ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №521/6204/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/813/3091/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Плавича І.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви, заперечення на позов та рух справи в судах

У березні 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до житлово-будівельного кооперативу «Центральний-3» (далі - ЖБК «Центральний-3», кооператив) про визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії та стягнення моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що їй на праві власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , який обслуговується ЖБК «Центральний-3».

Посилаючись на те, що кооператив відмовляється укладати з нею письмову угоду про надання житлово-комунальних послуг, чим позбавляє її можливості звертатися з вимогою щодо ознайомлення із тарифами на обслуговування, видатками ЖБК та їх оскарження, ОСОБА_1 просила визнати укладеними на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії, договір між нею та ЖБК «Центральний-3» і стягнути з останнього моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.(т.1а.с.3-6).

У запереченнях на позов відповідач просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на відсутність підстав для визнання договору укладеним, оскільки ЖБК «Центральний-3» не ухиляється від укладення такого договору, надавши суду його копію (т.1а.с.58-60,61-68).

Справа розглядалася судами неодноразово

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між сторонами укладеним, оскільки чинним законодавством передбачено процедуру погодження між сторонами умов такого договору і в матеріалах справи наявний запропонований відповідачем договір, з умовами якого позивач не погодилася, так як вони не були узгоджені з нею, проте свій проект договору або протоколу розбіжностей не надала (т.1 а.с.143-144).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову (т.1а.с.194-196).

Постановою Верховного Суду від 17 липня 2019 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2а.с.60-65).

Скасовуючи судові рішення касаційний суд, зокрема, зазначив, що суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, чи відмовляється відповідач від укладення договору, який відповідає вимогам типового договору, та чи порушено право позивача на укладення цього договору; не надали будь-якої оцінки тому факту, що спірна квартира знаходиться в спільної часткової власності та не врахували думки іншого співвласника відповідно до вимог ч.1ст.29,ч.3ст.23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та п.п. 6, 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 24 січня 2006 року № 45; не з`ясували, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, у зв`язку із чим фактично усунулися від вирішення спору, передчасно дійшовши висновку про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року в позові відмовлено (т.3а.с.81-85).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ЖБК «Центральний-3» не ухиляється від підготовки та укладення відповідного договору. Типовий договір, на підставі якого надаються відповідні послуги іншим мешканцям будинку, договір який пропонувався для укладення ОСОБА_1 , був наданий суду. Позивач, як споживач послуг, не вносила до ЖБК «Центральний-3» проект альтернативного договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із зазначенням розбіжностей до типового договору, що був запропонований кооперативом.

Суд першої інстанції також зазначив, що ним не встановлено повного чи часткового виконання відповідного договору або вчинення сторонами будь-яких інших дій, що могли б свідчити про фактичне укладення договору.

У зв`язку з відмовою в задоволенні основних вимог ОСОБА_1 про визнання договору укладеним, суд виходив з того, що відсутні підстави для задоволення похідних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги, крім доводів, що містяться у позові, зводяться до того, що:

- факт ухилення відповідача від укладення договору встановлено рішенням Малиновського районного м.Одеси у цивільній справі №521/11335/15 за її позовом до відповідача, яке набрало законної сили 12 січня 2016 року;

- наявний у справі проект договору, який не містить калькуляцій, тарифів тощо, відповідачем їй ніколи не надавався, оскільки відсутні докази про отримання нею проекту договору, відсутні документи, що засвідчують факт надсилання проекту поштою, в також докази пропозицій з боку відповідача ознайомитися з проектом договору та підписати його;

- суд помилково не знайшов підстав для стягнення моральної шкоди на її користь, не зважаючи на те, що вона є дитиною війни, ветераном праці, інвалідом другої групи та тривалий час, який вимірюється роками, не може з вини відповідача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг (т.3а.с.89-91).

У відзиві на апеляційну скаргу голова ЖБК «Центральний-3» Кузіна Л.В. просила залишити її без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів скарги (т.3а.с.124-127).

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Малиновського районного суду м.Одеси (справа №1519/2-5346/11) від 19 серпня 2011 року (т.1а.с.8, т.2 а.с.111-113).

