Ухвала

Іменем України

24 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 463/2837/21

провадження № 61-19841ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 18 березня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 липня 2021 року (в частині відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог ОСОБА_1 до судді Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди) в справі за позовом ОСОБА_1 до судді Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_2, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути на його користь відшкодування заподіяної моральної в розмірі 1000000 грн., заподіяної суддею Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_2 під час постановлення незаконних ухвал від 11 листопада 2016 року, 28 листопада 2016 року, 16 грудня 2016 року в справі № 454/1690/16.

Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 18 березня 2020 року, яку залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 15 липня 2021 року, відмовлено у відкритті провадження в даній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до судді Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди передано за територіальною підсудністю на розгляд Печерського районного суду м. Києва.

Роз`яснено позивачу, що відмова у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог перешкоджає повторному зверненню до суду з такими самими позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.

Судові рішення мотивовані тим, що відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду, покладається на державу, а не на суд, тому суд або суддя, як орган що здійснює правосуддя не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у розгляді цивільної справи.

03 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 18 березня 2020 року (яку оскаржує в частині відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог ОСОБА_1 до судді Апеляційного суду Львівської області

ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди) та постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 липня 2021 року та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Тернопільського апеляційного суду від 15 липня 2021 року, яке мотивоване тим, що повний текст вказаної постанови заявником отримано лише 02 грудня 2021 року, що підтверджується копіями листів суду першої та апеляційної інстанції, копією конверту апеляційного суду зі поштовим штрих-код ідентифікатором № 799.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судових рішень заявником пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає за можливе його поновити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, а саме порушено вимог статей 8, 40, 55, 56, 124, 129 Конституції України, статей 16, 22, 1167, 1176 Цивільного кодексу України, статей 3, 4, 11, 15, 26, 28, 263, 382 Цивільного процесуального кодексу України. Зазначає, що судом першої інстанції не роз`яснено до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц, від 20 листопада 2018 року в справі № 5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року в справі № 915/478/15, від 27 лютого 2019 року в справі № 761/3884/18, від 26 червня 2019 року в справі № 587/430/16-ц, від 18 грудня 2019 року в справі № 688/2479/16-ц, від 18 березня 2020 року, від 27 листопада 2019 в справі № 242/4741/16-ц. Також, вказує на рішення Конституційного Суду України № 6-зп від 25 листопада 1997 року, № 9-зп від 25 грудня 1997 року та № 15-рп від 09 липня 2002 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина першої статті 19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Законодавство України не передбачає можливість розгляду у суді заяв про визнання чи встановлення фактів незаконності дій/бездіяльності іншого суду під час вирішення та розгляду справ, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення.

Відповідно до частини першої та третьої статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів передбачено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

З наведеного можна дійти висновку, що вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди під час розгляду та вирішення справи, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу із встановленням за судовим рішенням юридичних фактів щодо суду (судді).

За наявності для цього підстав і у визначеному законом порядку суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за відповідну неналежну поведінку.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до судді Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Доводи, зазначені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанції на які надано обґрунтовану відповідь, тому вони зводяться до незгоди з висновками суду.

Враховуючи викладене, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, постановлене з додержанням норм процесуального права та відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, а наведені у скарзі доводи зводяться до суб`єктивного тлумачення заявником норм закону та не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, тому у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити в оскаржуваній частині.

У зв`язку відмовою у відкритті касаційного провадження, клопотання

ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали вирішенню не підлягає.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Тернопільського апеляційного суду від 15 липня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 18 березня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 липня 2021 року (в частині відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог ОСОБА_1 до судді Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди) в справі за позовом ОСОБА_1 до судді Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_2, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
С. Ю. Бурлаков В. М. Коротун