Справа №443/1426/21
Провадження №2/443/1280/21
РІШЕННЯ

іменем України

16 грудня 2021 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади села Новошино в особі Журавненської селищної ради Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просить: встановити факт постійного проживання її разом із ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,41 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ №091085 від 11.04.2000 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів за №98.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Журавнівської селищної ради, загальною площею 1,41 га, що належали померлій, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ №091085 від 11.04.2000 року. Згідно довідки Журавнівської селищної ради №2544 від 21.07.2021 року, ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_2 у виконкомі Журавнівської селищної ради заповіт не посвідчувався. До дня смерті та на день смерті ОСОБА_2 , разом з нею проживала без реєстрації її донька ОСОБА_1 1976 року народження. Зазначає, що її матір хворіла і потребувала постійного догляду, саме тому позивачка була змушена переїхати на постійне проживання в с. Новошино, де вона проживала без реєстрації аж до смерті матері. Заповіту ОСОБА_2 не залишала, то спадкування відбулося за законом. Оскільки позивачка постійно проживала із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила.

30.08.2021 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Стрийського нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив у його видачі, через відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки на території Журавнівської селищної ради, а також через відсутність документів, що підтверджують факт спільного проживання із спадкодавцем. За таких обставин позивачка змушена звертатися до суду із вимогою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 03.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 22.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів, викладених у такому.

Представник відповідача Журавненської селищної ради в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету даної заяви. Крім того просить розгляд справи проводити без участі представника.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Журавнівською селищною радою Жидачівського району Львівської області від 19.04.2008 року. (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Журавнівської селищної ради, загальною площею 1,41 га, що належали померлій, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ №091085 від 11.04.2000 року (а.с.14).

Згідно довідки Журавнівської селищної ради №2544 від 21.07.2021 року, ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_2 у виконкомі Журавнівської селищної ради заповіт не посвідчувався. До дня смерті та на день смерті ОСОБА_2 , разом з нею проживала без реєстрації її донька ОСОБА_1 1976 року народження (а.с.12).

Оскільки заповіту ОСОБА_2 не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом також встановлено, що інших спадкоємців першої черги за законом немає, оскільки батько позивача ОСОБА_3 помер швидше за матір, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого повторно серії НОМЕР_2 від 01.07.2021 року (а.с.10).

Позивачка постійно проживала із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила, що також підтверджується Витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №64129537 від 29.03.2021 року, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про народження виданого повторно серія НОМЕР_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.8).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 1 від 07.09.2021 року, 23.07.2002 року у Ходорівській міській раді Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.16).

Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_4 , 28.04.2010 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано, після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_1 присвоєно прізвище « ОСОБА_7 » (а.с.9).

Листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Петрінець У.П. №53/02-31 від 30.08.2021 року (а.с.16), ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після смерті її матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що вона пропустила піврічний термін з дня смерті спадкодавця, із заявою про прийняття спадщини вчасно не звернулася, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні дали покази про те, що ОСОБА_5 постійно проживала із своєю матір`ю ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 , доглядала її до дня смерті.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Суд зауважує, що метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини є необхідність реалізації позивачем права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що здобутими в судовому засіданні доказами, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивачка стверджує, що Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ №091085 від 11.04.2000 року втрачено.

Доказом того, що покійній ОСОБА_2 на праві приватної власності земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Журавненської селищної, є завірена належним чином копія архівного примірника Державного акту, з якого вбачається, що згідно книги реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю на території Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, на підставі рішення Журавнівської селищної Ради народних депутатів від 11.04.2000 року, на гр. ОСОБА_2 зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ №091085 від 11.04.2000 року. Реєстраційний номер 98. Площа земельної ділянки 1,41 га. Цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.14).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що вона пропустила піврічний термін з дня смерті спадкодавця, із заявою про прийняття спадщини не звернулася, а також відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Журавненської селищної ради.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,41 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ЛВ №091085 від 11.04.2000 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів за №98.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 грудня 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка