Провадження № 2/161/327/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинській області у складі:

головуючого - судді Кихтюка Р.М.,

секретаря - Демчук Т.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідача - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права на Ѕ частину спільного майна подружжя, визнання права на спадкування, усунення від права спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд із позовом до відповідачів про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права на Ѕ частину спільного майна подружжя, визнання права на спадкування, усунення від права спадкування.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона проживала з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю, виховували двох спільних дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . При цьому, проживали за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка.

Вказує, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і вона здійснила його поховання, розпорядилася речами померлого. При житті її чоловік мав у власності: транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» Sprinter 416 D, 2005 р.в., НОМЕР_1 та житлову площу в гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, вона звернулась до Пенсійного фонду України щодо отримання пенсії чоловіка та відповідних виплат на поховання, однак їй було відмовлено, так як відсутнє підтвердження її прав, як офіційної дружини.

Зазначає, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 є формальна дружина - ОСОБА_3 , з якою померлий офіційно шлюб не розірвав, дочка від першого шлюбу - ОСОБА_6 та їхні спільні дочки ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина і Першою Луцькою державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу за №57/2020, у якій із заявами звернулися ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та вона.

Так як вона не перебувала зі спадкодавцем в офіційному шлюбі, то нотаріусом їй було відмовлено у прийнятті її заяви про прийняття спадщини.

Однак, вона з 1993 року проживала однією сім`єю з померлим, що прирівнюється до шлюбу та у них від цього шлюбу є двоє дітей, а тому є всі правові підстави вважати її спадкоємицею, яка має право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, як особа, яка протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. При цьому, ОСОБА_8 був інвалідом ІІІ групи і вона піклувалася про нього, оскільки він потребував постійного догляду внаслідок безпорадного стану, який був спричинений хворобами.

Також вказує, що після смерті ОСОБА_8 його формальна дружина - ОСОБА_3 , з якою померлий офіційно шлюб не розірвав, не підтримував жодних стосунків з 1993 року та дочка від першого шлюбу - ОСОБА_6 подали заяви до нотаріальної контори як спадкоємці першої черги. Вважає, що вони мають бути позбавлені права спадкування у зв`язку з ухиленням особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, оскільки ніколи не цікавились здоров`ям спадкодавця, а відповідно не бажали брати жодної участі у житті останнього.

У зв`язку з чим просить суд встановити факт проживання ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю без шлюбу з нею з 1993 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» Sprinter 416 D, 2005 р.в., НОМЕР_1 , сірого кольору, кузов НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя; визнати за нею право приватної власності на Ѕ вказаного транспортного засобу; визнати за нею право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги спадкового майна ОСОБА_9 та усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від права спадкування майна ОСОБА_9 .

В судовому засіданні позивач та її представник позивача позовом позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів ( ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ) ОСОБА_5 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнала та не заперечувала щодо його задоволення.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 23.01.2020 року ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 15).

Встановлення факту проживання з особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу можливе лише у випадку доведення позивачем фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, а також інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (ВС у справах № 588/350/15, 755/18012/16, 643/6799/17, 369/3338/17).

Доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Із показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 слідує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина з 1993 року по день смерті останнього.

З свідоцтв про народження ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вбачається, що їхніми батьками записані ОСОБА_9 та ОСОБА_1 (а.с. 26-27)

Крім того, 09.08.1993 року виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів ОСОБА_9 з сім`єю з 4 чоловік було видано ордер на жиле приміщення № 020266 на право заняття жилого приміщення площею 43,9 кв.м., яке складається з трьох ізольованих кімнат за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі розпорядження № 461 від 25.05.1993 р. Вказаним ордером визначено склад сім`ї: ОСОБА_9 , ОСОБА_1 - дружина; ОСОБА_17 та ОСОБА_18 - дочки (а.с. 18).

Вищевказана інформація також підтверджує факт проживання позивача з ОСОБА_9 і за таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу.

Згідно з ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_9 належав транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» Sprinter 416 D, 2005 р.в., НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 17), а також житлове приміщення в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , яке отримане на підставі ордеру від 16.10.1996 року (а.с. 19).

Відповідно до положень ст.70 СК, яка застосовується до відносин осіб, які перебувають або перебували в цивільному шлюбі, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

А тому, враховуючи, що судом встановлено факт спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_9 та ОСОБА_1 за період з 1993 року по 22.01.2020 року, а зазначене вище майно було набуте за час їх спільного проживання, тому, на думку суду, є доведеним факт, що автомобіль та житлове приміщення є спільним майном подружжя, у зв`язку з чим, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на Ѕ частину даного транспортного засобу.

Щодо вимоги про визнання за ОСОБА_1 права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги спадкування за законом, то суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 2 ст. 21 Сімейного кодексу України проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без шлюбу не являє собою підставу для виникнення у цих суб`єктів прав, а також обов`язків подружжя. Це означає, що прирівнювати цивільного чоловіка або дружину до спадкоємців першої черги (це діти, а також батьки спадкодавця, чоловік законний) взагалі неможливо, тому вони можуть прийняти спадщину відповідно до п. 1 ст. 1264 ЦК України як спадкоємці 4-тої черги шляхом проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як зазначає Верховний Суд України у п.21 постанови Пленуму №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст.1261 ЦК України. Разом з тим, ст.1264 ЦК України визначає право особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, на спадкування в порядку четвертої черги спадкоємців за законом.

Статтею 1259 ЦК України передбачено, що черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У даному випадку під поняттям «опікувалася» в контексті ст. 1259 ЦК України потрібно розуміти не здійснення цивільних прав та обов`язків від імені підопічного, а надання особі, яка перебувала у безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги, звичайних фактичних послуг у придбанні продуктів, медикаментів, приготуванні їжі, прибиранні квартири тощо. Тобто можна стверджувати, що «опікувалася» вживається в розумінні «турбувалася», «допомагала».

Надання допомоги спадкодавцеві протягом тривалого часу оціночна категорія та має визначатися судом з огляду на обставини конкретної справи. У будь-якому разі, дії спадкоємця не повинні носити разовий, епізодичний характер і допомога, що надається, має бути систематичною.

Як вказав Верховний суд у справі № 266/2391/16, системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

Верховний Суд наголосив, що підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, вітання зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадній стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Проте, не зважаючи, що ОСОБА_1 з 1993 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_9 , що прирівнюється до шлюбу та у них від цього шлюбу є двоє дітей, однак суду не представлено доказів вважати її спадкоємицею, яка має право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, як особа, яка протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, оскільки зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в суді.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_9 був інвалідом ІІІ групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 (а.с. 16), останній хворів (дифузний кардіосклероз, постійна форма ФП, серцева астма, СНІ І-Бст., гіпертонічна хвороба ІІІ ст., цукровий діабет ІІ типу, важка форма) (а.с. 20-21) і вказані хвороби хоч мали постійний характер, однака він не потребував систематичного догляду, піклування та регулярної підтримуючої терапії, особливого догляду, спеціалізованого харчування, так як міг сам пересуватися і вказані хвороби не вказували на його безпорадний стан.

А тому, за таких обставин і відсутні підстави для усунення відповідачів від права на спадкування.

Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом, як вже зазначено вище, слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування (Постанова КЦС ВС від 23.12.2020 № 209/4512/14-ц (61-6041св20).

В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження факт навмисного ухилення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від надання допомоги ОСОБА_3 , оскільки суду не представлено доказів перебування останнього у безпорадному стані і відповідно ухилення відповідачів від його утримання та піклування.

А тому, заявлені вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в рівних частинах понесені судові витрати пропорційно до задоволених вимог, а саме по 963,13 грн. з кожного (2172,50+840,80+840,80 = 3852,50 / 4).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 1222, 1224, 1259, 1261 ЦК України, ст. 21, 70 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права на Ѕ частину спільного майна подружжя, визнання права на спадкування, усунення від права спадкування - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 1993 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» Sprinter 416 D, 2005 р.в., НОМЕР_1 , сірого кольору, кузов НОМЕР_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_9 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право приватної власності на Ѕ транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» Sprinter 416 D, 2005 р.в., НОМЕР_1 , сірого кольору, кузов НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 963 (дев`ятсот шістдесят три) грн. 13 коп. з кожного.

В задоволенні решти його позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 25 червня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк