Справа № 740/3743/21
Провадження № 2/740/1112/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Зінич А. С.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- представник позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ніжинської міської територіальної громади в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

установив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач народився в Ніжині, проживав у будинку по АДРЕСА_1 . Після закінчення школи він вступив у суворівське училище, згодом проходив військову службу на території Радянського союзу і в будинку не проживав.

У будинку по АДРЕСА_1 проживали: ОСОБА_3 - баба позивача, ОСОБА_4 - рідна тітка позивача та ОСОБА_5 - його батько.

Відповідно до довідки КП «Ніжинське МБТІ» від 03.08.2017 року вказаний житловий будинок зареєстрований на праві особистої власності станом на 31.12.2012 року за ОСОБА_3 - 1/6 частини, ОСОБА_6 - 1/3 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Ніжинської державної нотаріальної контори 19.10.1951 року за № 6770/7, за ОСОБА_5 - 1/3 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Ніжинської державної нотаріальної контори 19.10.1951 року за № 6770/7, та 1/6 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Ніжинської державної нотаріальної контори 07.09.1995 р. за № 2-2321.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті заяви про прийняття спадщини ніхто не подавав, але фактично її прийняли ОСОБА_6 (її дочка) та батько позивача - ОСОБА_5 (її син).

Батько позивача - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входила 1/3 частини житлового будинку, який розташований у АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Ніжинською державною нотаріальною конторою 19 жовтня 1951 року, та 1/6 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Ніжинською державною нотаріальною конторою 07 вересня 1995 року. 1/2 частини житлового будинку залишилася не успадкованою. ІНФОРМАЦІЯ_3 тітка позивача - ОСОБА_7 померла. Вона проживала у м. Ахтубінськ Астраханської області (Росія), де померла.

З часу смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_7 і до цього часу ніхто зі спадкоємців щодо оформлення права на частину житлового будинку в порядку спадкування не звертався.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності від 18.01.2021 року право власності на вищезазначений будинок не зареєстровано.

Позивач має рідну сестру ОСОБА_8 , яка проживає в місті Санкт-Петербурзі Російської Федерації, є громадянкою Росії та на спадщину не претендує, у володіння спадковим майном вона не вступала. За домовленістю з нею позивач вирішив доглядати будинок, користуватися ним. Сестра внаслідок значної відстані між містами не має можливості приїжджати та утримувати будинок.

Позивач був зареєстрований у м. Лубни, але після того, як його батько у 1997 році зламав ногу, організував догляд за ним, приїжджав і надавав йому допомогу. Зазначив, що за власні кошти неодноразово виконував ремонт, оплачує усі комунальні послуги та підтримує будинок у ідеальному стані. Таким чином, позивач є володільцем указаного житлового будинку, спір щодо нього відсутній, добросовісно заволодів цим будинком та продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомими майном більше 10 років.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 липня 2021 року позовну заяву залишено буз руху.

Після усунення недоліків ухвалою від 15 липня 2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання у справі призначено на 09-00 год. 16 серпня 2021 року, яке в подальшому відкладено на 09-00 год. 20 вересня 2021 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 вересня 2021 року підготовче провадження у справі закрито; справу призначено до судового розгляду на 28 жовтня 2021 року 14-00 год., яке відкладено на 07 грудня 2021 року, 08-30 год.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з викладених у ньому обставин та просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Додатково пояснили, що приблизно з 2007 року позивач відкрито та добросовісно користується вказаним будинком, у той час як його сестра приблизно у 1982 році виїхала з указаного будинку, тривалий час не користується ним та не претендує на нього. Отримавши свідоцтво про право на спадщину, вона н5е зареєструвала його в БТІ, як того вимагав закон на той час, таким чином, не набула у встановленому законом порядку права власності на нього. Жодного спору щодо вказаного будинку позивач ні з ким не має.

Представник відповідача не з`явився в судове засідання, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі та ухвалити рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що відповідно до довідки Комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 03 серпня 2017 року № 02133 та довідки про технічний стан нерухомого майна ФОП « ОСОБА_9 » житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 31 грудня 2012 року зареєстрований на праві особистої власності за: ОСОБА_3 - 1/6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Ніжинської державної нотаріальної контори 19 жовтня 1951 року за № 6770/7; ОСОБА_6 - 1/3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Ніжинської державної нотаріальної контори 19 жовтня 1951 року за № 6770/7; ОСОБА_5 - 1/3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Ніжинської державної нотаріальної контори 19 жовтня 1951 року за № 6770/7; ОСОБА_5 - 1/6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Ніжинської державної нотаріальної контори 07 вересня 1995 року за № 2-2321 (а. с. 7, 8).

У технічному паспорті на житловий будинок по АДРЕСА_1 , виготовленому станом на 22 листопада 2018 року, зазначено замовниками: ОСОБА_3 - 1/6, ОСОБА_6 - 1/3, ОСОБА_5 - 1/2 (а. с. 4).

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 17 вересня 2007 року № 12, ОСОБА_1 , який зареєстрований у АДРЕСА_1 , є власником цього будинку (а. с. 18).

Разом з цим згідно з копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 24).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ніжині Чернігівської області (а. с. 16).

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Ахтубинськ Астраханської області (а. с. 15).

ОСОБА_5 - батько позивача ОСОБА_1 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ніжині Чернігівської області (а. с. 14, 17).

Відповідно до копії спадкової справи № 417/2000, заведеної Ніжинською міською державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після його смерті із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_11 , і на її ім`я 11 серпня 2000 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у вигляді Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а. с. 56 - 64).

Отже, установлено, що власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , є сестра позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_11 .

Як указано у ч. 1 ст. 321 ЦК України, п раво власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних у ч. 1 ст. 344 ЦК України умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Також йдеться мова про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 28.04.2020 року у справі № 552/1354/18, позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого не відомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем й у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в цьому випадку відсутні.

Установивши, що визнання Ніжинською міською територіальною громадою в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області позову ОСОБА_1 суперечить закону, і таке визнання позову порушує права іншої особи - ОСОБА_11 , яка є власником частки в спірному нерухомому майні, суд відмовляє у прийнятті визнання позову відповідачем.

Згідно зі ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності відомостей про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_1 подав позов про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю до Ніжинської міської територіальної громади в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області, у той час як матеріали справи містять відомості про власника частки у спірному нерухомому майні, якого відповідач не просив залучити відповідачем.

Оскільки позов подано до неналежного відповідача, то в задоволенні позову слід відмовити.

При цьому понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 81, 89, 259, 263 - 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Ніжинської міської територіальної громади в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене і підписане 20 грудня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко