ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м.Херсон

Номер справи: 766/18764/19

Номер провадження: 22-ц/819/1923/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач) Ігнатенко П.Я.,

суддів: Воронцової Л.П.

Полікарпової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 12 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що з оголошення в газеті він дізнався про продаж житлового будинку та земельної ділянки в смт. Зеленівка м. Херсона. За попередньою домовленістю з продавцем будинку ОСОБА_1 позивач оглянув будинок та згодом прийняв рішення про його купівлю.

09.06.2017 року ОСОБА_2 передав відповідачу грошові кошти в сумі 15000,00 грн., на підтвердження чого останній надав письмову розписку. Через деякий час позивачу стало відомо, що власником будинку є не відповідач, а його рідна сестра ОСОБА_3 . За таких обставин, позивач зажадав повернути сплачений раніше аванс, однак ОСОБА_1 категорично відмовив йому в поверненні грошових коштів.

Враховуючи те, що договір купівлі-продажу укладено між сторонами не було, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 15000,00 гривень, а також інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 3258,95 гривень та три відсотки річних сумі 1013,42 гривень, а всього 19272,37 гривень.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 19272,37 гривень, що складаються із: суми авансу 15000,00 гривень, інфляційних страт 3258,95 гривень та трьох відсотків річних 1013,42 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12.03.2021 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування своїх доводів послався на те, що судом всупереч фактичним обставинам, безпідставно завдаток в сумі 15000,00 грн. визнано авансом, не враховано, що порушення зобов`язання сталося саме з вини ОСОБА_2 , який відмовився від укладення договору купівлі-продажу. Зазначив, що суд помилково прийшов до висновку, що обов`язок повернути кошти у позивача виник з дати написання розписки та стягнув інфляційні витрати і три відсотка річних починаючи з 10.06.2017 року. Окрім того, письмова вимога (претензія) про повернення грошових коштів надіслана ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_1 , тоді як місцем реєстрації скаржника є АДРЕСА_1 .

Письмовий відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на вказане рішення суду першої інстанції підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.635 ЦК України: попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (ч.1); Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (ч.2); Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч.3); Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором (ч.4).

Відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, законодавчі вимоги до форми попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна є такі ж самі як і до договору купівлі-продажу нерухомого майна, тобто попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна має бути посвідчений нотаріально, чого в даній справі сторонами здійснено не було.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розписки від 09.06.2017 року ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_2 завдаток у розмірі 15000,00 грн. за продаж будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6).

02.04.2018 року ОСОБА_2 звертався до Херсонського міського суду Херсонської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 15000,00 гривень та відшкодування моральної шкоди в сумі 20000,00 гривень, керуючись ст.ст.1212, 1213 ЦК України (справа №766/5424/18).

Заочним рішенням суду від 06.11.2018 року за цивільною справою №766/5424/18 позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на його користь 15000,00 гривень безпідставно набутих коштів та 1000,00 гривень моральної шкоди.

Постановою Херсонського апеляційного суду за цивільною справою №766/5424/18 від 13.08.2019 року заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06.11.2018 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено та зазначено, що сторонами не заперечується неповернення отриманих відповідачем від позивача 15000,00 грн., договір купівлі-продажу вказаних житлового будинку та земельної ділянки не укладено. Також встановлено, що оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 15000,00 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу (а.с.7-14).

Отже, чинним рішенням, яке має преюдиційне значення, при вирішенні спору між цими ж сторонами з приводу цього ж предмету спору встановлено, що спірна сума 15000 грн. передана ОСОБА_2 ОСОБА_1 є авансом.

За таких обставин, суд першої інстанції в даній справі обґрунтовано виходив з того, що грошові кошти в розмірі 15000,00 гривень не мають забезпечувальної функції, а отже є авансом, який підлягає поверненню. Договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами не укладено, а сторони лише домовилися про укладення такого договору, і ними не було дотримано положень частини третьої статті 635, частини першої статті 657 ЦК України щодо укладення попереднього і основного договорів в письмовій формі та їх нотаріального посвідчення.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що враховуючи грошову природу невиконаного ОСОБА_1 зобов`язання із повернення ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 15000,00 грн., наявні підстави для стягнення даної суми, інфляційних витрат та трьох процентів річних в межах заявлених позовних вимог по 09.09.2019 року.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про помилковість початку періоду стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних з 10.06.2017 року - дати написання розписки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання приписів ч.2 ст.530 ЦК України пред`явив до відповідача письмову вимогу про повернення коштів, яка полягає у зверненні 02 квітня 2018 року з позовом про стягнення цих коштів, як безпідставно набутих, до Херсонського міського суду Херсонської області (справа №7665424/18)(а.с.8).

Інші докази щодо направлення боржнику та отримання ним вимоги в матеріалах справи відсутні та не надані як в суді першої, так і апеляційної інстанції.

Враховуючи семиденний строк на виконання зобов`язання, передбачений ч.2 ст.530 ЦК України, відповідач повинен був повернути ці кошти добровільно до 09 квітня 2018 року, а з 10 квітня 2018 року йому обґрунтовано нараховуються 3% річних та інфляційні втрати, як це передбачено ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Період з 10 квітня 2018 року по 09 вересня 2019 року містить 526 календарних днів, а отже три відсотки річних у даному випадку становить 648,49 грн. ((15000 х 526х 3) / 100 / 365).

Інфляційні втрати за цей період становлять 1335,36 грн, з врахуванням сукупного індексу інфляції за період з квітня 2018 року по вересень 2019 року у розмірі 1,089.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача 648,49 грн. - 3% річних та 1335,36 грн. як інфляційні втрати від користування чужими грошовими коштами у розмірі 15 000,00 грн. за період з 10 квітня 2018 року по 09 вересня 2019 року.В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2021 рокузмінити в частині розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Зменшити суму стягнення: інфляційних витрат з 3258,95 грн. до 1335,36 грн. та трьох відсотків річних з 1013,42 грн. до 648,49 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова