ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 червня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/1324/20

Головуючий у першій інстанції Балаба О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/805/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Харечко Л.К.,

суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.,

секретар - Позняк О.М.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2021 року у складі судді Балаби О.А., повний текст якого складений 05.01.2021 року у м. Короп Чернігівської області,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02.09.2017 Менським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 71. Свої вимоги обґрунтовував тим, що подружнє життя не склалося, збереження сім`ї, на його думку, є неможливим. Сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2021 року позов задоволено, шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , зареєстрований 02.09.2017 Менським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 71, розірвано. Після розірвання шлюбу залишено прізвище відповідачки « ОСОБА_4 ».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду, надавши сторонам строк для примирення, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Доводи скарги зводяться до того, що суд розглянув справу без участі сторін, не з`ясувавши дійсні підстави позову та фактичні взаємовідносини між сторонами, чим порушив положення статті 112 Сімейного кодексу України.

Вказує на те, що за час спільного проживання з позивачем, жодних конфліктів чи непорозумінь між ними, які б могли стати причиною для розірвання шлюбу, не було.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення без змін, звертаючи увагу на те, що доводи відповідачки щодо порушення його інтересів розірванням шлюбу не підтверджено доказами, а відтак, скасування правильного по суті рішення призведе до примусу перебування у шлюбі, що суперечить статті 24 Сімейного кодексу України.

Вислухавши суддю доповідача, пояснення відповідачки, обговоривши доводи апеляційної скарги та доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 02.09.2017 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Менським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (а. с. 3). Від шлюбу сторони дітей не мають.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (стаття 21 СК України).

Згідно зі ч. 1 статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 статті 56 СК України).

За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Колегія суддів вважає, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 24, 56, 109 Сімейного кодексу України та дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що примушування до збереження шлюбних відносин, у даному випадку, суперечило б інтересам позивача, як одного з подружжя, адже шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а тому примушування до шлюбу не допускається.

Доводи апеляційної скарги відповідачки щодо не з`ясування дійсних підстав позову та фактичних взаємовідносин між сторонами не спростовують правильності висновку суду про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Щодо заявленого ОСОБА_2 в скарзі клопотання про надання сторонам строку для примирення слід зауважити, що суд може надати строк для примирення, якщо це не суперечитиме інтересам подружжя, їх дітей, моральним засадам суспільства. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не обов`язком. При наданні строку для примирення суд має уникати формалізму, що полягає у недопущенні бездумного надання такого строку, коли є дійсні підстави для розірвання шлюбу (аналогічна правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 11.05.2019 у справі № 605/434/18). Проте, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечувала проти розірвання шлюбу з позивачем.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 14.06.2021.

Головуюча Судді: