Справа № 545/2817/21
Провадження № 2/545/1253/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2021 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Путрі О.Г.

при секретарі судового засідання Розсоха Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Сіті Фінанс », треті особи : приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталія Володимирівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначив, що 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис , який зареєстрований в реєстрі за № 6508 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК « Сіті Фінанс » заборгованості у розмірі 23109,93 грн. Виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання, перебуває на виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. Вказав, що приватним нотаріусом не дотримано вимог вчинення виконавчого напису, не встановлена безспірність заборгованості, будь-яких правовідносин позивач з відповідачем не мав, жодних документів не підписував, ніяких повідомлень , листів чи інших документів не отримував. Прохав визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 07.09.2021 року відкрите провадження по справі та призначено підготовче судове засідання .

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 05.10.2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування у третьої особи - приватного нотаріуса додаткових письмових доказів.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 01.11.2021 року підготовче засідання по справі закрито, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Представник позивача адвокат Косточка С.О. в судове засідання не з`явився, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримав та прохав його задовольнити.

Представник відповідача в підготовчі судові засідання та судові засідання для розгляду справи по суті не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про місце та час слухання справи, шляхом повернення до суду поштових повідомлень із відміткою про вручення, правом на подачу відзиву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань не надсилав ( а.с. 51,74 ).

Третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. в судові засідання також не з`явилася, повідомлялася належним чином про місце та час слухання справи, заяв , клопотань, витребуваних судом документів не надіслала .

Третя особа приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. в судові засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомленою про місце та час слухання справи.

Враховуючи той факт, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи, відзиву, будь-яких заяв чи клопотань не надсилав, відповідно до ст. 280 ЦПК України , суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Суд , дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 12.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 6508 про стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 004-16144-220613 від 22.06.2013 року, укладеним між ним та ПАТ « Дельта Банк », правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі Договору про відступлення права вимоги № 2263/К від 18.06.2020 року є ТОВ ФК « Сіті Фінанс », заборгованості в розмірі 23109,93 грн. ( а.с. 17 ).

Стягнення заборгованості проводиться за період з 18.06.2020 року по 05.03.2021 року.

Сума заборгованості складає 23109,93 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 12003,73 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам 9981,20 грн., строкова заборгованість за штрафами - 1125 грн.

За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача, яка складає 500 грн.

Загальна сума, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 23609,93 грн.

Виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання приватному виконавцю Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 23.04.2021 року ( а.с. 14 ).

Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 88 Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 12.03.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для

визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року по справі № 910/10374/17.

Згідно Правової позиції Верховного Суду України справі за № 6-887цс17 від 05.07.2017 року вбачається, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18).

В ході судового розгляду відповідачем не подано відзив на позов, не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження безпідставності позовних вимог, в тому числі не надано доказів того, що спірний кредитний договір дійсно між сторонами було укладено та він був нотаріально посвідчений, доказів належного повідомлення позивача про укладення договору про відступлення права вимоги від одного кредитора до іншого,а також доказів надання приватному нотаріусу усіх документів, передбачених чинним законодавством для видачі виконавчого напису, в тому числі таких документів, що об`єктивно підтверджують безспірність заборгованості позивача.

Ухвалою суду від 05.10.2021 року витребувано у третьої особи приватного нотаріуса документи на підставі яких було здійснено спірний виконавчий напис, які на адресу не надійшли, відповідно, перевірити обсяг документів, що стали підставою для видачі оспорюваного виконавчого напису, суд можливості не має.

Від представника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) до суду надійшло повідомлення про те, що діяльність приватного нотаріуса Головкіної Я.В. припинена згідно Наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) від 21.04.2021 року, документи нотаріального діловодства та архіву на зберігання до Київського обласного державного нотаріального архіву не передано.

Також представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 не отримував від відповідача вимоги ( претензії ) про сплату заборгованості та її можливе стягнення шляхом видачі виконавчого напису нотаріуса.

Судом не встановлено факту направлення та отримання позивачем повідомлення-вимоги про наявність заборгованості.

Відповідачем не надано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.

Інші доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги не заслуговують на увагу.

Приймаючи до уваги відсутність належних, допустимих і достовірних доказів про те, що між сторонами укладався кредитний договір, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису ОСОБА_1 мав безспірну заборгованість перед

ТОВ « ФК « Сіті Фінанс », що є однією з основних умов для її стягнення в такому порядку , а також щодо вручення позивачу вимоги про сплату кредитної

заборгованості із застереженням щодо можливого її стягнення за виконавчим написом нотаріуса, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню обґрунтований та підлягає задоволенню.

Що стосується заяви представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до

затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір про надання правничої допомоги від 22.07.2021 року , укладений між адвокатом Косточкою С.О. та Лихошвай А.М., звіт № 30/08 про виконані адвокатом роботи та час , витрачений на їх реалізацію, квитанція на оплату виконаних адвокатом робіт,

ордер на надання правничої допомоги, не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі , оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Так, оцінюючи розумність вартості наданих послуг з професійної правової допомоги, суд зважає, що дана цивільна справа не є справою значної складності , судові засідання за участю позивача чи його представника не проводилися, оскільки представником позивача на адресу суду направлялися заяви про розгляд справи у їх відсутність.

З урахуванням критеріїв співмірності та складності справи, яка не є справою значної складності , обсягу виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. не є належним чином обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Тому враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку про необхідність зменшення їх розміру до 5000 грн.

Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову та заяви про забезпечення позову в розмірі 1362 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 137,141, 259, 263-265,280 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( місце проживання : АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Сіті Фінанс » ( юридична адреса : м. Київ, вул. Січових Стрільців,37/41, ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 6508, вчинений 12.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Сіті Фінанс » заборгованість за кредитним договором № 004/16144-220613 від 22.06.2013 року в загальному розмірі 23609,93 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Сіті Фінанс » на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6362 (шість тисяч триста шістдесят дві ) гривні.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії;

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. Г. Путря