Інша 1/2 ідеальна частка квартири належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13 квітня 2018 року державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, реєстровий №7-394 (т.2а.с.88).

Таким чином, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 за рішенням суду від 19 серпня 2011 року та згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13 квітня 2018 року.

ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 та не є членом ЖБК «Центральний-3» (т.1а.с.7 зворот).

Відповідно до пункту 4.4 статуту ЖБК «Центральний-3», якщо власник квартири жилого чи нежилого приміщення не є членом ЖБК, то з ним укладається договір на відшкодування витрат по утриманню будинку та прибудинкової території й оплату комунальних послуг (т.1а.с.130).

Встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до суду у 2015 році за вирішенням спору з тих підстав, що сторони не досягли згоди з умов договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2015 року (справа № 521/411335/15) встановлено, що між ОСОБА_1 та ЖБК «Центральний-3» склалися неприязні стосунки, що кооператив ухиляється від укладення договору з ОСОБА_1 на відшкодування витрат на утримання будинку і прибудинкової території та оплату комунальних послуг.

Разом з тим, зазначеним рішенням ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ЖБК «Центральний-3» про зобов`язання укласти договір на відшкодування витрат на утримання будинку і прибудинкової території та оплату комунальних послуг, з тих підстав, що обраний нею спосіб захисту порушеного права не передбачений ст.16 ЦК України. При цьому суд роз`яснив позивачу, що вона не позбавлена можливості звернутись до суду за захистом свого права шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії, що вона і зробила, звернувшись до суду з даним позовом (т.1а.с.3-6,13-14).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо вимог про визнання договору укладеним

Звертаючись до суду в березні 2016 року з позовом про визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії, ОСОБА_1 посилалась на те, що вказаний договір фактично існує, вона сплачує усі платежі, однак керівництво ЖБК «Центральний-3» відмовляється укладати з нею письмову угоду про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, чим порушуються її права та вимоги п. 3 ч. 2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ЖБК «Центральний-3» не ухиляється від підготовки та укладення відповідного договору. Типовий договір, на підставі якого надаються відповідні послуги іншим мешканцям будинку, пропонувався до укладення ОСОБА_1 був наданий суду, але позивачка, як споживач послуг, не вносила до ЖБК «Центральний-3» проекту альтернативного договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із зазначенням розбіжностей до типового договору, що був запропонований кооперативом.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи в забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з ч.1,2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; виконавцем відповідно до Закону є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов`язок відповідає зустрічному обов`язку виконавця, визначеному пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Так, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає істотні (обов`язкові) умови договору на надання житлово-комунальних послуг між виконавцем/виробником та споживачем. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним.

В силу ст.ст.20,21 цього Закону(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначають обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Тобто, виконавець зобов`язаний підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Також надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

Форма та зміст (умови) типового договору на час виникнення спірних правовідносин були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, ст.ст.19,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також чинної на час виникнення спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Станом на теперішній час правовідносини між сторонами у відповідній частині врегульовані постановою Кабінету Міністрів України № 712 від 05 вересня 2018 року «Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року

№ 2189-VIII, із відповідними змінами.

Таким чином, підготовка та укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком виконавця. Відмова виконавця послуг від підготовки та укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України та ст.ст.19, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Заявник посилалась на те, що в разі відмови, споживач послуг має право звернутися до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі ст.16 ЦК України через визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їхньому задоволенні.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд із прав людини, ухвалюючи рішення в справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але і право отримати «вирішення» спору судом (рішення в справі «Кутій проти Хорватії».

Крім того, Європейський суд із прав людини у своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 як власник квартири АДРЕСА_1 отримує фактично послуги, які надаються ЖБК «Центральний-3» з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, але відповідач ЖБК «Центральний-3» з ОСОБА_1 не уклав відповідний договір на ці послуги.

Починаючи, з 31 березня 2016 року, з дня звернення до суду, відповідачем ЖБК «Центральний-3» не запропоновано позивачці укласти договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який повинно бути підготовлений виконавцем на основі Типового договору, відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.21 цього Закону, із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з Типовим договором.

Посилання відповідача на вину ОСОБА_1 у неукладені договору, так як вказаний Типової договір є в матеріалах справи(т.1а.с.61-65) є необґрунтованими, оскільки відповідач ЖБК «Центральний-3» не надсилав позивачу проект типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в матеріалах справи відсутні докази направлення цього договору позивачу, та спроб відповідача запропонувати позивачу ознайомитися з проектом договору та викласти свої пропозиції щодо запропонованого договору. Тобто, примірник проекту договору для розгляду та підписання ОСОБА_1 направлено не було, а також не надано повідомленням про вручення такого договору поштовим повідомленням.

Крім того, наданий відповідачем для підписання проект договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій до матеріалів справи не містить істотну умову договору - вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг, що не відповідає вимогам чинного законодавства (ст.26 Закону).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов`язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин; 16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору.

Крім істотних умов договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Зміст договору про надання житлово-комунальних послуг не може суттєво відрізнятись від змісту типового договору.

Більш того, договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення. Процедура погодження договору за ст.26 вказаного Закону відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією зі сторін.

Разом з тим, копія Типового договору, який є в матеріалах справи не містить прізвище позивачки та адресу її проживання, не вказано жодних калькуляцій, тарифів послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території відповідно до ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Типовому договору. При цьому, як зазначено вище саме на виконавця послуг покладається обов`язок підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг, довести його до відома споживача з тарифами та вартістю цих послуг.

Однак відповідач, як виконавець послуг, не підготував для споживача договору, не погодив цей договір зі споживачем протягом місяця, починаючи з 2016 року та на протязі тривалого слухання справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

За цей тривалий період ЖБК «Центральний-3» не надав суду першої та апеляційної інстанції доказів погодження проекту договору з позивачем та, що вона дійсно відмовилась від цих пропозицій, які викладені в договорі.

Крім того, рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2015 року(справа № 521/411335/15) ОСОБА_1 відмовлено в позові до ЖБК «Центральний-3» про зобов`язання укласти договір на відшкодування витрат на утримання будинку і прибудинкової території та оплату комунальних послуг, оскільки обраний нею спосіб захисту порушеного права не передбачений ст.16 ЦК України.

Рішенням суду від 21 грудня 2015 року встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом 15 липня 2015 року про зобов`язання укласти з нею договір на утримання будинку і прибудинкової території, оскільки ЖБК «Центральний-3» ухиляється від укладання договору.

Таким чином, з 15 липня 2015 року між сторонами існує спір, який не вирішено по суті.

Враховуючи викладене, є наявні підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , вона фактично користується послугами з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, які надає відповідач, вона виявила своє бажання укласти договір на підставі Типового договору, подавши до суд позов у 2015 році(справа № 521/411335/15) та в березні 2016 року по даної справи, але на протязі шести років ЖБК «Центральний-3» не запропонувало їй укласти договір, що вказує на відмову ЖБК «Центральний-3» позивачу ОСОБА_1 в укладанні договору на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (ст.ст.3,6, 12-15,20 ЦК України, ст.4-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі відмови виконавця на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам Типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п.1ч.2 ст.16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.

Саме до вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 357/3724/17(провадження № 61-27042св18).

Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 травня 2018 року в справі № 757/45133/15-ц (провадження № 14-114цс18).

Посилання відповідача на неможливість укладення договору з позивачем ОСОБА_1 в зв`язку з ненаданням нею правовстановлюючих документів на вказану квартиру, є необґрунтованими, оскільки доказів, що позивачка письмово була повідомлена про надання цих документі, відмовилась від їх надання матеріали справи не містять.

Доводи відповідача про те, що позивачка не надала альтернативний проект договору про надання послуг з обслуговування і утримання житлового будинку та прибудинкової території або протоколу розбіжностей до уваги не приймається, оскільки ЖБК «Центральний-3» не направив проект такого договору позивачу для її ознайомлення і отримання з цього приводу її заперечень на договір. Між сторонами формально відсутні договірні відносини, оскільки відповідний договір не укладався, однак доказів про односторонню вину в неукладені договору ЖБК «Центральний-3» не надано. Відповідач з надуманих підстав обмежує право споживача фізичної особи на укладання такого договору.

