Справа № 366/2172/20
Провадження № 2/366/76/21
РІШЕННЯ

іменем України

01 липня 2021 року смт.Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гончарука О.П.,

за участі секретаря судового засідання Онищенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Іванків Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договорами позики від 01 червня 2015 року у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, а також стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В обґрунтування поданого позову вказує, що 01 червня 2015 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 в борг грошові кошти у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, що підтверджується відповідною розпискою. Дата повернення позики при цьому не зазначалася. На неодноразові звернення, з проханням повернути гроші, відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору, про що свідчать направлена вимога про повернення боргу відповідачеві, на яку також відповідач жодним чином не відреагувала. На даний час відповідач не віддала борг позивачу, чим порушила виконання свого зобов`язання, що і слугувало підставою для подання даного позову до суду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Шурубор В.І. повністю підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Суду пояснив, що наявність боргового документа у позивача свідчить про невиконане відповідачем зобов`язання перед ОСОБА_1 . Тому невиконання ОСОБА_2 свого зобов`язання щодо повернення коштів є підставою для стягнення зазначених коштів в судовому порядку. Окрім того, зазначив, що стягненню з відповідача також підлягають судові витрати, які позивач понесла у зав`язку з розглядом даної справи, зокрема судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечила, що власноручно писала розписку про отримання позики від 01.06.2015 року, однак зазначила, що вона не отримувала зазначених коштів у ОСОБА_1 . Також зазначила, що вони з сестрою працювали в магазині ОСОБА_1 продавцями, і ці кошти були як їх недостача по магазину. На запитання представника позивача, чи є в неї підтверджуючи документи, що вона працювали продавцями в ОСОБА_1 , відповідач відповіла, що немає, оскільки магазин був оформлений на її сестру. Також наполягала, що дана розписка від 01.06.2015 року, була написана під моральним та психологічним тиском ОСОБА_1 . На запитання головуючого, про те чи вона з цього приводу зверталася в поліцію з відповідним повідомленням, ОСОБА_2 відповіла, що не зверталася. Окрім того, на запитання головуючого, чи зверталася вона з позовом про недійсність даного договору позики, позивач зазначила, що не зверталася.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив суд в задоволенні позову відмовити, оскільки надана розписка не доводить факту отримання коштів відповідачем, тому відсутні підстави для того, щоб вважати договір позики укладеним, а відтак і для стягнення коштів у судовому порядку.

Свідок ОСОБА_5 , який є співмешканцем ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 йому повідомила, що ОСОБА_1 написала розписку про позику під психологічним тиском.

Свідок ОСОБА_6 , який є рідною сестрою ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що відповідач повідомила їй, що вона написала ОСОБА_1 розписку про позику, однак у позивача коштів не брала, а писала вказану розписку під психологічним тиском. Також зазначила, що вони разом з ОСОБА_2 працювали в магазині ОСОБА_1 продавцями, при цьому вказала, що магазин був оформлений на ній. У них була недостача товарів по цьому магазину і, як повідомила її ОСОБА_2 , в зв`язку з цим вона написала ОСОБА_1 розписку про позику.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір - це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки.

Свобода договору закріплена у ст. 627 ЦК України і означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості. наданій сторонам, визначати умови такого договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли відносини, пов`язані із наданням грошових коштів в борг, за якими ОСОБА_1 будучи позикодавцем, передала ОСОБА_2 , яка виступала позичальником, грошові кошти у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

В підтвердження отримання грошових коштів та зобов`язання їх повернення, ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 розписку, відповідно до якої вказувала про своє зобов`язання повернути грошові кошти у повному розмірі, при цьому дата повернення зазначеної позики не зазначена. Вказана розписка була надана 01.06.2015 року та засвідчена підписом боржника.

Оскільки вказаною розпискою не було встановлено строк виконання боргового зобов`язання, позикодавець направив боржнику вимоги про повернення боргу від 19.06.2020 року та від 29.07.2020 року, відповідно до якої почав вимагати від позикоотримувача виконання грошового зобов`язання.

З наданих пояснень представника позивача, вбачається, що ОСОБА_2 від свого обов`язку щодо повернення коштів відмовилася та в добровільному порядку свої зобов`язання за договором позики не виконує, через що ОСОБА_1 звернулася до суду.

Таким чином, правовідносини між сторонами виникли з приводу виконання договірних зобов`язань, які виникли внаслідок укладання договору позики.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України слід встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За таких обставин, договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Системний аналіз наведених положень законодавства дає змогу визначити основні вимоги, дотримання яких при укладанні договору позики дозволяє виявляти справжню правову природу укладеного договору.

Так, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору і його умов може бути надано розписку позичальника або інший документ, що засвідчує передачу позичальнику позикодавцем певної грошової суми або певної кількості речей. При цьому, розписка може лише підтверджувати факт укладення договору позики і є необов`язковою.

Таким чином, письмовий договір позики та правильно складена письмова розписка позичальника (разом або кожній окремо) є самостійним підтвердженням існування між сторонами правовідносин, пов`язаних із наданням та отриманням у борг коштів.

В такому випадку договір позики, крім обов`язкових умов, повинен містити застереження, в якому зазначено, що позикодавець передав, а позичальник прийняв гроші у певній сумі або про те, що сторони підтверджують передання грошових коштів до (під час) підписання договору або інше.

Якщо підтвердженням існування договірних відносин є лише розписка, вона має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Судом в ході судового розгляду справи оглянуто оригінал розписки від 01 червня 2015 року, яка надана позивачем ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки оригінали боргової розписки перебуває у позивача і доказів повернення боргу відповідач не надала, а відповідач в ході судового розгляду справи, не заперечувала факту надання розписки, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про повернення боргу обґрунтованими.

Доказів про погашення відповідачем ОСОБА_2 усієї суми заборгованості за розпискою від 01.06.2015 року не подано. Пишучи зазначену розписку, ОСОБА_2 визнала існування зобов`язання перед ОСОБА_1 таким чином, взявши на себе зобов`язання повернути зазначені кошти за першою вимогою позикодавця.

Крім того факт складання розписки не заперечувався відповідачем ні її представником. При цьому останній заперечуючи проти позову, посилався на відсутність вказівки у розписці від 01.06.2015 року про отримання боржником коштів, а також, що дана розписка написана ОСОБА_2 під моральним та психологічним тиском.

Таким чином, суд вважає встановленим факт укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики саме 01 червня 2015 року, що випливає зі змісту боргового документа, пояснень відповідача, яка підтвердила в судовому засіданні, що вона особисто написала та підписала дану розписку, та пояснень представників сторін.

У свою чергу, посилання представника відповідача, на ту обставину, що договір позики не було укладено, так як надана розписка не містить дати отримання коштів, а також пояснення відповідача та свідків, про те що вона не отримувала кошти в ОСОБА_1 , спростовуються дослідженими вище переліченими доказами у сукупності, що свідчать про сумнівність даних тверджень. Так, відповідно до розписки від 01.06.2015 року, яка написана власноручного відповідачем та нею підписана, вбачається, що саме в 01 червня 2015 року, ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання щодо повернення коштів ОСОБА_1 , при цьому належних та допустимих доказів повернення грошових коштів (повністю чи частково), неотримання даних коштів по розписці від 01.06.2015 року чи, що дана розписка була написана ОСОБА_2 під моральним чи психологічним тиском ОСОБА_1 чи інших осіб, суду відповідачем надано не було.

Аналізуючи наявну розписку, суд приходить до висновку про те, що матеріалами справи установлено достатні і переконливі обставин на підставі належних та допустимих доказів за стандартом доказування "поза розумним сумнівом", які дозволяють суду дійти висновку про те, що спірна боргова розписка підтверджує укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики.

При цьому суд, аналізуючи надану розписку звертає увагу, що сума позики отримана ОСОБА_2 від ОСОБА_1 становить 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок та містить зобов`язання позичальника повернути кошти, а оскільки розписка є підтвердженням фактичного отримання коштів позичальником, то надана позивачем розписка засвідчує факт отримання коштів, а відтак і факту укладання договору позики.

Оцінюючи розписку в розумінні положень ЦК України суд вважає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в даному випадку було укладено договір позики, письмова форма якого внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальником боржнику, яким у спірних правовідносинах виступає відповідач.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, та і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли саме з договору позики, а не з будь-якого іншого договору.

За ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Так як у боржника відсутній борговий документ чи розписка про виконання ним своїх зобов`язань повністю, то суд вважає, що відповідачем зобов`язання за договором не виконані.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Як вбачається зі рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_2 23.06.2020 року отримала вимогу про повернення боргу від 19.06.2020 року та від 29.07.2020 року та після настання відповідного строку, боржник свого зобов`язання не виконала.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з доводами позивача, щодо обґрунтованості вимог про стягнення основної суми боргу в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Суд на підставі викладеного приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 належним чином не виконує зобов`язання, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими і доведеними, доводи відповідача надані на спростування доводів позивача свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли.

Окрім того, згідно із ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 5,6 статті 137 ЦПК України, встановлює, що разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, саме за клопотанням позивача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та обґрунтування не співмірності цих витрат, судом може бути зменшено розмір вказаних витрат.

Як вбачається з матеріалів справи між адвокатом Шурубор В.І. та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги від 12.06.2020 року з додатком до договору про надання адвокатом правової допомоги 12.06.2020 року. Відповідно до умов даного договору та додатку до нього сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання Адвокатом правничої допомоги вказаної в п.1 Договору і визначеної Дорученням у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. Сторони також погодили, що у будь-якому разі розмір години роботи Адвоката в межах даного Договору становить 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок за 1 (одну) годину роботи Адвоката, а також зазначили, що вказаний в пункті 1 цього Додатку розмір гонорару (винагороди) за надання правничої допомоги вказаної в Договорі і визначеної Дорученням визначено Сторонами з врахуванням складності справи, виходячи із принципів розумності та з врахуванням часу (строку) дії Договору протягом якого Доручення підлягає виконанню.

Відповідно до акту прийому-передачі юридичних послуг від 31.08.2020 року адвокат Шурубор В.І. надав послуги (виконав роботу), а ОСОБА_1 прийняла її на суму 10 000, 00 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №31/20 від 31.08.2020 року ОСОБА_1 сплачено адвокату Шурубор В.І. за надання правової допомоги за договором №б/н від 12.06.2020 року гонорар у розмірі 10 000,00 грн. Також, представником позивача надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Шурубор В.І., необхідних для надання правничої допомоги ОСОБА_1 в якому зазначено процесуальна дія, фактично виконана робота адвокатом, вартість години роботи адвоката, тривалість його роботи та вартість послуг адвоката, який не спростовано позивачем.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 були понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., однак, при цьому, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами від відповідача чи її представника до суду не надходило.

З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст.133, 137 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з наданням останньому професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 гривень.

Також, згідно з ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, на підставі п.10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подачу вказаного вище позову, то судовий збір повинен бути стягнути з відповідача на корить Держави у розмірі 1 000, 00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 48, 76-82, 133, 137, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 274, 280-283, 353, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Іванківським РВ ГУ МВС України в Київській області 29.12.2001р., зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , суму боргу за договором позики від 01 червня 2015 року у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Іванківським РВ ГУ МВС України в Київській області 29.12.2001р., зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Іванківським РВ ГУ МВС України в Київській області 29.12.2001р., зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Держави відшкодування судового збору у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Іванківським РВ ГУ МВС України в Київській області 29.12.2001р., зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: Гончарук О.П.