ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 600/653/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 22-ц/817/124/21 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Боднар Р.В.

та представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бойко П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №600/653/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2020 року, ухваленого суддею Гриновець О.Б., повний текст якого складений 13 жовтня 2020 року, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

у червні 2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна звернулося в суд із позовом, який був уточнений під час розгляду справи, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна заборгованість станом на 26 лютого 2014 року за кредитним договором від 04 квітня 2008 року №ML-E00/064/2008, що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 25 549,30 доларів США, що еквівалентно 300 840,45 гривень; заборгованість за відсотками за користування - 4 113,33 доларів США, що еквівалентно 48 434,05 гривень; сума пені за прострочення виконання боргових зобов`язань - 601 197,25 гривень. Дані позовні вимоги заявлені з врахуванням курсу 1 долара США по відношенню до Української гривні станом на 30 травня 2014 року 11,7749 гривень, відповідно до ставки НБУ, тому просили при визначенні еквіваленту застосовувати курс долара США по відношенню до Української гривні станом на день винесення рішення у справі; а також, стягнення з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 3 654 гривень.

В обґрунтування позовних вимог ТзОВ ОТП Факторинг Україна зазначило, що 04 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством ОТП Банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ОТП Банк був укладений кредитний договір №ML-E00/064/2008, згідно з яким останнім було передано ОСОБА_3 кредит у розмірі 26 004,93 доларів США під 4,49% річних. 04 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та банком був укладений договір поруки №SR-E00/064/2008, згідно з яким поручитель зобов`язаний відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником його боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань. 26 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством ОТП Банк та Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким банк відступив фактору права грошової вимоги за спірним кредитним договором. Відповідачі своїх зобов`язань належним чином не виконували за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку просили стягнути в судовому порядку.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 11 липня 2019 року заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна - Пителя Тараса Ігоровича про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено частково.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором в частині позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_2 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В задоволенні заяви представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна - Пителя Тараса Ігоровича про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 саме на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено (том 1, а.с. 238-239).

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна заборгованість за кредитним договором від 04 квітня 2008 року №ML-E00/064/2008 у розмірі 29 662,63 доларів США, що складається із: 25 549,30 доларів США заборгованості за тілом кредиту; 4 113,33 доларів США заборгованість за відсотками за користування, за курсом 11,7749 гривень за один долар США.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна 1 160 гривень сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2020 року у цивільній справі №600/653/14-ц та ухвалити своє судове рішення, яким позовні вимоги залишити без розгляду, посилаючись на те, що воно є таким, що не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, оскільки не ґрунтується на засадах верховенства права, тобто не є законним і обґрунтованим, ухвалене із залишенням поза увагою норм матеріального права та без дотримання норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що судом залишено поза увагою те, що представник позивача адвокат Питель Т.І. був не уповноваженою особою, строк дії довіреностей, наданих йому ТОВ ОТП Факторинг Україна закінчився, і відповідно до довіреностей, виданих на його ім`я, ТзОВ ОТП Факторинг Україна, він не мав права на визнання позовних вимог і представляти їхні інтереси в суді. Крім цього, судом не надано правової оцінки факту наявності у справі двох різних текстів кредитного договору, один з терміном його погашення в 2011 році, а другий в 2038 році, також суд не надав оцінці заявам представника щодо закриття справи, у зв`язку із закінченням строків позовної давності; не надано оцінки діям ОСОБА_1 , що кредитні кошти вона не отримувала, а лише підписала кредитний договір, що було викликано збігом обставин. Вказує, що вона з винуватої поведінки кредитора виявилась лише титульним позичальником, а не фактичним, що всіх грошових коштів у відповідності кредитного договору, ні ОСОБА_2 , ні їй виплачено не було, а тому, з цих підстав у позові слід було відмовити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Бойко П.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

ТзОВ ОТП Факторинг Україна в судове засідання не з`явилося, хоча належним чином було повідомлене про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №214, а також, подали клопотання про розгляд даної справи без участі їхніх представників, вказавши, що заявлені вимоги в апеляційній скарзі не визнають і просять її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Бойка П.В., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2020 року оскаржується лише в частині задоволення позову щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, тому апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині, в іншій частині не переглядається.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 04 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством ОТП Банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ОТП Банк та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №ML-E00/064/2008, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 26 004,93 доларів США, під 4,49% річних, з остаточною датою повернення до 02 квітня 2038 року, і зобов`язувалася повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитним коштами в строки та порядку, встановлені договором (том 1, а.с. 21-25).

Цього ж дня, між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №SR-E00/064/2008, в якому зазначено, що боржник зобов`язаний повернути кредитору повну суму кредитних коштів не пізніше 02 квітня 2038 року (том 1, а.с. 37).

Також, 04 квітня 2008 року між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір №PML-E00/064/2008, нотаріально посвідчений, на двохкімнатну квартиру, загальною площею 46,0 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для забезпечення повного і своєчасного виконання Іпотекодавцем боргових зобов`язань по Кредитному договорі №ML-E00/064/2008, в якому також зазначено, що іпотекодавець зобов`язаний повністю повернути іпотекодержателю суму отриманого кредиту не пізніше 02 квітня 2038 року (том 2, а.с. 43-46).

ЗАТ ОТП Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

26 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством ОТП Банк та Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна був укладений договір факторингу, в якому вказано, що клієнт має намір відступити права вимоги на кредитний портфель, а фактор має намір здійснити фінансування клієнта шляхом купівлі права грошової вимоги на кредитний портфель (том 1, а.с. 10-18).

В п.1 акту відступлення (приймання-передачі) кредитного портфелю вказано, що клієнт відступив (передав), а фактор набув (прийняв) права грошової вимоги на частину кредитного портфелю, як визначено у статті 1 договору факторингу від 26 липня 2013 року, укладеного між клієнтом і фактором та у додатку 1 до договору (том 1, а.с. 19-20).

У додатку 1 до договору факторингу від 26 липня 2013 року під №25 був переданий кредитний договір №ML-E00/064/2008.

ТзОВ ОТП Факторинг Україна 27 лютого 2014 року за Вих. №200100245 та №200100260 направив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 дсудову вимогу про погашення заборгованості за даним кредитним договором, яка складалась із: 25 549,30 доларів США залишок заборгованості за Кредитом; 4 113,33 доларів США сума відсотків за користування Кредитом (том 1, а.с. 33, 38), які останні не отримали.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до розрахунків, наданих позивачем, станом на 26 лютого 2014 року, виникла заборгованість за кредитним договором, укладеним 04 квітня 2008 року, становить 25 549,30 доларів США, що станом на 30 травня 2014 року за курсом НБУ складає еквівалент 300 840,45 гривень заборгованості за тілом кредиту; 4 113,33 доларів США, що на 30 травня 2014 року за курсом НБУ складає еквівалент 48 434,05 гривень заборгованості за відсотками; 601 197,25 гривень - суми пені за прострочення виконання боргових зобов`язань.

Остання оплата боргу за вказаним кредитним договором була здійснена 05 лютого 2013 року в сумі 144,15 $ (том 1, а.с. 173-174).

Вироком Бережанського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2018 року, який залишений без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 05 березня 2019 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України (в редакції 2001 року) і призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 та ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінчення строків давності звільнено ОСОБА_1 від кримінального покарання, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 від 19 червня 2013 року провадження закрито.

Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна про стягнення з ОСОБА_1 боргу по договору кредиту у відповідності зі ст.326 КПК України залишено без розгляду.

Речові докази по справі кредитну справу по кредитному договору №ML-E00/064/2008, що був укладений 04 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ ОТП Банк, після вступу вироку в законну силу повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна (том 1, а.с. 227-229).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що ЗАТ ОТП Банк свої зобов`язання за кредитним договором №ML-E00/064/2008 від 04.04.2008 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач належним чином не виконував умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 29662,63 доларів США, що складається з: 25 549,30 доларів США - заборгованості за тілом кредиту та 4 113,33 доларів США - заборгованості за відсотками за користування, яка підлягає стягненню.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Підстави припинення зобов`язань зазначені у статтях 598, 599, 600, 601, 604-609 ЦК України.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий же правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12.

