Дата документу 10.06.2021
Справа № 937/1562/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«10» червня 2021 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Сметаніної А.В.,
за участі секретаря Горбань Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за додатковою угодою до кредитного договору від 18.02.2019 року у розмірі 38 170,46 грн., яка станом на 18.12.2020 року складається із наступного: 58,42 грн. заборгованість за кредитом, 2 239,49 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн. заборгованість за комісією, 35 872,55 грн. заборгованість за пенею.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, від нього в матеріалах справи мається заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судові засідання, призначені на 06.05.2021 року на 09.30 годин та 10.06.2021 року на 11.00 годин не з`явився з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, конверти з судовими повістками та іншими документами, надіслані йому за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання: АДРЕСА_1 повернулись до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».
У відповідності до ч.10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказі за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_1 вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки, відзив на позовну заяву не подав, позивач не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення, тому суд, з урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та у зв`язку з неявкою відповідача фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з вимог ст.ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.
ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 04.11.2013 року.
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення.
Згідно копії Додаткової угоди до кредитного договору від 18.02.2019 року відповідач ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» підписали Додаткову угоду.
Відповідно до укладеної Додаткової угоди від 18.02.2019 Банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п. 1.2 Додаткової угоди, якщо Клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в п. 1.5.1 Додаткової угоди. Строк повернення кредиту вказаний в п. 1.3 Додаткової угоди.
Відповідно п. 1.6 Додаткової угоди ця угода, відповідно до ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі належного виконання Клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п. 1.5 Угоди, вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п. 1.2 Угоди, умови про зміну процентної ставки, передбачені п. 1.4 Угоди.
Пунктом 1.6.1 Угоди встановлено, що в разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 1.5.2 Угоди та/чи будь-якою із зобов`язань, передбачених договором на 31-й день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачена п. 1.2 Умова, про зміну процентної ставки, передбачена п. 1.4 Угоди не поширюються.
Відповідно до п. 1.7 в разі порушення Клієнтом термінів по погашенню кредиту, зазначених в п. 1.5.2 понад 31 день безперервно: 1.7.1 терміном повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення (але не пізніше терміну, вказаного в п. 1.3. Угоди). Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до п. 1.7.1 Угоди), є простроченою, що зазначено п. 1.7.1 Угоди.
На підтвердження позовних вимог позивачем надано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, Додаткову угоду до кредитного договору від 18.02.2019 року, графік погашення від 18.02.2019 року, виписки, розрахунок заборгованості за договором від 18.02.2019 року, відповідно до якого станом на 18.12.2019 року за ОСОБА_1 наявна заборгованість, яка складається із наступного: 58,42 грн. заборгованість за кредитом, 2 239,49 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн. заборгованість за комісією, 35 872,55 грн. заборгованість за пенею, копію документа, що посвідчує особу відповідача.
Вирішуючи даний спір суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений та погодився у повному обсязі з усіма умовами Додаткової угоди до кредитного договору від 18.02.2019 року, що підтверджується його особистим підписом в Додатковій угоді, яка містить всі умови щодо анулювання частини заборгованості та відкладальні обставини, за яких умови щодо анулювання частини заборгованості не діють.
Також відповідач ОСОБА_1 особисто підписав і графік погашення сум боргу по реструктуризації, що свідчить про обізнаність останнього про кінцеві дати щомісячних платежів та суми щомісячних платежів, відповідно до Додаткової угоди.
Таким чином, суд виходить з презумпції правомірності правочину вищезазначеної Додаткової угоди у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).
Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Встановлено, що відповідач не своєчасно вносив щомісячні платежі, відповідно до умов Додаткової угоди та графіку погашення, вказане підтверджується копіями виписок за період з 18.02.2019 року по 18.12.2020 року, які при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах справи є належними та допустимими доказами у цій справі.
Відповідачем не спростовано факту несвоєчасності погашення заборгованості.
Таким чином, за вказаних обставин, а саме неналежного виконання відповідачем зобов`язань, які передбачені договором та п 1.5 Угоди, вступили в дію умови, передбачені пунктом 1.6.1 Угоди, які передбачають, що в разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 1.5.2 Угоди та/чи будь-якою із зобов`язань, передбачених договором на 31-й день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачена п. 1.2 Угоди та про зміну процентної ставки, передбачена п. 1.4 Угоди не поширюються.
Крім того, відповідно до п. 1.2 Додаткової угоди до кредитного договору від 18.02.2019 року банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, яка виникла в період з дати надання кредиту, а саме:
-процентів на 0 грн.,
- комісії на 0 грн.,
-пені на 35 225,22 грн.,
-штрафу на 1670,99 грн.
Оскільки, серед вказаних умов прощення (анулювання) частини заборгованості відсутня умова щодо прощення заборгованості за тіло кредиту, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а тому, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до яких, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), в розмірі 58 грн. 42 коп.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в розмірі 2 239,49 грн., суд виходить з наступного:
Положення чинного цивільного законодавства, які були наведені вище, щодо позики і кредиту передбачають, що у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як вбачається із заяви про надання банківських послуг в ПриватБанку від 14.11.2013 року, процентна ставка за користування кредитними коштами, в ній не зазначена.
Натомість, позивач, заявляючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості з тіла кредиту стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти за користування кредитними коштами.
Однак, в анкеті-заяві, що підписана сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у виді процентів за користування кредитними коштами, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, які зазначені в анкеті-заяві, розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.
Також, суд враховує, що Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можуть вважатися складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у відповідній заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем, і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем як позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Також суд звертає увагу й на ті обставини, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у виді заяви про надання банківських послуг в ПриватБанку та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. В зв`язку із цим відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Така ж правова позиція висловлена й у висновках Великої Палати Верховного суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17).
За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тому в частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом в сумі 2 239,49 грн. необхідно відмовити.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача пені в розмірі 35 872,55 грн., суд виходить з того, що в анкеті-заяві, підписаній відповідачем 14.11.2013 року також відсутні будь-які умови щодо стягнення неустойки (пені, штрафів).
Проте, 18.12.2019 року відповідачем підписана Додаткова угода, в п.1.2 якої зазначено про прощення (анулювання) частини заборгованості, яка виникла в період з дати надання кредиту, а саме пені в розмірі 35 225,22 грн.
Тобто, підписавши вказану Угоду, відповідач погодився з тим, що на час її укладення в нього наявна заборгованість з пені за кредитним договором у розмірі вказаному в Угоді.
Судом вже було зазначено, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов?язання за Додатковою угодою, а саме п. 1.5 Угоди, а отже вступили в дію умови, передбачені пунктом 1.6.1 Угоди, які передбачають, що в разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 1.5.2 Угоди та/чи будь-якою із зобов`язань, передбачених договором на 31-й день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачена п. 1.2 Умова та про зміну процентної ставки, передбачена п. 1.4 Угоди, не поширюються.
Проте, відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з?ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 910/5051/19.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 мав незначну заборгованість зі сплати тіла кредиту в розмірі 58,42 грн., прострочення виконання зобов?язань за умовами Додаткової угоди також було незначним, в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем такого розміру матеріальних втрат, який би відповідав розміру стягуваної неустойки (пені), яка більше ніж в 600 разів перевищує суму простроченого зобов`язання, а отже розмір неустойки в сумі 35 872,55 грн. не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.
Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що наявність у кредитора можливості стягувати зі боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її правове призначення. Адже неустойка має на меті в першу чергу стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання і не може лягати непомірним тягарем на боржника й бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду від 11.07.2013 №7-рп/2013.
Тому, визначаючи суму неустойки, яка підлягає стягнення з відповідача, суд враховує загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 89 ЦПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішив, що в даному випадку наявні обставини, за яких можливе зменшення стягуваної пені, визначивши конкретний розмір її зменшення, з урахуванням принципу пропорційності, в сумі 116 гривень 84 копійки, що становить подвійний розмір суми заборгованості за кредитом (58,42 грн. х 2).
Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суми заборгованості у розмірі 175 гривень 26 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 58 гривень 42 копійок та заборгованості за пенею в розмірі 116 гривень 84 копійки.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 2 270,00 грн. У пропорції до задоволених вимог (175,26 грн.) сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 10 гривень 42 копійки.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 509, 526, 527, 530, 536, 549, 550, ч.3 ст. 551, 598, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ст. ст. 3, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за Додатковою умовою до кредитного договору від 18.02.2019 року у розмірі 175 /сто сімдесят п?ять/ гривень 26 копійок, а саме заборгованість за кредитом в розмірі 58 /п?ятдесят вісім/ гривень 42 копійки, заборгованість за пенею в розмірі 116 /сто шістнадцять/ гривень 84 копійки, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 10 /десять/ гривень 42 копійки, а всього 185 /сто вісімдесят п?ять/ гривень 68 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня його складення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справі, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування та ім`я сторін та інших учасників справи:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повне судове рішення складено 15 червня 2021 року.
Суддя Мелітопольського
міськрайонного суду
Запорізької області : А.В. Сметаніна