Справа № 368/468/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2021 р. Кагарлицький районний суд

Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Редька О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кагарлику справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), заінтересована особа - Головне управління ДПС у Київській області, -

встановив:

Скаржник звернувся до суду з скаргою на рішення державного виконавця та просить визнати неправомірною відмову Кагарлицького районногшо відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт, накладений постановами державного виконавця від 02.04.2020 року у виконавчому провадженні №61018147 та від 27.08.2020 року у виконавчому провадженні №62135750 на картковий рахунок НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 та використовується для виплати заробітної плати і відкритий в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль»; зобов`язати Кагарлицький районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністрерства юстиції ( м.Київ) зняти арешт з карткового рахунку НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 та використовується для витлати заробітної плати і відкритий в Акціонерному товаристві "Райффайзен Банк Аваль", не пізніше наступного робочого дня, з дня набрання рішенням суду законної сили.

Скаржник в судовому засіданні свою скаргу підтримав та просив її задоволити.

Представник Кагарлицького відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи. Надіслав заяву в якій просить слухати справу у їхню відсутність.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скаргу слід задоволити з слідуючих підстав.

Так в судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Кагарлицькому районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист №Ф-237214-55 від 20.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача Головного управління ДПС у Київській області боргу на суму 26539,26 грн. (ВП№61018147) та №Ф-237214-55 від 12.03.2020 року про стягнення виконавчого збору на користь держави на суму 2754,18 грн. (ВП №62135750)

У серпні 2020 року ОСОБА_1 подав державному виконавцю заяву, щоб заборгованість вираховували щомісячно 20% із заробітної плати, яку отримує за місцем своєї роботи в Привано-орендному сільськогосподарському підприємстві «Дніпро» та яку перераховують на картковий рахунок НОМЕР_2 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 та використовується для виплати заробітної плати та відкритий в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідно ст.ст. 68-70 ЗУ «Про виконавче провадження» розмір даного виду стягнення на ці кошти не може бути більшим, ніж 20%.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 128 КЗпП, під час кожної виплати зарплати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати 20%, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - 50% зарплати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено 50% заробітку.

Відповідно до КЗпП та Закону «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати зарплати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Починаючи з серпня 2020 року і по час звернення до суду щомісячно із заробітної плати скаржника вираховується такий відсоток, згідно із постановами державного виконавця про арешт коштів боржника від 02.04.2020 року , винесеною у виконавчому провадженні №61018147 та від 27.08.2020 року, винесеною у виконавчому провадженні №62135750, що підтверджую відповідною довідкою та постановами.

Однак не дивлячись на те, що із зарплати ОСОБА_1 бухгалтерія вираховує визначену законом суму коштів згідно із постановами державного виконавця від 30.09.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника, винесеними у ВП№61018147 та ВП№62135750, арешт на зарплатній картці залишився, тому решту заробітної плати він не може отримати. При цьому заробітна плата є єдиним джерелом існування ОСОБА_1 , що позбавляє його законного конституційного права на отримання винагороди за працю. У зв`язку з цим у ОСОБА_1 виникли дуже великі труднощі. На сьогоднішній день, ОСОБА_1 не може сплачувати комунальні послуги, розраховуватися по кредитним договорам, не може повернути борги своїм знайомим, хто позичив за цей час грошей на прожиття. Крім того, ОСОБА_1 проживає з 85-річною мамою, яка потребує догляду, ліків, харчування, одягу і її пенсії на це все не вистачає.

Відповідно до чинного законодавства України заробітна плата, стипендія, пенсія, соціальна допомога та інші соціальні виплати - це так звані кошти цільового призначення. Стягнення з цільових виплат боржника здійснюють підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці, які власне нараховують зарплату, пенсію, стипендію тощо на підставі документів від виконавців. Це визначено статтею 69 Закону України «Про виконавче впровадження».

З довідки № 96 від 13.05.2021 року вбачається, що із заробітної плати ОСОБА_1 відраховуються з серпня 2020 року по даний час щомісячно 20% згідно постанови державного виконавця в рахунок погашення боргу.

Отже, відповідно до Закону ОСОБА_1 сплачує свої борги, але арешт не знятий і протягом часу більше як півроку він не може отримати решту свого заробітку, який необхідний для життя і отримання якого гарантовано Конституцією України. А Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Адже, Конституція України, проголосивши Україну соціальною і правовою державою, визначила обов`язок держави щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини. Складовою цього обов`язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю, що зазначено у статтях 13,43 Конституції України.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Відповідно до ст..43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертаються у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Згідно наданих довідки та банківської виписки по арештованому рахунку, видно, що всі кошти на картковому рахунку є заробітною платою, вірніше частиною заробітної плати, що надходить на рахунок з бухгалтерії після відрахування 20% згідно з постановою державного виконавця. Отже, арешт цієї частини зарплати є незаконним і антиконституційним.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 звернувся у травні 2021 року із заявою до Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з проханням зняти арешт з карткового рахунку, але отримав відмову, яку вважаю незаконною.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже, юрисдикція розгляду даної категорії справ визначається за правилами цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України, визначено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Водночас, згідно з п. б) ч. 1 ст. 449 ЦГІК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Положеннями ч.1 ст.13 Закону №1404 передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, приписами ч.1 ст.18 Закону № 1404 встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8 має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції, в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Такі роз`яснення містяться у пунктах 1 та 2 Постанови ПВС України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Із змісту ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що з пенсії заявника за видом стягнення по даному виконавчому провадженні може бути відраховано не більше як 20% її розміру.

Таким чином, накладення арешту на рахунок накладений постановами державного виконавця від 02.04.2020 року у виконавчому провадженні №61018147 та від 27.08.2020 року у виконавчому провадженні №62135750 на картковий рахунок НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 та використовується для виплати заробітної плати і відкритий в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль», унеможливлює отримання заявником залишкових коштів, після стягнення 20 % пенсії в порядку виконання постанови суду.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 25рп/2009 від 7 жовтня 2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується ст.ст. 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у рішенні по справі «Хонякіна проти Грузії» № 17767/08 від 19 червня 2012 року, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Норми ст. 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Частина 1 ст. 287 КАС України визначає, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Суд приходить до висновку, що поновлення порушеного права ОСОБА_1 на отримання заробітної плати можливе виключно шляхом зняття арешту з його коштів, що знаходяться на картковому рахунку НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 та використовується для виплати заробітної плати і відкритий в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з коштів боржника може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 451 ч. 2 Цивільного процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно п. 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 49, 83,84, 170, 178, 179, 180, 181, 185,210, 222, 253,275, 284, 325,354,357, 360,371,390,393,395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

А тому скарга підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 383, 385, 386, 387 ЦПК України, 37 ЗУ «Про виконавче провадження», суд,-

у х в а л и в :

Скаргу задоволити.

Визнати неправомірною відмову Кагарлицького районногшо відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт, накладений постановами державного виконавця від 02.04.2020 року у виконавчому провадженні №61018147 та від 27.08.2020 року у виконавчому провадженні №62135750 на картковий рахунок НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 та використовується для виплати заробітної плати і відкритий в Акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль».

Зобов`язати Кагарлицький районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністрерства юстиції ( м.Київ) зняти арешт з карткового рахунку НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 та використовується для витлати заробітної плати і відкритий в Акціонерному товаристві "Райффайзен Банк Аваль", не пізніше наступного робочого дня, з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів.

Повний текст ухвали виготовлено 25.06.2021 року.

Суддя : Т.Є. Іванюта.