Справа № 702/1029/19
Провадження № 2/702/10/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Жежер Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Махомети І.С.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 , представники відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не з`явились,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Монастирище в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

Позивач 24.12.2019 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики від 28.12.2016.

Позивач 23.01.2020 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики від 26.01.2017.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що 28.12.2016 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, у вигляді розписки, відповідно до якої відповідач отримав в борг 28.12.2016 від позивача грошові кошти в сумі 11 000,00 доларів США. На підтвердження боргового зобов`язання ОСОБА_3 28.12.2016 надав їй розписку, згідно якої зобов`язався повернути борг до 01.07.2017.

26.01.2017 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, у вигляді розписки, відповідно до якої відповідач отримав в борг 26.01.2017 від позивача грошові кошти в сумі 9 000,00 доларів США. На підтвердження боргового зобов`язання ОСОБА_3 26.01.2017 надав їй розписку, згідно якої зобов`язався повернути борг до 01.08.2017.

Після настання термінів повернення боргу вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути борг, він не заперечував, проте просив зачекати. На даний час став уникати спілкування із нею, її телефонні дзвінки ігнорує, борг не повернув.

Сума основного боргу відповідача перед нею за договором позики від 28.12.2016 станом на 23.12.2019 становить 11 000 доларів США, що еквівалентно 256 203,20 грн та за договором позика від 26.01.2017 станом на 23.01.2020 становить 9 000,00 доларів США.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України розмір процентів: за договором позики від 28.12.2016 становить 6 575,86 доларів США, що в еквіваленті становить 153 157,67 грн; за договором позики від 26.01.2017 становить 5 384,89 доларів США.

Просить стягнути із відповідача ОСОБА_3 на користь позивача:

за договором позики від 28.12.2016 - 409 360,87 грн, з них основний борг в сумі 256 203,20 грн, 153 157,67 грн відсотки за користування коштами, витрати по сплаті судового збору в сумі 4 093,60 грн та 5 000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу;

за договором позики від 26.01.2017: основний борг в сумі 9 000,00 доларів США, відсотки за користування коштами в сумі 5 384,89 доларів США, витрати по сплаті судового збору в сумі 3 499,98 грн та 4000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.

04.02.2020 на адресу суду позивач ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача за договором позики від 28.12.2016 основний борг в сумі 11 000,00 доларів США, відсотки за користування коштами в розмірі 6 575,86 доларів США, витрати по сплаті судового збору в сумі 4 093,60 грн та 5 000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Монастирищенського районного суду Черкаської області Мазай Н.В. від 11.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Монастирищенського районного суду Черкаської області Мазай Н.В. від 03.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області (суддя Мазай Н.В.) від 16.06.2020 об`єднано цивільну справу №702/46/20, провадження №2/702/93/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу із справою №702/1029/19, провадження №2/702/74/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та присвоєно об`єднаній справі №702/1029/19, провадження №2/702/74/20.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 27.09.2021 прийнято справу до свого провадження та призначено до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16.11.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 позов підтримала повністю з підстав зазначених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав повністю з підстав зазначених у позовній заяві.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку, повторно подав до суду заяву, відповідно до якої просить перенести судове засідання на іншу дату та час у зв`язку з поганим самопочуттям. Заяви аналогічного змісту ОСОБА_3 подавав 22.10.2021, 15.11.2021 08.12.2021. Судом передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, причини неявки в судове засідання відповідача визнано неповажними та прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача.

В судове засідання представники відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , показала, що працює за цивільно-правовим договором в ТОВ «Партнер Логістик», що належить позивачу. У кінці грудня 2016 року вона була присутня при тому, як в приміщенні, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 підписував розписку, яка була надрукована на цифровому носії та перераховував кошти, які були надані ОСОБА_1 в іноземній валюті в доларах США. Скільки було коштів вона не бачила. На пропозицію ОСОБА_1 переписати надруковану розписку власноручно ОСОБА_3 повідомив, що поспішає та підписав її надрукований варіант. На початку січня 2017 року за тією ж адресою ОСОБА_3 підписував розписку, яка була надрукована на цифровому носії в її присутності.

В судовому засіданні допитана як свідок позивач ОСОБА_7 показала, що в грудні місяці 2016 року вона на прохання ОСОБА_3 позичила останньому грошові кошти в сумі 11 000 доларів США під 20% річних, про що ОСОБА_3 підписав розписку про отримання коштів у вищезазначеній сумі. В січні місяці 2017 року вона на прохання ОСОБА_3 позичила останньому грошові кошти в сумі 9 000 доларів США під 20% річних, про що ОСОБА_3 підписав розписку про отримання коштів у вищезазначеній сумі. Дані кошти він позичав для купівлі транспортних засобів. Станом на сьогоднішній день ОСОБА_3 коштів не повернув, відсотків не сплатив. Позику грошових коштів у вказаних сумах вона здійснювала в присутності ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до оригіналу розписки від 28.12.2016 ОСОБА_3 отримав 28.12.2016 від ОСОБА_1 в борг грошову суму у розмірі 11 000 доларів США. Зобов`язується повернути позику в строк до 01.07.2017. За користування даними коштами зобов`язується сплатити ОСОБА_1 винагороду у розмірі 20% річних. Факт отримання коштів підтверджує своїм підписом (т. 1 а.с. 106).

Згідно з оригіналом розписки від 26.01.2017 ОСОБА_3 отримав 26.01.2017 від ОСОБА_1 в борг грошову суму у розмірі 9 000 доларів США. Зобов`язується повернути позику в строк до 01.08.2017. За користування даними коштами зобов`язується сплатити ОСОБА_1 винагороду у розмірі 20% річних. Факт отримання коштів підтверджує своїм підписом (т. 1 а.с. 171).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17.

Судом встановлено, що відповідно до змісту розписок від 28.12.2016 та від 26.01.2017 з однієї сторони - позикодавець ОСОБА_1 передала другій стороні позичальникові ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 11 000 доларів США та 9 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві такі ж суми грошових коштів у визначений строк.

Таким чином, виходячи з дійсного змісту та достовірності документів, на підставі яких доказується факт отримання коштів у борг, розписки від 28.12.2016 та від 26.01.2017 за своєю суттю є договорами позики, незалежно від найменування даного документа.

Податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , відповідно до якої обсяг доходу за звітний (податковий) період 2016 року становить 1936759 грн вказує отриманий позивачем дохід за 2016 рік та можливість ОСОБА_1 надати в позику грошові кошти в таких сумах (т. 2 а.с. 60,61).

Отже, судом встановлено, що 28.12.2016 та 26.01.2017 між сторонами укладено договір позики.

При цьому, суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_6 та показання допитаної як свідка позивача ОСОБА_1 , які показали, що по АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 218 ЦК України факт вчинення правочину не може доводитись показаннями свідків. Дані докази, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України є недопустимими.

Таким чином, договір позики між сторонами, відповідно до положень ст. 204 ЦК України, є укладеним та правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами третьою, четвертою ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до договору позики укладеного між сторонами 28.12.2016 позикодавець (позивач) 28.12.2016 передав грошові кошти у розмірі 11 000 доларів США позичальнику (відповідачу), а позичальник зобов`язався повернути вказану суму до 01.07.2017.

Згідно з договору позики укладеного між сторонами 26.01.2017 позикодавець (позивач) 26.01.2017 передав грошові кошти у розмірі 9 000 доларів США позичальнику (відповідачу), а позичальник зобов`язався повернути вказану суму до 01.08.2017.

Таким чином, розписки, як документи, що підтверджують боргові зобов`язання, містять умови отримання позичальником в борг грошових коштів із зобов`язанням про їх повернення до 01.07.2017 за борговою розпискою від 28.12.2016 та до 01.08.2017 за борговою розпискою від 26.01.2017.

Відповідно до висновку експерта, за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у справі № 702/1029/19 від 28.01.2021 підписи від імені ОСОБА_3 в графі «Підпис» розписки від 28.12.2016 та в графі «Підпис» розписки від 26.01.2017 виконані рукописно, пишучим приладом - кульковою ручкою без будь - якої попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Підпис» розписки від 26.01.2017 виконаний ОСОБА_3 . Підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Підпис» розписки від 28.12.2016 виконаний ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 22 - 27).

Отже, судом встановлено, що 28.12.2016 ОСОБА_3 отримав у позику грошові кошти в сумі 11 000 доларів США та 26.01.2017 отримав у позику грошові кошти в сумі 9 000 доларів США, які станом на 21.12.2021 позичальнику (позивачу) не повернув.

Доказів того, що відповідач сплатив борг (розписки про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі) матеріали справи не містять. Враховуючи наявність боргового документа у позикодавця (позивача) суд вважає зобов`язане не виконане.

Таким чином, вимоги позивача про повернення основної суми боргу за розписками від 28.12.2016 та від 26.01.2017 підлягають до задоволення.

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за розпискою, просив у тому числі, крім боргу за основним зобов`язанням (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, проценти за користування коштами: в сумі 6 575,86 доларів США за борговою розпискою від 28.12.2016 та в сумі 5 384,89 доларів США за борговою розпискою від 26.01.2017.

Предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США.

Як встановлено судом вище, договорами позики, а саме розписками від 28.12.2016 та від 26.01.2017 передбачено, що за користування коштами позичальник (відповідач) зобов`язується сплатити позикодавцю (позивачу) винагороду у розмірі 20% річних (т. 1 а.с. 106, 171).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оскільки, відповідач отримав позику в іноземній валюті, разом з тим, у договорах позики, а саме розписках, обумовлено сторонами умову такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, а тому у даному випадку положення частини першої статті 1048 ЦК України можуть бути застосовані, що не суперечить вимогам діючого законодавства та відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати ВС у справі № 464/3790/16-ц.

Так, термін дії договору позики за розпискою від 28.12.2016 становить з 28.12.2016 до 01.07.2017 і за цей час кредитор має право нараховувати відсотки за користування позикою у розмірі 20 процентів річних від суми позики.

Термін дії договору позики за розпискою від 26.01.2017 становить з 26.01.2017 до 01.08.2017 і за цей час кредитор має право нараховувати відсотки за користування позикою у розмірі 20 процентів річних від суми позики.

За розрахунком позивача за договором позики від 28.12.2016 проценти нараховані за період з 28.12.2016 до 23.12.2019, і становлять 6 575,86 доларів США. Розраховуються за формулою: 2016 рік: 11 000 доларів США : 365 х 3 (кількість днів користування) х 20 % = 18,08 доларів США; 2017 рік: 11 000 доларів США х 20% = 2 200 доларів США; 2018 рік: 11 000 доларів США х 20% = 2 200 доларів США; 2019 рік: 11 000 доларів США : 365 х 357 (кількість днів користування) х 20 % = 2 157,78 доларів США.

За розрахунком позивача за договором позики від 26.01.2017 проценти нараховані за період з 26.01.2017 до 23.01.2017, і становлять 5 384,89 доларів США. Розраховуються за формулою: 2017 рік: 9 000 доларів США : 365 х 339 х 20 % = 1 671,78 доларів США; 2018 рік: 9 000 доларів США х 20% = 1 800 доларів США; 2019 рік: 9 000 доларів США х 20% = 1 800 доларів США; 2020 рік: 9 000 доларів США : 366 х 23 (кількість днів користування) х 20 % = 113,11 доларів США.

Проте суд не може погодитись з такими розрахунками позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит).

Дана позиція суду відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати ВС у справі № 444/9519/12.

Таким чином, термін дії договору позики від 28.12.2016 становить з 28.12.2016 до 01.07.2017 і за цей час кредитор має право нараховувати відсотки за користування позикою у розмірі денної відсоткової ставки, що становить 0,05 %.

Термін дії договору позики від 26.01.2017 становить з 26.01.2017 до 01.08.2017 і за цей час кредитор має право нараховувати відсотки за користування позикою у розмірі денної відсоткової ставки, що становить 0,05 %.

Таким чином, за договором позики від 28.12.2016, з 28.12.2016 (день отримання позики) і до 01.07.2017 (строк закінчення кредитування) кредитор має право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом. Кількість днів нарахування з 28.12.2016 до 01.07.2017 складає 186 днів.

За договором позики від 26.01.2017, з 26.01.2017 (день отримання позики) і до 01.08.2017 (строк закінчення кредитування) кредитор має право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом. Кількість днів прострочення з 26.01.2017 до 01.08.2017 складає 188 днів.

Отже, заборгованість відповідача за передбаченими в договорі позики від 28.12.2016 процентами складає 1 023 доларів США, яка розраховується наступним чином: 11 000 доларів США (сума боргу)* 0,05 % (денна відсоткова ставка (20%/365))*186 (дні прострочення) = 1 023 доларів США.

Заборгованість відповідача за передбаченими в договорі позики від 26.01.2017 процентами складає 846 доларів США, яка розраховується наступним чином: 9 000 доларів США (сума боргу)* 0,05 % (денна відсоткова ставка (20%/365))*188 (дні прострочення) = 846 доларів США.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами за договором позики від 28.12.2016 та від 26.01.2017 підлягають до часткового задоволення у розмірі 1 023 доларів США та у розмірі 846 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд урахувавши те, що доказів щодо повернення отриманої в борг грошової суми відповідачем не надано, оригінали боргових розписок знаходились у позикодавця (позивача), вважає доведеним невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики.

На підставі викладеного вище, оцінивши належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок доказів їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача отриманої відповідачем позики у розмірі 11 000 доларів США та у розмірі 9 000 доларів США, та процентів за користування коштами у розмірі 1 023 доларів США та у розмірі 846 доларів США, а всього 21 869 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 21 869 доларів США грн (тобто 68,42 % від заявленої вимоги), то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 5195,53 грн, а судовий збір у сумі 2398,05 грн суд покладає на позивача.

Згідно п.1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн та 4 000 грн надано: договір про надання правової допомоги від 23.12.2019 та документи на підтвердження правового статусу адвоката. Інших доказів не подано. При цьому договір про надання правової допомоги не містить узгодженого сторонами розміру витрат на правничу допомогу.

Суд вважає, що хоча позов і задоволено частково, проте, представником позивача не надано належних та достатніх доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень тощо), не заявлено до закінчення судових дебатів у справі щодо подання доказів протягом 5 днів після ухвалення рішення, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 139 ЦПК України експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до рахунку № 6033 від 26.11.2020 Київського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України вартість проведення експертизи становить 7 845,12 грн (т. 2 а.с. 4).

Відповідно до ухвали Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07.10.2020 витрати за проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_3 (т. 1 а.с.248-249).

Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 21 869 доларів США грн (тобто 68,42 % від заявленої вимоги, а відповідно 31,58% є необґрунтованими), то розмір витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача становить 2477,49 грн, а витрати, пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 5367,63 грн суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-7, 9-13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 : за договором позики від 28.12.2016 грошову суму у розмірі 12 023 (дванадцять тисяч двадцять три) доларів США, з яких: 11 000 доларів США сума основного боргу та 1 023 доларів США процентів за користування позикою;

за договором позики від 26.01.2017 грошову суму у розмірі 9 846 (дев`ять тисяч вісімсот сорок шість) доларів США, з яких: 9 000 доларів США сума основного боргу та 846 доларів США процентів за користування позикою.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір розмірі 5195 (п`ять тисяч сто дев`яносто п`ять) грн 53 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 5 367 (п`ять тисяч триста шістдесят сім) грн 63 коп.

В задоволенні вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: с. Івахни Уманського району Черкаської області та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 22.12.2021.

Суддя Ю.М.Жежер