г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3957/21
Номер провадження 2/213/2337/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Попова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/395721 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що внаслідок роботи на підприємстві відповідача в період з 22.08.1975 року по 29.03.1995 року, в умовах впливу шкідливих факторів, отримав професійне захворювання. Проведено розслідування хронічного професійного захворювання позивача, за результатами якого встановлено вину відповідача у його виникненні.

Первинним оглядом МСЕК 17.07.1995 позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 65% та встановлено другу групу інвалідності. В подальшому повторним оглядом МСЕК 02.07.1996 року йому встановлено 50% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності та в подальшому повторним оглядом: 30.07.1997 року встановлено 50% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 14.12.1998 року - 50% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 12.08.1999 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 04.09.2000 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 12.07.2001 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 09.07.2002 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 08.07.2003 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 21.07.2005 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності. У зв`язку з отримання ушкодження здоров`я позивач змушений періодично проходити стаціонарне лікування. У зв`язку з отриманим хронічного професійного захворювання порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, відчуває фізичний біль. Негативні наслідки захворювання позначаються на душевному та фізичному станах позивача, що завдає йому моральних страждань. Тому просить суд стягнути з ПРАТ «ІНГЗК» на його користь 247 000,00 грн., у якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Процесуальні дії у справі.

19.10.2021 позовна заява надійшла до суду.

25.10.2021 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.

Копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з копією позовної заяви з додатками, направлялась судом за місцем знаходження відповідача.

Заяв та клопотань від сторін не надходило.

Відзив на позов відповідачем у встановлений строк не подано.

У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_2 в період з 22.08.1975 року по 01.01.1978 року року працював на посаді підземного машиніста лебідки, підземного крепільника 4-го розряду, підземного гірського диспетчера Промислового об`єднання по підземноому видобутку руд "Кривбасруда" на шахті "Центральна", яка з 01.01.1978 року передана до складу ІнГЗК, правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат». 09.06.1978 року позивач був переведений на першу гірничо-збагачувальну дільницю гірським майстром, де працював до 04.01.1987 року та звільнений по переводу. 08.01.1987 року прийнятий гірничим мастром на підземних роботах ШСУ-3 ш.ІнГЗК по переводу. 09.03.1993 року переведений заступником начальника на підземних роботах. 03.05.1994 року переведений гірничим мастром на підземних роботах. 29.03.1995 року його звільнено з роботи за п.2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с.10-11).

Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання (отруєння) від 19.06.1995, встановлено наявність у ОСОБА_2 професійного захворювання: хронічна дискогенна попереково-крижова полірадикулопатія, яке виникло через недосконалість технологічного процесу, важку фізичну працю. Причиною слугувала тривала робота, пов`язана з фізичним навантаженням (а.с.12).

Медичним висновком (епікризом) Українського НДІ промислової медицини выд 21.05.2002 року встановлено діагноз: радикулопатія п/крижова, рецидивуючий перебіг, стадія загострення, з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом та помірною гіпотрофією, передньої, м`язової групи правого стегна. Захворювання професыйнге 1995 року. Рекомендовано: "Д" нагляд, планове курсове лікування 1-2 рази на рік, оздоровлення у санаторії-профілакторії (а.с.19).

Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, ОСОБА_2 первинно 17.07.1995 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65% по вібраційній хворобі з 10.07.1995 до 01.08.1996 та другу групу інвалідності. В подальшому позивач періодично проходив переогляди МСЕК та згідно оглядів: від 02.07.1996 року йому встановлено 50% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 30.07.1997 року встановлено 50% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 14.12.1998 року - 50% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 12.08.1999 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 04.09.2000 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 12.07.2001 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 09.07.2002 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 08.07.2003 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, 21.07.2005 року - 40% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності (а.с.13-17).

Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписками з історії хвороби № 790/382, №88/72, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з встановленим діагнозом (а.с.20-21).

Зміст спірних правовідносин.

Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди.

Норми права, які застосовує суд.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Висновок суду.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності - 40%, встановлення третьої групи інвалідності безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду.

Внаслідок отриманого професійного захворювання змінилися образ та якість життя позивача. Ушкодження здоров`я, неможливість працювати у звичайних виробничих умовах, втрата великого відсотка працездатності, постійні процеси лікування, перенесення фізичних страждань, спричиняє йому моральні страждання.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому, суд враховує період роботи позивача протягом 12 років в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, який встановлений в розмірі 40%, та третю групу інвалідності,що вказує на погіршення стану його здоров`я та незворотність негативних наслідків профзахворювання, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 100 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 23,76-81,89,95,258-259,263-265,274, 279, 280-282, 352,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 100 000 (сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в дохід держави судовий збір в розмірі 1000,00 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду, подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», , юридична адреса: вул. Рудна, 47, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50064.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2021 року.

Головуючий суддя В.В.Попов.