ЦК України «Послуги. Загальні положення», так і спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України «Про туризм», який визначає загальні правові, організаційні та соціально-економічні засади реалізації державної політики в галузі туризму та регулює відносини, пов`язані з організацією і здійсненням туризму на території України.

Заяву про застосування строків позовної давності було відхилено у зв`язку з тим, що з моменту дізнання про порушення прав позивача ОСОБА_2 минуло 2 роки 10 місяців та 2 дні, остання вчасно звернулась до Межівського районного суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку загальної позовної давності, передбаченого ст.257 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що

вони є доведеними та обґрунтованими у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

За загальними правилами, встановленими статтями 526,530,629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що неналежне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлене договором або законом.

Стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право, зокрема, вимагати відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» Межівське відділення позивач ОСОБА_2 , як платник, 24 червня 2016 року здійснила переказ готівки на загальну суму 41 502,00 грн. в якості оплати туристичних послуг. Отримувач: ОСОБА_1 .

Між тим, ОСОБА_1 , у порушення умов угоди, не надано ОСОБА_2 туристичної путівки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він діяв як засновник та директор туристичної агенції «Султан Тур», що також вказано у позовній заяві, а не як фізична особа, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні та судом не встановлені дані та обставини про те, що кошти позивач перерахувала туристичній агенції «Султан Тур», натомість містяться беззаперечні докази про перерахування коштів саме ОСОБА_1 та відсутні докази наявності правовідносин з туристичною агенцією «Султан Тур».

Посилання апеляційної скарги на відсутність доказів укладання угоди, спростовуються встановленими судом обставинами, а саме: наявністю квитанції позивач ОСОБА_2 , як платник, 24 червня 2016 року здійснила переказ готівки на загальну суму 41 502,00 грн. в якості оплати туристичних послуг. Отримувач: ОСОБА_1 та відомостями, які містяться в обвинувальному акті щодо ОСОБА_1 .

Твердження апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено відповідачу у застосуванні строків позовної давності, починаючи рахувати строк з моменту відмови у прийнятті позову Ленінським районним судом, є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч. 2 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Так, матеріалами справи встановлено, що позивач у 2018 році зверталась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом, однак його було повернуто у зв`язку з пропуском строку подання цивільного позову, про що було повідомлено останню листом датованим 22 червня 2020 року.

З даним позовом ОСОБА_2 звернулась 29 червня 2021 року, оскільки остання, здійснивши дії щодо подання цивільного позову у кримінальному провадженні №0000620 відносно ОСОБА_1 , перервала строк позовної давності по вказаних вимогах, то даний позов подано в межах строку позовної давності.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.