АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року

м. Чернівці

cправа № 723/4307/20

провадження № 822/553/21-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Вовкун Н.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 березня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Дедик Н.П.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним.

В позові посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра ОСОБА_4 . За життя, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Великокучурівської сільської радиСторожтнецького районуЧернівецької області та зареєстрований в реєстрі за №419.

Вважає, що вказаний заповіт складено та посвідчено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а також він не відповідав волі заповідача.

На підставі наведеного, просила суд визнати нікчемним заповіт, складений 24 вересня 2019 року ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , посвідчений секретарем виконкому Великокучурівської сільської ради Цуркан М.І., який зареєстрований в реєстрі за №419.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 березня 2021 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що звертаючись до суду з даним позовом про визнання заповіту нікчемним з підстав, викладених в ньому, позивачем обрано не належний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі обставини, що мають значення для справи, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначає, що заповіт складено з порушенням вимог законодавства. Зокрема вказує на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показам свідка ОСОБА_5 , які засвідчили, що їй не відомі вимоги до форми та посвідчення заповіту. Крім того, заповіт складений за допомогою загальноприйнятих технічних засобів та не прочитаний вголос, не містить особистого підпису заповідача, а також її волевиявлення не було вільним.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тисовець, Сторожинецького району, Чернівецької області померла ОСОБА_4

24 вересня 2019 року, ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області та зареєстрований в реєстрі за №419. Зазначений заповіт записаний зі слів ОСОБА_4 , до підписання прочитаний нею уголос і власноручно підписаний нею в присутності ОСОБА_5 .

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №182273942 від 25 вересня 2019 року ОСОБА_4 належить на праві власності житловий будинок з по господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано не належний спосіб захисту своїх права та інтересів. Також зробив висновки щодо обґрунтованості позову.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України, зокрема: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений не тільки договором або законом, але й судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, та призводить до їх відновлення.

Згідно з статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, у статті 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо).

Позивачка стверджувала, що заповіт складений ОСОБА_4 , посвідчений секретарем виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області Цуркан М.І. та зареєстрований за реєстровим номером 419, є нікчемним.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вказаний заповіт складено та посвідчено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а також він не відповідав волі заповідача.

Статтею 1257 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним. Відповідно до частин першої вказаної норми, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Нікчемним заповіт є таким в силу припису закону (частина перша статті 1257 ЦК України).

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 94, 95 постанови від 04 квітня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є ефективним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставини нікчемності правочину.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у спірних правовідносинах визнання оспорюваного заповіту нікчемним, є неефективним способом захисту прав та інтересів позивача.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту прав та інтересів, суд в мотивувальній частині рішення надав оцінку обставинам справи та обґрунтованості позову.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відмовляючи у задоволенні позову, з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, суд не перевіряє доводи сторін, не підтверджує і не спростовує їх, оскільки відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду щодо застосування належного способу захисту.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

Враховуючи вищенаведене, надання судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення суду оцінки доводам сторін та обґрунтованості позовних вимог, за умови обрання позивачем неефективного пособу захисту, є помилковим.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині підлягає зміні, з підстав викладених в цій постанові.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 02 березня 2021 року в мотивувальній частині змінити, з підстав викладених в цій постанові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 09 червня 2021 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна