Справа № 369/1090/21
Провадження № 2/369/2795/21
РІШЕННЯ

Іменем України

13.12.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі судових засідань Житар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» Директор Крилов С.С. про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

26.01.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» Директор ОСОБА_2 про захист прав споживачів та визнання кредитного договору №-155267 недійсним, укладеного між ним та відповідачем 01.11.2020. Свої позовні вимоги мотивував тим, що у зв`язку із скрутним матеріальним становищем та виниклою необхідністю, він звернувся до ТОВ «КОШЕЛЬОК» із проханням надати грошові кошти.

01.11.2020 року ТОВ «КОШЕЛЬОК» були надані грошові кошти у кредит у розмірі 4 100 гривень.

Спілкування з представниками компанії проходило у особистому кабінеті інтернет-сайту компанії. Де було зазначено багато тексту із незрозумілими мені термінами. При цьому, як вбачалося із пропозиції, організація надає кредити за умови оплати незначних розумних відсотків.

Оскільки були потрібні грошові кошти, позивач прийняв пропозицію щодо отримання грошей, однак, фактично не було укладено письмового договору із зазначенням його істотних умов.

Більш того, розмір процентів свідчить про недотримання принципів розумності та справедливості, закріплених положеннями Цивільного кодексу України.

Однак, право позивача на надання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації було порушено.

Позивач бажав отримати кошти у кредит, про що залишив заявку у особовому кабінеті сайту компанії. Як зрозумів з наявної інформації, що йому буде надано грошові кошти у кредит зі сплатою незначних відсотків. Та зазначає, що не мав можливості впливати на зміст домовленості, не було надано можливості погодження умов та тарифів користування грошовими коштами, а також умов нарахування відсотків за весь період.

Позивач вказує, що розраховував погасити борг за рахунок отримуваного доходу, але, враховуючи життєві обставини, а також великі відсотки, не зміг їх оплачувати. Все це призвело до виникнення заборгованості.

Оскільки борг нараховується на підставі занадто великих та економічно необгрунтованих відсотків, він не можу їх сплачувати та повернути кредит. Все це призвело до виникнення заборгованості, яка щоденно росте.

На даний час позивачу постійно телефонують, залишають повідомлення невідомі особи, погрожують та вимагають сплати боргу, представляючись представниками ТОВ «КОШЕЛЬОК». Дзвінки здійснюються родичам, знайомим з погрозами та вимогами оплати боргу.

На момент отримання грошових коштів позивачу не було надано достовірної інформації, в тому числі, о процентах за користування кредитом, які значно перевищують розмір облікової ставки НБУ. Письмовий договір не укладався.

Вважаю, що дії ТОВ «КОШЕЛЬОК» при наданні неякісної інформації підпадають під статтю 19 «Про захист прав споживачів» про нечесну підприємницьку діяльність.

Позивач зазначає, що не володіє спеціальними знаннями в банківській діяльності, тому не був здатний отримати всю повну і достовірну інформацію, часу для виваженості рішення надано не було.

Між тим, необхідно також враховувати суттєву різницю у фактичному економічному статусі сторін, явно незбалансованих умов договору, які передбачають тільки для організації механізм захисту від негативних наслідків, що не сумісно з правом і вимогами справедливості, закріплених в діючому законодавстві України.

Таким, чином, враховуючи вищевикладені обставини просив суд: визнати недійсним Договір № -155267 від 01.11.2020 року, оформлений на ім`я ОСОБА_1 в ТОВ «КОШЕЛЬОК» на суму 4100 гривень, з моменту оформлення договору та застосувати наслідки недійсності правочину.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

До суду 15.03.2021 надійшов відзив на позовну заяву. ТОВ «КОШЕЛЬОК» заперечує в повному обсязі щодо заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги Позивача не обґрунтованими, оскільки зазначений договір укладено згідно статей 207, 639 Цивільного кодексу України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про споживче кредитування», Правил надання позики на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК».

В порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Договір № -155267 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 01.11.2020 р. укладений за допомогою одноразового ідентифікатора, який згенерований електронною системою Відповідача та був надісланий на фінансовий номер +38 Позивача (позичальника) СМС-повідомленням. Після введення електронного підпису одноразовим ідентифікатором на вказану Позивачем електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 було відправлено Договір № -155267 від 01.11.2020 р. про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та Додаток № 1 до Договору, який є невід`ємною частиною договору.

Використання Позичальником отриманого коду а також надання ним своїх анкетних даних та банківських реквізитів для перерахування коштів свідчить про згоду з умовами кредитування, а тому укладення Договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи прирівнюється до укладення договору в письмовій формі, а юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит у сумі 4100,00 (чотири тисячі сто) гривень на засадах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором.

П. 2.1. Договору передбачає, що кредит надається строком на 22 (двадцять дві) доби, початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок Кредитодавця.

Відповідно п. 2.4 вказаного договору позика надавалася, згідно заяви Відповідача, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказаний Позичальником у заяві.

Згідно п. 2.3. Договору Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1. цього Договору, а саме: 22 доби. Останнім днем повернення позики є 22.11.2020 р., а 23.11.2020 р. вважається днем виникнення заборгованості.

Сторони в п. 3.3. Договору домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є Додатком до цього Договору.

Згідно п. 3.4. Договору Відповідно до вимог частини 4 статті 11 Закону України " Про захис прав споживачів" сукупна вартість кредиту для Позичальника ( у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової (процентної) ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням цього Договору за умови дотримання Позичальником Графіку розрахунків, що є Додатком цього Договору, становить 5848 грн., або 143 % від суми отриманого кредиту та включає в себе проценти за тристування кредитом 1748 грн., або 43% від суми кредиту.

Згідно п. 4.1.1. Договору, Позичальник зобов`язався вчасно здійснювати платежі щодо -.-гашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка платежів.

Згідно п. 4.1.3. Договору, Позичальник зобов`язався у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту сплатили нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення.

На виконання п.1.1. Договору, платіжним дорученням № 14759 від 01.11.2020 р. на картку клієнта в ПАТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 були перераховані кредитні кошти в розмірі 4 100 (чотири тисячі сто) грн., що підтверджується повідомлення про транзакцію через систему ТОВ «Платежі Онлайн» (додається), а Відповідач зобов`язався повернути суму позики до 22.11.2020 р.

Згідно пункту 3.7. Договору «Прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіка платежів) не зупичяє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це «Кредитодавцем».

Згідно п. 3.7. Договору, були нараховані проценти за користування кредитом після прострочення платежу згідно графіку.

Компанія чітко виконує вимоги п. 7 Закону України № 53 З-ЇХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», а тому нарахування Заявниці неустойки (штрафу, пені) не здійснювалось з початку дії періоду карантину, що також видно із детального розрахунку заборгованості за Договором.

На підставі вищезазначеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивач у судове засідання 25.11.2021 не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 25.11.2021 не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини його неявки суду невідомі.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

З письмових доказів, наданих сторонами і досліджених судом, встановлено наступне.

01 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» укладено Договір № -155267 про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Як вбачається з умов цього договору, позивачу було надано кредитні кошти у розмірі 4100,00 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором (пункти 1.1 Договору).

Згідно з п. 2.1 цього договору кредит надається строком на 22 (двадцять дві) доби, початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок Кредитодавця.

Договором визначено, що проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом та сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової (процентної) ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням цього договору за умови дотримання позичальником Графіку розрахунків, що є Додатком цього договору, становить 5848 грн., або 143 % від суми отриманого кредиту та включає в себе проценти за користристування кредитом 1748 грн., або 43% від суми кредиту (пункт 3.1, 3.4 Договору).

Відповідно до п.4.1.1 Договору позичальник зобов`язався вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до Графіку платежів.

Згідно п. 4.1.3. Договору, Позичальник зобов`язався у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту сплатили нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення.

На виконання п.1.1. Договору, платіжним дорученням № 14759 від 01.11.2020 р. на картку клієнта в ПАТ «КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 були перераховані кредитні кошти в розмірі 4 100 (чотири тисячі сто) грн., що підтверджується повідомлення про транзакцію через систему ТОВ «Платежі Онлайн».

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з пунктом 5.1 Договору позичальник підтвердив, що його волевиявлення є вільним та відповідає його внутрішній волі, він не перебуває під впливом тяжкої для нього обставини, що змушує його укласти цей договір, він чітко усвідомлює всі умови цього Договору та не перебуває під впливом помилки чи обману, він вважає умови цього Договору вигідними для себе.

За умовами Договору позичальник ОСОБА_1 підтвердив, що вся інформація, надана кредитодавцю, у тому числі під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною, та достовірною (пункт 9.4 Договору).

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

За змістом ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документу з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

За ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Зі змісту оскаржуваного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Без здійснення входу на сайт товариства і отримання одноразового ідентифікатора, згенерованого електронною системою відповідача договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача, а тому твердження позивача стосовно того, що він не підписував кредитний договір є неспроможними.

Так, є неспроможними твердження позивача про те, що він був позбавлений можливості ознайомитися з умовами та правилами кредитного договору. Вказане спростовуються самим механізмом укладання електронного договору, який є покроковим порядком дій, та визначає, що після того, як будь-який позичальник здійснить свою реєстрацію та внесе персональні дані, ознайомиться з Правилами надання грошових коштів у кредит саме відповідачем, після чого за відсутності активної згоди позичальника на отримання кредиту договір не оформлюється.

Саме такі почергові кроки укладання електронного договору здійснив позивач, і такий порядок укладання ним не оспорюється, після чого отримав кредитні кошти, що також підтвердив позивач у позовній заяві, а отже він мав можливість протягом 14 днів, не використовуючи надані йому кошти, повернути їх кредитодавцю у тому ж розмірі, оскільки протягом зазначеного строку проценти за користування кредитом не нараховуються.

Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «КОШЕЛЬОК» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті товариства, з якими потенціальний позичальник може ознайомитися перед тим, як подати заявку на отримання кредиту, шляхом проставлення помітки про ознайомлення з цими правилами, і без цього кроку оформлення договору є неможливим.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Твердження позивача про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає Закон України «Про споживче кредитування», суд не бере до уваги, оскільки, звернувшись до ТОВ «КОШЕЛЬОК» із заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, позивач засвідчив той факт, що він обізнаний з Договором, та додатками до нього (Графік, паспорт споживчого кредиту), які включають і умови кредитування.

Посилання позивача на ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору, є необґрунтованими, оскільки умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Разом з тим, умови оскаржуваного договору не суперечать вказаним положенням законодавства.

Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору № -155267 від 01.11.2020 про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, вимогам законодавства та доводи позивача про несправедливість умов, спростовуються самим змістом договору.

Доводи позивача про несправедливість та невідповідність закону умов укладеного між сторонами кредитного договору не доведені, сам кредитний договір містить всі істотні умови характерні для такого виду договорів, саме позичальник за допомогою електронного підпису погодився з такою редакцією договору.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України).

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору, у зв`язку з залишенням позову без задоволення, судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12-13, 76-79, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» Директор Крилов С.С. про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.В. Дубас