Факт оплати за комунальні послуги підтверджено квитанціями, які надано позивачем до матеріалів справи за 2014-2015 роки(т.1а.с.9-12).

Таким чином, враховуючи викладене, необхідно визнати укладеним з моменту набрання даним рішенням законної сили Договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій між ЖБК «Центральний-3а та ОСОБА_1 , що є власником квартири АДРЕСА_1 , на умовах передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила стягнути моральну шкоду, яку вона оцінила в сумі 50 000 грн., посилаючись на те, що представник ЖБК «Центральний-3» Кузіна Л.В. не уклала з нею договору про комунальні послуги, не дозволяє користуватися об`єктами спільного користування на підставі того, що вона не сплачує комунальні послуги, принижує її перед мешканцями будинку на зібраннях, а саме вводить в оману всіх учасників тим, що вона володіє квартирою не на законних підставах, не даючи змоги виступити на зібраннях, вносить до списку недобросовісних платників, який вивішується на всеогляд, погрожує відключити воду, чим наносить моральну шкоду.

Згдно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої ст. 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права являється адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Відповідно до положень ст.ст.1166 та 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, зокрема в результаті бездіяльності заподіювача, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, бездіяльність ЖБК «Центральний-3» щодо не укладання договору з позивачкою на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території тривалий час привела до безпідставного позбавлення позивача законного права на отримання цих послуг, починаючи з 2015 року, тому позивачу була завдана моральна шкода, що полягала у душевних стражданнях, пережитих позивачем внаслідок тривалого порушення її прав на отримання послуг і незручностях, пов`язаних з неможливістю у повному обсязі скористатися своїм правом власника користуватися цими послугами на протязі шести років й захищати свої права в судовому порядку.

Виходячи із душевних переживань та тих незручностей, які позивачка отримала у наслідок порушення її законних прав та невиконання відповідачем вимог, встановлених законодавством України, з характеру та обсягу страждань позивачки, яка є інвалідом другої групи, порушення її нормальних життєвих стосунків, яких зазнала вказана особа, апеляційний суд вважає за можливе відшкодувати позивачеві моральну шкоду у розмірі 1 500 грн. відповідно до вимог ст.23, 1167 ЦК України, виходячи із засад розумності, справедливості, та з урахуванням тривалості порушення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо судових витрат

Згідно вимог ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звертаючись 31 березня 2016 року до суду з позовом ОСОБА_1 сплатила судовий збір 551, 20 грн. (т.1а.с.1, 208).

При подачі апеляційної скарги на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2016 року ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 2122 грн. (т.1а.с.158).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 лютого 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 за подачу вказаної апеляційної скарги надмірно сплачено 1515.68 грн. та зобов`язано повернути вказану суму позивачці Управлінню Державної казначейської служби України у м.Одесі Одеської області. Таким чином, за подачу апеляційної скарги на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2016 року з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 606,32 грн. (2122 грн. 1515,68).

При подачі касаційної скарги на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 лютого 2017 року позивачкою сплачено судовий збір в сумі 670 грн. (т.2 а.с.1),

Тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1276,32 грн.(551,20+606,32+670).

При цьому судовий збір ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 08 вересня 2020 року не сплачено в сумі 826,80 грн.(551,20 х1,5), оскільки позивачка є інвалідом другої групи, що підтверджено копією довідки, а тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 826,80 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь держави (т.3а.с.92).

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Центральний-3» про визнання договору укладеним та стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати укладеним з моменту набрання даним рішенням законної сили (з 16 грудня 2021 року) Договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій між Житловим-будівельним кооперативом «Центральний-3»() та ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), що є власником квартири АДРЕСА_1 , на умовах передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року №712 «Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком».

Стягнути з Житлового-будівельного кооперативу «Центральний-3» () на користь ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), у відшкодування моральної шкоди 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Центральний-3» () на користь ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), судовий збір в сумі 1276 (одна тисяча двісті сімдесят шість) грн. 32 коп.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Центральний-3» () на користь держави судовий збір в сумі 826 (вісімсот двадцять шість) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: