ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 628/746/19

провадження № 22-ц/818/365/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Огар І.В.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач ( відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Куп`янська державна нотаріальна контора Харківської області,

представники - Радченко Владислав Вадимович, ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 представника ОСОБА_2 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28 травня 2020 року в складі судді Коваленко О.А.,

у с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спора, Куп`янська державна нотаріальна контора Харківської області, про розірвання договору купівлі продажу.

Позов мотивовано тим, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

02 серпня 2017 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу за 130000,00 грн будинку. Відповідно до умов договору грошову суму у розмірі 45000,00 грн продавець отримав від покупця готівкою під час підписання договору, залишок у розмірі 85000,00 грн покупець зобов`язується сплатити в строк до 03 серпня 2018 року. Умовами договору передбачено (пункт 3.1.3), що невиконання умов пункту 3.1.2 є підставою для розірвання договору купівлі-продажу у встановленому законом порядку.

Відчужуваний житловий будинок був оглянутий покупцем до посвідчення цього договору, недоліків, які перешкоджають використанню зазначеного нерухомого майна за цільовим призначенням, на момент огляду не виявлено, претензій до продавця щодо якісних характеристик відчужуваного ним житлового будинку покупцем завлено не було (п.1.4).

Він в повному обсязі виконав свої обов`язки за договором купівлі-продажу житлового будинку, передав його ОСОБА_5 для проживання шляхом передачі ключів від будинку та технічного паспорта на нього під час підписання і нотаріального посвідчення договору.

Між тим, в порушення умов договору у встановлений договором строк відповідачем не сплачено 85000,00 грн за вищевказаний житловий будинок.

22 вересня 2018 року ОСОБА_5 звернулась до нього з письмовою пропозицією про розірвання договору купівлі-продажу, запропонувавши добровільно його розірвати через виявлення нібито суттєвих недоліків, які були приховані на момент укладення договору та запропонувала повернути сплачені нею грошові кошти в розмірі 65000,00 грн до 22 жовтня 2018 року.

10 жовтня 2018 року він запропонував ОСОБА_5 з`явитися до нотаріальної контори для оформлення розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку в строк до 25 жовтня 2018 року, однак відповідні дії відповідачкою вчинено не було.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого на земельній ділянці Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області площею 0,2500 га, кадастровий номер :00:004:0069, цільове призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 02 серпня 2017 року між ним та ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовською Світланою Олександрівною, зареєстрований за № 1-906.

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним.

Зустрічний позов мотивовано тим, що під час проживання у спірному будинку весною виявились певні недоліки: зовнішня стіна кухні здулась зовні, відійшла підлога, внаслідок чого утворилась наскрізна дірка, у зв`язку з чим можна бачити вулицю; в житловій кімнаті щілина в куті приблизно 5 см; у залі стіна здулась зовні та утворилась щілина у підлозі приблизно 3,4 см, осипався цемент з цеглою в місцях здуття стін. На час укладення договору купівлі-продажу будинку зовнішня частина була оброблена розчином з цементу, внутрішня частина була заклеєна шпалерами а тому вона не мала змоги побачити ушкодження будинку, які виявились після холодів.

Вона зверталась до ОСОБА_1 із пропозицією про повернення їй сплачених грошових коштів, проте останній не надав чіткої відповіді та в подальшому подав до суду позов про розірвання договору купівлі-продажу. Вже після пред`явлення позову ОСОБА_1 запропонував повернути 15000,00 грн, що є суттєво меншим, ніж сплачена грошова сума при укладенні договору купівлі-продажу.

Відповідач знав про недоліки будинку, проте умисно їх приховував шляхом проведення косметичного ремонту.

Оскільки їй не було відомо про дійсний стан будинку, вважала, що правочин укладено під впливом обману.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не повідомив їй про дійсний стан будинку, ОСОБА_2 просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями за вказаною адресою та застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені частиною другою статті 230 ЦК України. Стягнути з відповідача на її користь подвійну суму сплачених нею грошових коштів у розмірі 130000,00 грн та судовий збір.

04 жовтня 2020 року ОСОБА_6 подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні зустрічних вимог.

Відзив мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів навмисного введення її в оману щодо обставин, які є істотними для вчинення між ними даного правочину. До укладання правочину ОСОБА_7 оглянула будинок та на час укладення договору купівлі-продажу істотні недоліки, які б перешкоджали використанню зазначеного нерухомого майна за цільовим призначенням були відсутні, що підтверджується пунктом 4.1 спірного договору купівлі-продажу.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області площею 0,2500 га, кадастровий номер :00:004:0069, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), укладений 02 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовською С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1906.

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 у встановлений договором строк не виконала умови договору та не сплатила залишок грошей у сумі 65000 грн, що є істотним порушенням договору та, відповідно, підставою для розірвання договору. Залишаючи без задоволення зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів введення її в оману щодо істотних умов договору.

03 серпня 2020 року ОСОБА_4 представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наданим ОСОБА_2 доказам щодо технічного стану будівлі, а саме показам свідків та світлинам, та необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про проведення експертизи. Згідно з висновком, складеним експертами Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМ-БУДКОНСТРУКЦІЯ» (далі - ТОВ «ПРОМ-БУДКОНСТРУКЦІЯ») про технічний стан будівельних конструкцій житлового будинку, який долучено до апеляційної скарги, будинок знаходиться в аварійному стані, існує ймовірність обвалення; будівля непридатна для подальшої експлуатації за призначенням, рекомендується обмежити доступ людей до будівлі житлового будинку. ОСОБА_8 знав про такий стан будинку та приховав всі недоліки будинку, які відповідачка не змогла б виявити під час купівлі даного будинку.

07 вересня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_6 подав відзиву на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, висновок ТОВ «ПРОМ-БУДКОНСТРУКЦІЯ» не є належним доказом по справі, оскільки він не містить відомостей про дату його складання, дату затвердження, дату проведення візуального та інструментального обстеження будинку, осіб, які проводили таке обстеження, а також про технічний стан вказаного житлового будинку станом саме на 02 серпня 2017 року - день укладення договору купівлі-продажу житлового будинку. Він не був присутній при проведенні попереднього візуального обстеження будівлі з фотофіксацією дефектів та пошкоджень у лютому 2020 року та при повторному обстеженні у червні 2020 року. Зазначав, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у проведенні експертизи, оскільки клопотання про її проведення подано після закінчення підготовчого провадження. При цьому ОСОБА_7 просила доручити проведення судової будівельно - технічної експертизи Сергієнку Олександру Івановичу, про якого відсутні відомості в Державному реєстрі атестованих судових експертів.

Куп`янська державна нотаріальна контора Харківської області рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржила, право на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 був власником житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 25 березня 2017 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області.

02 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно умов якого продавець продає та зобов`язується передати у власність, а покупець купує та зобов`язується прийняти у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці Кирилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, площею 0,2500 га, кадастровий номер 323783501:00:004:0069, цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до п. 1.4 договору відчужуваний житловий будинок оглянутий покупцем до посвідчення цього договору, недоліків, які перешкоджають використанню зазначеного нерухомого майна за цільовим призначенням на момент огляду не виявлено, претензій до продавця щодо якісних характеристик відчужуваного ним житлового будинку покупець не має.

Відповідно до пункту 2.1 вищевказаного договору за домовленістю сторін, зазначений в п. 1.1 цього договору житловий будинок продається по ціні 130000,00 грн.

Розділом 3 Договору передбачено порядок розрахунків між сторонами.

За пунктом 3.1 договору грошову суму в розмірі 45000,00 грн ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_5 під час оформлення та підписання цього договору. Залишкова сума, яка належить до сплати ОСОБА_5 ОСОБА_1 складає 85000, 00 грн., яку покупець зобов`язується сплатити в строк до 03 серпня 2018 року.

Відповідно до пункту 3.1.3 розрахунок має бути здійснено в місті Куп`янську Харківської області з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою продавця та покупця, що є невід`ємною частиною договору, справжність підписів на якій засвідчено нотаріусом. Невиконання умов договору, зазначених в пункті 3.1.2. є підставою для розірвання договору купівля-продажу у встановленому законом порядку.

За пунктом 4.3 продавець зобов`язується передати відчужуваний ним житловий будинок покупцю у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень й умовам цього договору, а саме не демонтувати сантехнічне, електротехніче обладнання, вікна, двері, вбудовані меблі, наявні на момент огляду покупцем.

Відповідно до пункту 4.11 вказаного договору право власності на житловий будинок, який є предметом цього договору, переходить від продавця до покупця після здійснення останнім повного розрахунку згідно умов, зазначених в цьому договорі, подання сторонами по ньому до нотаріальної контори відповідної заяви про повний розрахунок між ними та з моменту державної реєстрації права власності на вказане в цьому договорі нерухоме майно в установах, які здійснюють цю реєстрацію.

На виконання умов договору купівлі-продажу житлового будинку від 02 серпня 2017 року 30 грудня 2017 та 27 квітня 2018 року ОСОБА_5 сплачено ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20000,00 грн, що підтверджується відповідними розписками.

22 вересня 2018 року ОСОБА_2 направлено ОСОБА_1 письмову пропозицію про досудове врегулювання спору, згідно з якою вона відмовляється від угоди та пропонує добровільно розірвати договір купівлі-продажу та повернути їй сплачені кошти у сумі 65000,00 грн до 22 жовтня 2018 року.

10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_5 відповідь на її письмову пропозицію, в якій зазначав, що станом на 10 жовтня 2018 року в порушення умов договору купівлі-продажу відповідачкою не виконано обов`язку проведення розрахунку, що є істотним порушенням договору, у зв`язку з чим він згоден розірвати договір купівлі-продажу від 02 серпня 2017 року та запропонував з`явитись до Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області для оформлення розірвання договору в строк до 25 жовтня 2018 року.

За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частинами три, чотири та п`ять статті 203 ЦК України, при вчиненні правочину волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким за цим договором одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (частина третя статті 692 ЦК України) або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (провадження № 6-75цс13).

У відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом із тим, звертаючись до наслідків припинення договорів, треба відмітити, що важливою особливістю припинення договорів купівлі-продажу є той факт, що доля виконаного вирішується інакше, ніж це встановлено для інших цивільно-правових договорів. Законодавцем встановлений обов`язок повернення товару продавцеві та право покупця вимагати повернення сплаченої суми (статті 666, 670, 672, 678, 684 ЦК України). А тому правила, встановлені цими статтями, підлягають переважному застосуванню.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

Установивши, що договір купівлі - продажу підписаний ОСОБА_2 , чим вона засвідчила, що його текст прочитаний, умови їй повністю зрозумілі, юридичні наслідки укладення договору та обов`язки сторін відомі, житловий будинок оглянуто, заперечення щодо його технічного стану відсутні, а також враховуючи, що відповідачка не довела в установленому законом порядку факт обману щодо умов договору під час його укладення та наявність умислу в діях ОСОБА_1 щодо введення її в оману, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та визнання договору про купівлі- продажу нежитлового будинку недійсним.

Висновки суду в частини задоволення позову ОСОБА_1 також є обґрунтованими, оскільки доказів, які б свідчили про належне виконання зобов`язань за договором купівлі - продажу житлового будинку відповідачкою надано не було. Враховуючи, що ОСОБА_2 не виконала одну із істотних їх умов - проведення розрахунку у повному обсязі за придбане майно, тобто не вчинила дій щодо належного виконання умов договору, чим істотно порушила його умови, висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для розірвання спірного договору також є обґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 був позбавлений того, на що розраховував при укладенні цих договорів, а саме отримання грошових коштів у загальному розмірі 130000,00 грн.

Враховуючи, що позовна заява містить лише вимоги про розірвання договору купівлі - продажу без зазначення про застосування наслідків розірвання договору, висновки суду першої інстанції про констатування факту розірвання договору без зазначення наслідків розірвання договору є обґрунтованими.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи ОСОБА_2 щодо неналежного технічного стану будинку під час його продажу, що на її думку було відомо позивачеві, є необґрунтованими, що спростовано матеріалами справи.

Доводи ОСОБА_2 щодо необґрунтованості відмови у проведенні експертизи судом першої інстанції з підстав пропуску строку не свідчать про порушення принципу диспозитивності судового процесу та обмеження у можливості вчинення таких дій, оскільки відповідного клопотання в суді першої інстанції заявлено не було.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Радченка Владислава Вадимовича представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський