Справа № 576/2461/21
Провадження № 2/576/596/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.21 м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Сапона О.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Виконавчий комітет Глухівської міської ради Сумської області як орган опіки та піклування звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_1 . Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері, відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. З серпня 2018 року дитина перебувала на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, в службі у справах дітей Глухівської районної державної адміністрації, у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків. Питання про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її сина піднімалося перед Глухівським міськрайоним судом ще у 2020 році, однак на той час Глухівській районній державній адміністрації було відмовлено у задоволенні позовних вимог та надано ОСОБА_2 шанс на виправлення. Однак, у лютому 2021 року відповідачка залишила свого неповнолітнього сина у ОСОБА_3 і виїхала в невідомому напрямку. Оскільки місце перебування матері встановити не вдалося, 01.04.2021 був складений акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Рішеннями виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області від 22.04.2021 неповнолітньому ОСОБА_1 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та встановлено над ним піклування, призначивши його піклувальником рідну тітку ОСОБА_3 . З того часу дитина проживає зі своїм піклувальником ОСОБА_3 , яка самостійно займається вихованням хлопчика. На даний час спеціалістами служби у справах дітей спільно зі співробітниками ювенальної превенції та піклувальником дитини з`ясовано, що ОСОБА_2 проживає в с. Вікторове Шосткинського району, зловживає спиртними напоями, веде безвідповідальний та безпринципний спосіб життя. Життя та здоров`я дитини її не цікавить. Незважаючи на неодноразові попередження спеціалістів служби у справах дітей, ОСОБА_2 не змінила свій спосіб життя, продовжує зловживати спиртними напоями, дитиною не цікавиться, вихованням та утриманням дитини не займається, веде аморальний спосіб життя, повернути дитину не намагається. За вказаних обставин позивач вважає, що є всі законні підстави для позбавлення відповідачки її батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_1 .

Представник позивача у підготовче судове засідання не з`явилася, а представила заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просить розглядати справу без її участі.

Відповідачка ОСОБА_2 у підготовче судове засідання також не з`явилася, проте представила заяву, в якій зазначає, що з позбавленням її батьківських прав відносно її неповнолітнього сина згодна, справу просить розглядати за її відсутності.

Враховуючи викладене та зважаючи на положення ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Так, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.3).

Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, зі слів матері, що вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №0 від 15.04.2021 (а.с. 5).

У лютому 2021 року відповідачка покинула свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 та поїхала у невідомому напрямку, про що було складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 01.04.2021 ( а.с.6).

Рішенням виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області від 22.04.2021 №131 неповнолітньому ОСОБА_1 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а рішенням виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області від 22.04.2021 № 132 над ним встановлено піклування, призначивши його піклувальником рідну тітку ОСОБА_3 , що мешкає у АДРЕСА_1 (а.с.7, 10).

За змістом характеристики, виданої старостою сіл Уздиця, Вікторове виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області від 03.11.2021 за № 374, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , але проживає за адресою АДРЕСА_3 . Не працює, зловживає спиртними напоями, веде безвідповідальний та безпринципний спосіб життя, що призвело до того, що її неповнолітня дитина ОСОБА_1 , тривалий час з нею не проживає. Вихованням, освітою та матеріальним забезпеченням дитини ОСОБА_2 не займається. ( а.с.12)

Згідно довідок КНП СОР «Обласна спеціалізована лікарня у м. Глухів» від 24.09.2021 №585 та № 586 на обліку у лікаря психіатра ОСОБА_2 не знаходиться., але з 25.08.2020 по 02.09.2020 знаходилась на стаціонарному лікуванні в КНП СОР «Обласна спеціалізована лікарня у м. Глухів» з діагнозом розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю ( а.с.8-9).

Висновком виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області від 10.11.2021 за № 801/02-41 визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів дитини. Висновок обгрунтовано тим, що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Незважаючи на неодноразові попередження, свою поведінку змінювати не бажає, злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, матеріального забезпечення та морального розвитку дитини. (а.с.13-14).

З надісланої 16.12.2021 відповідачкою суду заяви вбачається, що остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_1 ( а.с.25)

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а відповідно до частини четвертої статті 155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (частина перша статті 165 СК України).

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Аналізуючи перелічені вище докази та норми діючого законодавства, що регулюють правовідносини між сторонами у справі, суд дійшов висновку, що відповідачка свідомо нехтує та ухиляється від своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню свого неповнолітнього сина, оскільки зовсім не займається його вихованням, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не цікавиться його життям, не спілкується з ним, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріально дитину ніяким чином не забезпечує, і таким відношенням до неї, порушує її права та інтереси. Обставин, які якимось чином перешкоджали б відповідачці виконувати свої батьківські обов`язки, судом не встановлено. А тому, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, з метою забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, суд вважає за необхідне позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_1 .

Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави необхідно стягнути 908 грн. судового збору, так як за законом позивач звільнений від його сплати.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 141, 200, 206, 247, 263-265 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області як органу опіки та піклування(вул. Шевченка,6, м. Глухів Сумської області, )задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану по АДРЕСА_2 , проживаючу по АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , позбавити батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 908 грн. судового збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Глухівського міськрайонного суду О.В. Сапон