Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1015/21 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 8 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в режимі відеоконференції цивільну справу №285/1015/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Мозгового В.Б. у м. Новоград-Волинський,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь у рахунок компенсації вартість 1/2 частини автомобіля, які є об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 06 квітня 2021 року позов в частині визнання права власності на 1/2 частку зазначеної квартири за заявою представника позивача було залишено без розгляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з відповідачем 04.03.1997 уклала шлюб, який рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 03.12.2019 було розірвано. Під час перебування у шлюбі 26.05.2008 було придбано автомобіль марки «Opel Astra OTG 69», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість якого наданий час складає 140 000 грн. Приймаючи до уваги, що автомобіль є сумісною власністю подружжя і ним користується відповідач, а також те, що в добровільному порядку він відмовляється відшкодувати половину його вартості, просила позов задовольнити.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 травня 2021 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності кожного на 1/2 частину вказаного автомобіля. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсації його вартості - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не дослідив та не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам та показанням допитаних у судових засіданнях свідків, що мало суттєве значення для правильного вирішення спору, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому висновки, які викладені у оскаржуваному рішенні не відповідають фактичним обставинам справи.

На думку апелянта, спірний автомобіль не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний 21.05.2008 за рахунок кредитних коштів, згідно укладеного між відповідачем та ВАТ «Державний ощадний банк України» Кредитним договором за № 358. Він особисто в період з 13.06.2008 по 05.12.2011 в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором сплатив - 113 999,55 грн., а тому вказаний автомобіль є його особистою приватною власністю. Крім того, суд в порушення вимог ст.ст.13, 264 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог та визнав за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину автомобіля.

Під час апеляційного розгляду, проведеного в режимі відеоконференції, представник відповідача адвокат Шепета Р.Л. підтримав доводи апеляційної скарги із зазначених у ній підстав.

Інші учасники судового процесу повідомлені належним чином про час і місце судового засідання на розгляд справи не з`явилися. Відзив на апеляційну скаргу, заперечення щодо поданих заяв чи клопотань до суду не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що сторони з 04 березня 1997 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області 03 грудня 2019 року (а.с.7,8).

Згідно договору купівлі-продажу автомобіля № 80201 від 21 травня 2008 року ОСОБА_2 придбав автомобіль Астра-СКD марки Опель за вартістю 88129 грн. При цьому авансовим платежем покупцем було сплачено 20129 грн. (22,8%), а решта 68000 грн. (77,2%) кредитними коштами (а.с.53-59). Позивачка надала нотаріально посвідчену згоду на отримання її чоловіком ( ОСОБА_2 ) кредиту та передачу в заставу набутого в зареєстрованому шлюбі транспортного засобу: автомобіля марки моделі «OPEL Astra OTGF69», 2008 року випуску, колір чорний, кузов № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.9).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України).

Оскільки спірний автомобіль набуто у шлюбі, тому у сенсі положень статті 60 СК України даний транспортний засіб як майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Право спільної сумісної власності подружжя на кожну річ, набуту за час шлюбу, презюмується, відповідно, той з подружжя, який вважає, що майно (його частка) належить йому особисто в силу того, що майно набуто за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто, має довести ці обставини та, у разі не визнання цих обставин іншою стороною, підтвердити судовим рішенням про визнання права особистої приватної власності на майно (його частину).

Встановивши, що спірний автомобіль був придбаний у період перебування сторін у шлюбі, а ОСОБА_2 не надав судового рішення про визнання за ним права особистої приватної власності на цей транспортний засіб, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з норм, закріплених у частині 2 статті 60, частині 1 статті 70 СК України щодо правил віднесення кожної речі, набутої за час шлюбу, до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя та рівності часток дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Письмових доказів, зокрема, шлюбного договору, існування домовленості між подружжям щодо іншого визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя у разі поділу майна суду не надано. В контексті наведеного, визнання права власності за кожним із сторін права власності на Ѕ частину спірного автомобіля не є виходом за межі позовних вимог, а способом поділу майна подружжя. Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_2 . Автомобіль є неподільною річчю, тому при поділі майна неподільна річ підлягає присудженню одному з подружжя, з виплатою відповідної грошової компенсації на користь іншого подружжя.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення грошових коштів у рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з норм ст.71 СК України та роз`яснень, наведених у п.22 Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до яких поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14 ) та ст. 372 ЦК ( 435-15 ).

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за

погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з

дійсної його вартості на час розгляду справи.

Оскільки сторони вартість спірного автомобіля не погодили, доказів щодо його дійсної вартості на час розгляду справи суду не надали, тому суд був позбавлений можливості визначити розмір компенсації, яка підлягає стягненню на користь позивачки та обґрунтовано відмовив у задоволенні даних вимог.

При вирішенні справи суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надавши належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний автомобіль придбаний під час шлюбу, однак за особисті кошти відповідача, а тому є його особистою власністю, висновків суду не спростовують з підстав наведених вище та зводяться до переоцінки доказів, які суд першої інстанції оцінив належно.

Рішення суду першої інстанції ухвалене із дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 травня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 01 липня 2021 року