УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про повернення скарги
24 грудня 2021 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаров В.О., розглянувши матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Петренко Олесі Сергіївни та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 62418065 від 25.06.2020 року, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 62418065 від 25.06.2020 року,
ВСТАНОВИВ:
До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Петренко О.С. та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 62418065 від 25.06.2020 року, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 62418065 від 25.06.2020 року.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2021 року, зазначена скарга залишена без руху, заявник був зобов`язаний протягом п`яти днів з дня отримання ухвали усунути недоліки скарги.
Згідно з резолютивною частини ухвали про залишення скарги без руху від 06.12.2021 року, заявник був попереджений, що у разі виконання вимог ухвали, скарга буде вважатись неподаною та її буде повернуто.
Як вбачається з матеріалів справи, представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 копію ухвали отримала 08.12.2021 року, що підтверджується її підписом на супровідному листі, але як у строк встановлений судом для усунення недоліків скарги, так і станом на 24.12.2021 року інформації про виконання заявником вимог ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2021 року про залишення скарги без руху до суду не надходило.
Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, з точки зору його практичного забезпечення: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства («Golder проти Сполученого Королівства», «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року). Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.
Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23.11.1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25.03.1999 року).
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Листом Верховного Суду України від 25.01.2006 року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.
За ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 185 ЦПК України, враховуючи вимоги ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
У зв`язку з не усуненням зазначених в ухвалі недоліків скаргу слід повернути заявнику.
Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя,
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Петренко Олесі Сергіївни та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 62418065 від 25.06.2020 року, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 62418065 від 25.06.2020 року - повернути заявнику.
Роз`яснити заявникові, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.
Учасник справи у разі постановлення ухвали за його відсутності має право оскаржити ухвалу в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя В.О. Макаров