Провадження № 2/761/3151/2021
08 грудня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Рибака М.А.
за участю секретаря Горбань К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, -
У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач-1) та ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач-2) про встановлення порядку користування квартирою.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 .
Квартира має житлову площу 51,6 кв. м. та складається з наступних чотирьох житлових кімнат відповідно до технічного паспорту на квартиру: кімната №2 площею 1 1,9 кв. м., кімната №3 площею 11,7 кв. м., кімната №6 площею 9,8 кв. м. та кімната №7 площею 18,2 кв. м.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1993 року (із записом від 11.08.2015 року про видачу Першою Київською нотаріальною конторою за реєстровим № 6-380 свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частку квартири після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 ) позивач має право власності на Ѕ частку квартири (25,8 кв. м.), відповідач-1 - ј частку квартири (12,9 кв. м.) та відповідач-2 - ј частку квартири (12,9 кв. м.).
Як зазначала позивач, постала необхідність у встановленні конкретного порядку користування квартирою з огляду на те, що вона вже протягом тривалого часу не знаходить порозуміння з її сином, внаслідок чого у неї склались з ним сталі погані стосунки.
У стані алкогольного сп`яніння відповідач-1 систематично вчиняє відносно позивачки домашнє насильство, намагається за відсутності її волі потрапити до її кімнати, пошкоджує її майно, що викликає у неї психологічні страждання та дуже негативно відображається на її самопочутті, здоров`ї та якості життя.
Наслідком такого співмешкання стали неодноразові звернення позивачки до Національної поліції за захистом. В результаті, поліцією надано терміновий заборонний припис стосовно кривдника № 008985.
Тобто, відповідач-1 не зважає на необхідність дотримуватись у займаній спільній оселі звичайної поведінки щодо невтручання у помешкання та приватне життя іншої особи, що не дозволяє використовувати спільне житло без встановлення конкретного порядку користування.
Квартира розміщена у багатоквартирному будинку, тому самостійно розділити спірну квартиру в натурі або переобладнати її, виділивши кожному співвласнику ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, немає можливості.
З огляду на зазначене, позивач вважала за необхідне встановити конкретний порядок користування квартирою кожним із співвласників з метою припинення режиму загального користування спільним майном.
Посилаючись на викладене, а також вимоги ст.ст. 319, 358, 391 ЦК України позивачка просила суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:
- Виділи в користування ОСОБА_1 , житлові кімнати № 3 площею 11,7 кв. м. та № 6 площею 9,8 кв. м. на плані технічного паспорту квартири;
- Виділити в користування ОСОБА_2 житлову кімнату № 2 площею 11,9 кв. м. на плані технічного паспорту квартири;
- Виділити в користування ОСОБА_3 житлову кімнату № 7 площею 18,2 кв. м. на плані технічного паспорту квартири;
- У спільному користуванні залишити коридор № 1 площею 12,8 кв. м., кухню № 8 площею 7,6 кв. м., вбиральню 1,3 кв. м., ванну кімнату 2,5 кв. м. та вбудовану шафу 1,0 кв. м. на плані технічного паспорту квартири.
Ухвалою суду від 16.09.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 12.01.2021 року.
12.01.2021 року розгляд справи було відкладено на 23.03.2021 року для належного виклику відповідача-2 в судове засідання.
23.03.2021 року розгляд справи було відкладено на 08.06.2021 року.
Ухвалою суду від 08.06.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 16.09.2021 року.
16.09.2021 року розгляд справи було відкладено на 08.12.2021 року.
Позивачка в судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Відзиву на позов не подавали.
Суд, керуючись вимогами ст. ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки: відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; відповідачі не з`явились в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідачі не подали відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи; підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 .
Квартира складається з наступних чотирьох житлових кімнат відповідно до технічного паспорту на квартиру: кімната №2 площею 1 1,9 кв. м., кімната №3 площею 11,7 кв. м., кімната №6 площею 9,8 кв. м. та кімната №7 площею 18,2 кв. м., загальною площею 81,9 кв.м.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1993 року (із записом від 11.08.2015 року про видачу Першою Київською нотаріальною конторою за реєстровим № 6-380 свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частку квартири після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 ) позивач є власником Ѕ частини квартири.
Згідно із витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачам належить по ј частині квартири. Власність спільна часткова.
Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.
Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим майна зберігається, суд виділяє у користування сторін частину майна у натурі, що співмірна розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.
В даному випадку позивачкою не було надано жодних доказів можливості виділу у користування кожному зі співвласників у натурі частини спірного нерухомого майна, розмір якої був би співмірним розміру частки у праві власності на спільне майно, без порушення їх прав, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про встановлення порядку користування квартирою.
Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За положеннями ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість.
Як убачається із матеріалів справи, домовленості між сторонами, щодо користування спірною квартирою не досягнуто.
Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою домовленість щодо користування майном, між співвласниками та наймачами. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
Разом із тим, позивачкою не було надано суду жодних доказів того, що у стані алкогольного сп`яніння відповідач-1 систематично вчиняє відносно позивачки домашнє насильство, намагається за відсутності її волі потрапити до її кімнати, пошкоджує її майно, що викликає у неї психологічні страждання та дуже негативно відображається на її самопочутті, здоров`ї та якості життя.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка вказувала на те, що поліцією надано терміновий заборонний припис стосовно кривдника - відповідача-1 № 008985 від 31.03.2020 року.
Разом із тим, згідно із постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 02.04.2020 року у справі № 761/9449/20 було закрито провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
При цьому, судом було встановлено, що як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , то в ньому ознаки об`єктивної сторони вчиненого правопорушення, не відповідають змісту диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в протоколі відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_2 вчинив будь-які дії фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю його матері ОСОБА_1 .
Крім того, відмовляючи в задоволенні позову в частині встановлення порядку користування квартирою, суд також керується наступним.
Відповідно до статті 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За змістом статей 47, 48 ЖК Української РСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.
Разом із тим, визначення порядку користування квартирою у спосіб, запропонований позивачкою призведе до погіршення житлових умов відповідача-1, якому пропонується виділити кімнату площею 11,9 кв.м.
При цьому, жодних вимог про усунення перешкод для користування квартирою та спільними приміщеннями позивачкою не заявлено.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 280 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою - відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_3 : АДРЕСА_3 .

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст рішення складено: 13.12.2021 року.