Провадження №2/337/769/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.

за участю секретаря Сабліної А.А.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу-354 «Електрод-2», третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу-354 «Електрод-2» (далі ЖБК-354 «Електрод-2») про стягнення суми судового збору в розмірі 970,00 грн., витрат на юридичну допомогу в розмірі 2000,00 грн., 3% річних в загальній сумі 23358,90 грн. та інфляційних втрат в сумі 164397,61 грн.

Ухвалою суду від 12.02.2021р. позивачу ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подачу позову до ухвалення судового рішення у справі, позов до ЖБК-354 «Електрод-2» в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат прийнято до судового розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, а в інший частині позовних вимог у відкритті провадження відмовлено.

03.03.2021р. від позивача ОСОБА_1 надійшли доповнення та уточнення до позовної заяви, в яких він просить стягнути з відповідача ЖБК-354 «Електрод-2» 3% річних в сумі 23116,93грн. та інфляційні втрати в розмірі 157053,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.06.2012р. між сторонами було укладено Договір оренди нежитлового приміщення з подальшим викупом №1, а саме приміщення, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .1.2 Договору встановлені строки оренди з 01.06.2012р. по 01.05.2015р., у випадку, якщо жодна з сторін по завершенні договору протягом місяця не заявить про його припинення, договір вважається продовженим на той самий строк. Оскільки відповідач не заявив вимогу про розірвання договору, то він вважається продовженим на той самий строк, тобто до 01.05.2018р.

Пунктом 3.1 Договору встановлена плата за користування приміщенням у розмірі 1000 гривень щомісячно, включаючи плату за комунальні послуги.

За весь період дії Договору позивач сплатив відповідачу грошові кошти в загальній сумі 97000,00 грн., а саме: 10.06.2012р. суму 8000 грн. - квитанція до приходного касового ордеру №18; 20.08.2012р. суму 80 000 грн. - квитанція до приходного касового ордеру №48; 11.07.2016р. суму 2 000 грн. - квитанція №QS01; 22.01.2018р. суму 7 000грн. - квитанція до приходного касового ордеру №08.

25.01.2018р. між сторонами складено акт прийому-передачі приміщення, що розташоване в 4-му під`їзді будинку АДРЕСА_1 .

В подальшому позивач зі змісту рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05.10.2018р. дізнався про те, що вказаний Договір оренди нежитлового приміщення з подальшим викупом №1 від 01.06.2012р. є нікчемним.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення сплачених ним за вказаним Договором грошових коштів, які залишись без реагування.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2020р., яке набрало законної сили, з відповідача ЖБК-354 «Електрод-2» на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто 97000,00 грн.

Вказує, що в зв`язку з неповерненням вказаних грошових коштів, він має право на отримання він відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат.

03.03.2021р. представник відповідача ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності та клопотання про залучення в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 - колишню голову правління ЖБК-354 «Електрод-2» (яка перебувала в такому статусі до 25.10.2020р.).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що укладений між позивачем та відповідачем Договір №1 оренди приміщення з подальшим викупом від 01.06.2012р. у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення і державної реєстрації є нікчемним. Грошове зобов`язання у ЖБК-354 «Електрод-2» перед позивачем виникло тільки після 30.11.2020р., а саме після набрання рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2020р., яким з відповідача на користь позивача стягнуто 97 000,00грн., законної сили. При цьому прострочення цього зобов`язання слід рахувати від 26.01.2021р., а саме від дати, коли відповідач ЖБК-354 «Електрод-2» в особі керівника Новікової Ю.В. отримав копію рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2020р., яке набрало законної сили, та дізнався про наявність цього грошового зобов`язання. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правову допомогу.

Ухвалою суду від 03.03.2021р. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_3 , підготовче засідання було відкладено.

09.03.2021р. від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, в якій він наполягає на задоволенні своїх позовних вимог та додатково зазначив, що він відповідно до умов Договору оренди нежитлового приміщення з подальшим викупом №1 від 01.06.2012р., у червні-серпні 2012 р. передав відповідачу 88000 грн., а відповідач повинен був передати йому приміщення. 21.08.2012р. він звернувся до відповідача з листом, в якому вимагав або повернути гроші, або дати доступ до приміщення. 22.08.2012р. він отримав від відповідача лист про те, що ЖБК-354 «Електрод-2» не може повернути грошові кошти через блокування рахунків, було обіцяно звільнити приміщення та надати до нього доступ відповідно до умов Договору. Грошові кошти у вказаній сумі не повернуті, тому саме з 22.08.2012р. слід нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати. Стосовно повернення суми 2000 грн., яку він сплатив 11.06.2016р., зазначає, що 13.06.2016р. він направив рекомендований лист на адресу ЖБК, але відповіді на нього не отримав. Після підписання 25.01.2018р. акту приймання-передачі приміщення та передачі ключів від приміщення, він сплатив відповідачу 7000 грн. Проте, через пару днів голова ЖБК ОСОБА_3 змінила в приміщенні замок та заявила про те, що у нього доступу до приміщення не буде до вирішення питання у суді. 29.01.2018р. він отримав від відповідача лист від 26.01.2018р., в якому було зазначено, що ЖБК не може повернути цю суму та пропонує її вважати благодійним внеском. Оскільки відповідач 25.01.2018р. підписав акт прийому-передачі приміщення, тим самим він вчинив дію про визнання боргу перед позивачем, тому саме з цього моменту повинен рахуватись строк позовної давності.

05.04.2021р. від представника третьої особи ОСОБА_3 адвоката Слєсарь О.В. до суду надійшли письмові пояснення щодо заявлених вимог, в яких зазначено, що відповідно до постанови Апеляційного суду Запорізької області від 05.04.2018р., Договір оренди нежитлового приміщення з подальшим викупом №1 від 01.06.2012р. нотаріально не посвідчений та не зареєстрований, тому він не відповідає вимогам закону та являється нікчемним відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України.

05.04.2021р. від представника відповідача адвоката Біліченко О.О. до суду надійшли письмові пояснення в яких зазначено, що доводи позивача є необґрунтованими, нелогічними, а складання акту прийому-передачі приміщення від 25.01.2018р. не свідчить про визнання боргу відповідачем, а лише свідчить про прийом-передачу приміщення. Докази подані позивачем 09.03.2021р. не повинні прийматись до уваги, оскільки подані з порушенням ст. 83 ЦПК України.

07.04.2021р. від позивача ОСОБА_1 надійшли додаткові письмові пояснення до позовної заяви в яких він зазначив, що розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання ним здійснено: щодо суми боргу 88000 грн. з 23.08.2012р., щодо суми боргу 7000 грн. з 27.01.2018р., щодо суми боргу 2000 грн. з 02.09.2016р.

13.04.2021р. від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої він просить стягнути з відповідача на його користь три проценти річних в розмірі 23770,68грн. та інфляційні втрати в розмірі 160982,10 грн. Розрахунок здійснено станом на 13.04.2021р.

20.04.2021р. підготовче провадження було закрито, справа призначена до судового розгляду.

15.06.2021р. від позивача ОСОБА_1 надійшли додаткові письмові пояснення до позовної заяви та заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої він просить стягнути з відповідача на його користь три проценти річних в розмірі 24336,73 грн. та інфляційні втрати в розмірі 162931,80 грн.

Ухвалою суду від 23.06.2021р. заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 15.06.2021р. залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, письмових поясненнях та заявах про збільшення позовних вимог, просив позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат Біліченко О.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у письмових поясненнях, просив в задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правову допомогу.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник в судове засідання не прибули, в поясненнях представника третьої особи по суті спору від 05.04.2021р. міститься клопотання про розгляд справи без участь третьої особи та її представника.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що 01.06.2012р. ОСОБА_1 та Житлово-будівельним кооперативом-354 «Електрод-2», в особі голови Корнійчук Олександри Михайлівни, підписано Договір №1 оренди приміщення з подальшим викупом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В п.1.2 Договору встановлені строки оренди з 01.06.2012р. по 01.05.2015р., у випадку, якщо жодна з сторін по завершенні договору протягом місяця не заявить про його припинення, договір вважається продовженим на той самий строк.

Пунктом 3.1 Договору встановлена плата за користування приміщенням у розмірі 1000 гривень щомісячно, включаючи плату за комунальні послуги.

Згідно зі ст.793 ЦК України (в редакції на день оформлення договору оренди), договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 794 ЦК України (в редакції на день оформлення договору оренди) визначено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше ніж на три роки, підлягає державній реєстрації.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним

Зі змісту рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2020р., яке набрало законної сили 30.11.2020р., вбачається, що під час судового розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ЖБК-354 «Електрод-2» про застосування наслідків нікчемності правочину, було встановлено, що строк оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , який був встановлений у Договорі №1 оренди приміщення з подальшим викупом від 01.06.2012р., було продовжено до 01.05.2018р.

Цим же судовим рішенням встановлено, що Договір №1 оренди приміщення з подальшим викупом від 01.06.2012р., який підписано сторонами, у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення і державної реєстрації, є нікчемним. Також зазначено, що вказана позиція відповідає висновкам Запорізького апеляційного суду, викладеним в постанові від 05.04.2018р. справі ЄУН №337/4688/16-ц, провадження №22-ц/778/1330/18.

Отже факт, що Договір №1 оренди приміщення з подальшим викупом від 01.06.2012р. є нікчемним, встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, тому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи.

Крім того, судовим рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2020р. встановлено факт сплати ОСОБА_1 за вищевказаним договором грошових коштів в загальній сумі 97000,00 грн., зокрема: за квитанцією ЖБК-354 «Електрод-2», завіреною ОСОБА_3 від 10.06.2012р., до приходного касового ордеру №18, на підставі договору оренди №1 від 01.06.2012р. - 8000 грн.; за квитанцією ЖБК-354 «Електрод-2», завіреною ОСОБА_3 від 20.08.2012р., до приходного касового ордеру №48, на підставі договору №01 від 01.06.2012 р. - 80000 грн.; за квитанцією ПАТ «Промінвестбанк» №QS01 від 11.07.2016 року, з призначенням платежу: сплата за оренду приміщення за дог.№1 від 01.06.2012 р. ОСОБА_1 - 2000 грн.; за квитанцією ЖБК-354 «Електрод-2», завіреною ОСОБА_3 від 25.01.2018р., до приходного касового ордеру №08, на підставі: за оренду приміщення згідно акту передачі від 25.01.2018р. - 7000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

На підставі ч.1 ст.216 ЦК України та у зв`язку з нікчемністю Договору №1 оренди приміщення з подальшим викупом від 01.06.2012р., а також ненаданням фактичного доступу до приміщення, рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2020р., яке набрало законної сили 30.11.2020р., були застосовані наслідки нікчемності Договору №1 оренди приміщення з подальшим викупом від 01.06.2012р. шляхом стягнення з ЖБК-354 «Електрод-2» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 97 000,00 грн.

Предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ст.625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми боргу та інфляційних втрат, завданих позивачу станом на 13.04.2021р. внаслідок несвоєчасного повернення грошових коштів, які він сплатив за Договором №1 оренди приміщення з подальшим викупом від 01.06.2012р., а саме: щодо суми боргу в розмірі 88000,00 грн. починаючи з 23.08.2021р., щодо суми боргу в розмірі 7000,00 грн. - з 27.01.2018р., щодо суми боргу в розмірі 2000,00грн. - з 02.09.2016р.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання, а саме не виконанням обов`язку повернути грошові кошти, отримані за Договором №1 оренди приміщення з подальшим викупом від 01.06.2012р., у період до 30.11.2020р., тобто дати набрання рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2020р. законної сили.

В даному випадку суд виходить з того, що положення ст.625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання, не застосовуються як наслідки недійсного правочину, але можуть бути застосовані до грошового зобов`язання, вимога в якому захищена в судовому порядку.

Як встановлено судом, після набрання рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2020р. законної сили, між сторонами виникли грошові зобов`язання, оскільки праву позивача вимагати від відповідача сплати грошових коштів в сумі 97000,00 грн. кореспондує обов`язок відповідача сплатити ці грошові кошти на користь позивача, а тому до таких відносин підлягає застосуванню положення статті 625 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, провадження № 14-68цс18.

Отже, оскільки відповідач з часу набрання судовим рішенням законної сили 30.11.2020р. по 13.04.2021р. (дана визначена позивачем) не виконав вказаного грошового зобов`язання, то наявні підстави для стягнення з відповідача три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, які із суми боргу 97000,00 грн. за період з 30.11.2020р. по 13.04.2021р. складають 1068,33 грн. із розрахунку: 97000,00 грн. х 3% : 100% : 365 дн. х 134 дн.

Втрати від інфляції з суми боргу, яка має місце у періоді з 30.11.2020р. по 13.04.2021р. становлять 4 839,13 грн. із розрахунку: 97 000,00 грн. х 104,989% (сукупний індекс інфляції 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70%) / 100% - 97 000,00 грн.

Таким чином позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме з ЖБК-354 «Електрод-2» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню три проценти річних в сумі 1068,33 грн., інфляційні втрати в сумі 4 839,13 грн.

Вимоги позивача ОСОБА_1 до відповідача ЖБК-354 «Електрод-2» про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат з підстав, передбачених ст.625 ЦК України, які є відповідальністю за порушення грошового зобов`язання за період до 30.11.2020р., суд вважає безпідставними, в зв`язку з чим вони не підлягають задоволенню.

Доводи позивача ОСОБА_1 , викладені ним в останніх письмових пояснення та в судовому засіданні щодо необхідності врахування при вирішенні даної справи правових висновків Великої Плати Верховного Суду, що містяться в постанові від 22.09.2020р. у справі №918/631/19, не приймаються до уваги, зважаючи на відмінність обставин цієї справи від конкретних обставин у справі за позовом ОСОБА_1 .

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 в тій частині, що прострочення грошового зобов`язання слід рахувати від 26.01.2021р., а саме від дати, коли відповідач ЖБК-354 «Електрод-2», в особі керівника Новікової Ю.В., отримав копію рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2020р., суд відхиляє, оскільки між сторонами виникло грошове зобов`язання на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2020р., яке підлягає виконанню саме від дня набрання ним законної сили, тобто з 30.11.2020р. Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призводить до знецінення грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачу ОСОБА_1 , якому ухвалою суду від 12.02.2021р. було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, позовні вимоги, заявлені в сумі 184 752,78 грн., задоволені частково, а саме в сумі 5907,46 грн. (3,20%), а в задоволенні інших вимог відмовлено, то з нього підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1 788,63 грн. (розрахунок: 1% від ціни позову х 96,80% : 100%).

В той же час, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 59,12 грн. (1% від ціни позову х 3,20 % :100%).

Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, відповідно до ст.137, 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, через наступне.

Так, згідно з ч.1, 2, 4, 5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що в межах цієї справи відповідач отримував правову допомогу адвоката Біліченко О.О. та сплатив за це в загальній сумі 7000,00 грн.

Вказані обставини підтверджуються ордером ЗП №037330 від 01.03.2021р., копією Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги б/н від 01.03.2021р., Копією Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги б/н від 01.03.2021р., Копією Договору про залучення адвокатом до виконання укладених адвокатським бюро договорів про надання правової допомоги від 01.03.2021р., копіями Актів здачі-прийняття наданих послуг №1 від 04.03.2021р., №3 від 07.04.2021р., №4 від 23.04.2021р., №6 від 19.05.2021р., №8 від 23.06.2021р., копіями чеків про сплату від 05.03.2021р. на суму 2000,00 грн., від 10.04.2021р. на суму 2000,00 грн., від 29.04.2021р. на суму 1000,00 грн., від 19.05.2021р. на суму 1000,00 грн., від 22.06.2021р. на суму 1000,00 грн.

Позовні вимоги позивачем були заявлені в загальній сумі 184 752,78 грн. Разом із тим, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення із відповідача на користь позивача суми 5 907,46 грн. (3,20%).

Оцінивши повідомлені представником відповідача обґрунтування, які суд знаходить доречними, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, із урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд відповідно до вимог ст.137 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 6776,00 грн. (із розрахунку: 7000,00грн. х 96,80% : 100%)

Водночас, позивач в судовому засіданні обґрунтованих заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу з посиланням на те, що вони не є співмірними із складністю справи, фактично витраченим адвокатом часом та обсягом відповідних послуг, не надав.

Керуючись ст.15, 16, 215, 216, 220, 526, 611, 625, 793, 794 ЦК України, ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу-354 «Електрод-2» (, місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Рубана, буд.20) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) три проценти річних в сумі 1068,33 грн., інфляційні втрати в сумі 4 839,13 грн., а всього 5907 (п`ять тисяч дев`ятсот сім) гривень 46 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 )судовий збір на користь держави в розмірі 1 788 (одну тисячу сімсот вісімдесят вісім) гривень 63 копійки.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу-354 «Електрод-2» (, місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Рубана, буд.20) судовий збір на користь держави в розмірі 59 (п`ятдесят дев`ять) гривень 12 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 )на користь Житлово-будівельного кооперативу-354 «Електрод-2» (, місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Рубана, буд.20) понесені витрати на правову допомогу в сумі 6776 (шість тисяч сімсот сімдесят шість) гривен 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 01.07.2021р.

Суддя М.В.Сидорова