ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 червня 2021 року

м. Харків

справа № 2023/4506/12

провадження № 22-ц/818/3223/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янську Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янську Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків), про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 лютого 2021 року, постановлену під головуванням судді Гетьман Л.В., в залі суду в місті Куп`янську Харківської області, -

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 лютого 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву та скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, накладені ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року у справі № 2023/4506/12.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права. ОСОБА_1 зазначає, що 04 лютого 2013 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу, що не позбавляло останнього права повторно пред`явити виконавчий лист до виконання в строк, встановлений законом. Проте, з дня винесення постанови про повернення виконавчого документу пройшло більше 8 років, строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання пройшов. Заявник вважає, що наразі втратило актуальність застосованих судом обмежень у праві виїзду її за кордон. Само по собі наявність невиконаного зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано. При цьому Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янську Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) надав до суду клопотання, в якому просив розглянути справи без їх часті, а рішення суду направити на їх адресу.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на повернення виконавчого документу стягувачу, заявником не надано суду доказів погашення боргу та повного виконання зобов`язання за виконавчим листом № 2023/4506/12.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Куп`янського міськрайонного управління юстиції перебував виконавчий лист, виданий Орджонікідзевським районним судом міста Харкова 19 листопада 2010 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 10 676,57 грн. (а.с.3-5).

На підставі вказаного виконавчого листа з ОСОБА_1 здійснювалося примусове стягнення.

За поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Куп`янського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань без вилучення паспорту (а.с. 9).

При цьому сторони не заперечують, що 04 лютого 2013 року, в порядку п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (зворотній бік а.с.29).

06 березня 2020 року рішенням інспектора прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Лужанка» Олейніковій Ганні Володимирівні відмовлено у перетинанні державного кордону України на підставі виконання ухвали Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року (а.с.11-12).

Згідно відповіді начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янську Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 23 березня 2020 року, убачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження будь-яких виконавчих проваджень, де стороною є ОСОБА_1 , на виконанні в відділі не знаходиться (а.с.15).

Як на підставу вимог заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, ОСОБА_1 посилалася на те, що наразі виконавчі провадження, де він є боржником, на примусовому виконанні у ВДВС не перебувають. Вжиті ухвалою суду від 02.10.2012 року обмеження, порушують її право на вільне пересування, в тому числі і виїзд за межі України, які гарантовані Конституцією України, оскільки підстав для їх вжиття на теперішній час не існує. У зв`язку з цим, заявник просила суд скасувати їй тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке встановлене ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово обмежено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Матеріали справи свідчать про те, що ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань без вилучення паспорту до закінчення виконання боргових зобов`язань по виконавчому провадженню, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Харкова 19 листопада 2010 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 10 676,57 грн.

Разом з тим 04 лютого 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Наразі, згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, будь-яких виконавчих проваджень, де стороною є ОСОБА_1 , на виконанні в відділі не знаходиться (а.с.15).

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи свідчать про те, що на теперішній час виконавче провадження №31080076, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Харкова 19 листопада 2010 року, - на примусовому виконанні у відділах державної виконавчої служби, підпорядкованих Головному територіальному управлінню юстиції у Харківській області, не перебуває.

Строк пред`явлення його до виконання сплинув. В межах, визначених законодавством строків, стягувачем не пред`явлений повторно вищевказаний виконавчий лист до виконання.

Статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) визначено, що в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у п.49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, коли воно сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року у справі «Напияло проти Хорватії», скарга №66485/01).

Навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду у справі «Луордо проти Італії», скарга №32190/96; у справі «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини», скарга №41463/02; у справі «Рінер проти Болгарії»).

У п.50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (§124 рішення у справі «Рінер проти Болгарії» та §35 рішення у справі «Фельдеш та Фельдешне Хайлик против Венгрии». Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (§70 рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року у справі «Сіссаніс проти Румунії», скарга № 23468/02).

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема, щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Суд першої інстанції трактував закон з надмірним формалізмом, що позбавляє заявника права на свободу пересування, гарантоване ст. 33 Конституції України.

Колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 . Слід скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , застосоване відносно неї ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 лютого 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ), застосоване відносно неї відповідно до ухвали Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року

Ухвалу суду направити для виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 16.06.2021 року.