Враховуючи те, що судом першої інстанції встановлено, що ЗАТ ОТП Банк свої зобов`язання за кредитним договором №ML-E00/064/2008 від 04.04.2008 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач належним чином не виконував умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 29662,63 доларів США, тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині.

Не заслуговують на увагу доводи заявника, що в матеріалах справи є ще один кредитний договір №ML-E00/064/2008, з остаточною датою повернення до 04 квітня 2011 року, оскільки зазначена дата прописана рукописним текстом, належним чином не засвідченим, відсутні підписи сторін та печатка (том 2, а.с. 97).

Крім цього, і в іпотечному договорі від 04 квітня 2008 року, укладеного між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_4 , і в договорі поруки, укладеного в цей же день між тими ж самими сторонами, вказана дата до 02 квітня 2038 року.

Кредитний договір №ML-E00/064/2008, з остаточною датою повернення до 02 квітня 2038 року, сторонами не оспорювався.

Колегія суддів вважає надуманими посилання заявника на те, що вона в повному обсязі не отримала кредитні кошти, оскільки з 2008 по 2013 рік відповідач та за її дорученням батько ОСОБА_2 регулярно вносили платежі по кредитному договору.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо відсутності повноважень в адвоката Пителя Т.І. на представлення інтересів ТзОВ ОТП Факторинг Україна, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цей принцип диспозитивності у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема, впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета і підстави позову, право позивача відмовитись від позовові або на залишення його без розгляду за заявою позивача, право позивача заявити клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем або про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача), випливають з участі у розгляді справи; забезпечують сторонам судовий захист.

Частиною першою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

За змістом статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність (частина четверта статті 62 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 КК України).

Вказаний висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №П/9901/736/18 (провадження №11-989заі18).

Як вбачається із матеріалів справи, а саме: довіреності від 11 червня 2013 року, укладеної між ТзОВ ОТП Факторинг Україна та ОСОБА_5 , дійсною до 11 червня 2014 року, останньому надано право вчиняти будь-які дії та користуватись правами, наданими законодавством стороні, третій особі по справі, іншому учаснику (з використанням прав, передбачених адміністративним, господарським, цивільним (включаючи процесуальне) законодавство та Кримінальним процесуальним кодексом України), іншому учаснику відносин, в якій буде здійснюватись представництво, в тому числі, але не виключно подавати та отримувати документи, підписувати та подавати позови, заяви, запити та скарги (в тому числі, але не виключно апеляційні та касаційні скарги, відзиви, заяви про перегляд рішень за нововиявленими обставинами, заяви про вчинення нотаріальних дій, засвідчувати копії документів своїм підписом без проставлення відтиску печатки ТзОВ ОТП Факторинг Україна, знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, збільшувати розмір позовних вимог, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників процесу, одержувати судові рішення, ухвали, постанови, виконавчі документи, подавати виконавчі документи для виконання, заявляти відводи у випадках передбачених законодавством (том 1, а.с. 41).

Також, в Довіреностях: від 14 червня 2014 року, дійсної до 14 червня 2015 року (том 1, а.с. 46), від 14 березня 2017 року, дійсної до 14 березня 2018 року (том 1, а.с. 109), від 12 березня 2018 року, дійсної до 12 березня 2019 року (том 1, а.с. 143), від 13 лютого 2019 року, дійсної до 13 лютого 2020 року (том 1, а.с. 200), від 13 лютого 2020 року, дійсної до 13 лютого 2021 року (том 2, а.с. 67-68) надані такі ж права, як і в Довіреності від 11 червня 2013 року.

У частинах першій, третій статті 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до частини першої статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Статтею 64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Тобто, за змістом наведених норм, уразі існування певних обмежень повноважень представника, інформація про це повинна міститись у виданій довіреності.

Як видно з вказаних доручень обмеження для адвоката Пителя Т.І. були лише в частині визнання позову, відносно інших процесуальних дій обмежень не було.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2020 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 14 грудня 2020 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2020 року слід поновити.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2020 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2020 року.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 22 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді