Ухвала

Іменем України

23 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 483/1220/21

провадження № 61-19703ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики.

Крім того, ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову у цивільній справі № 483/1220/21, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , вартістю 2 135 390 грн, нежитлову будівлю загальною площею 1230,9 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 1 600 180 грн, земельну ділянку з кадастровим № :01:004:0467, площею 2,4674 га, за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку з кадастровим № :03:000:0016, площею 8,081 га, що розташована за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с/рада Кривобалківська, вартістю 133 020 грн.

Заява обґрунтована тим, що зазначене майно належить відповідачу на праві приватної власності, а наявність спору щодо повернення боргу за договором позики вказує на вірогідність того, що відповідач може розпорядитися вказаним майном, що утруднить в подальшому виконання рішення суду. Крім того, ризик відчуження вказаного майна підтверджується розміщеним у мережі інтернет оголошенням про продаж житлового будинку.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2021 рокузаяву про забезпечення позову задоволено частково.

Постановлено накласти арешт на належне ОСОБА_1 на праві власності нерухоме майно:

- нежитлову будівлю, загальною площею 1230,9 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 205);

- земельну ділянку з кадастровим № :01:004:0467, площею 2,4674 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 05);

- земельну ділянку з кадастровим № :03:000:0016, площею 8,081 га, що розташована за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с/рада Кривобалківська, (реєстраційний номер 42).

Зобов`язано ОСОБА_2 в порядку зустрічного забезпечення протягом 10 днів з дня постановлення даної ухвали внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 500 000 грн та надати суду документи, що підтверджують виконання зустрічного забезпечення.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 подану в інтересах ОСОБА_2 задоволено, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2021р. в частині зустрічного забезпечення скасовано.

В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 , на адресу Верховного Суду надіслав касаційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої та апеляційної інстанції було невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст судових рішень,колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема,

з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Судами встановлено, що предметом спору є вимоги про стягнення боргу за договорами позики, укладеними між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, тому доводи касаційної скарги про те, що позов безпідставний при вирішенні цього процесуального питання не досліджуються.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Суди дійшли вірного висновку про те, що у заяві про забезпечення позову позивач посилався на те, що відповідач має намір відчужити спірне майно, на можливе ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позову, які суд вважав доведеними.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно застосувавши норми процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що співмірним є запропонований ОСОБА_2 вид забезпечення його позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю, загальною площею 1230,9 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 205), земельну ділянку з кадастровим № :01:004:0467, площею 2,4674 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 05), земельну ділянку з кадастровим № :03:000:0016, площею 8,081 га, що розташована за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с/рада Кривобалківська, (реєстраційний номер 42), із заявленими ним позовними вимогами, що спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,

3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. Верховний Суд є судом права і його повноваження визначені статтями 400, 409 ЦПК України.

Керуючись частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк