ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 645/1561/17

провадження № 22-ц/818/6871/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води, за нововиявленими обставинами

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року у складі судді Мартинової О..М., -

в с т а н о в и в :

13 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року клопотання відповідача ОСОБА_1 задоволено та поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду із заявою про перегляд рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року за нововиявленими обставинами.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року у справі №645/1561/17- відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну та необґрунтовану та постановити нове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Посилається на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував і не звернув уваги на наявність істотних обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути йому відомі на час розгляду справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені заяви про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не наведено нововиявлених обставин, які б давали підстави для перегляду судового рішення.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом установлено, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання в розмірі 26902 грн. 87 коп., 3% річних в сумі 335 грн. 15 коп., інфляційні витрати в сумі 2816 грн. 47 коп. витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

13 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 14 лютого 2018 року по зазначеній цивільній справі.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.02.2018 р. у справі № 645/1561/17 за позовом КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води залишено без задоволення.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого від 2018 року змінено. Скасовано в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» витрат по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн., судові витрати компенсувати за рахунок держави. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Звертаючись до суду 28.09.2020 з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року ОСОБА_1 , мотивував свої вимоги тим, що 06.11.2019 приватний виконавець Цимбал С.В. видав постанови про відкриття: виконавчого провадження ВП № 60523832 за виконавчим листом № 645/1561/17, що виданий 11.04.2019 Фрунзенським районним судом м. Харкова та виконавчого провадження ВП № 60525563 за виконавчим листом 645/1561/17 виданий 11.04.2019 Фрунзенським районним судом м. Харкова. Крім того, 11.11.2019 зазначеним приватним виконавцем було видано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60564109 за виконавчим листом № 645/1561/17 виданий 11.04.2019 Фрунзенським районним судом м. Харкова, про звернення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Проте, на першому аркуші виконавчого листа зазначено дата видачі листа 14.02.2018 , тобто виконавчий лист був виписано саме у день винесення рішення суду суддею у цій справі. Згідно п. 29.32 «Інструкції з діловодства місцевих та загальних судів» зазначено, що виконавчі листи видаються після набрання чинності рішення суду законної сили, за заявою стягувача. Тобто, як виконавчі листи були виписані передчасно, задовго до набрання рішення законної сили. Разом з тим, зазначає, що приватний виконавець Цимбал С.В. порушив закон України № 1404-VІІІЦ від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» де у додатку «Перелік майна на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами» , де у п. 6 зазначено «… не має бути звернено стягнення на запис питної води, продукти харчування, необхідні для особистого споживання боржникові з розрахунку на три місяці, або гроші необхідні для придбання запасів питної води, продуктів харчування, необхідні для особистого споживання боржника з розрахунку трикратного розміру мінімальної заробітної плати, що діє на день звернення стягнення на кожну особу». Але, приватний виконавець Цимбал С.В. не вважає, що його дії порушують законодавство України. Також, ОСОБА_1 , вказує на те, що спочатку позов КП «ХТМ» був оформлений у межах строку позовної давності на суму біля 2600 грн. та надійшов до нього поштою, та був отриманий без перешкод. Згодом, цей позов зникає з квартири відповідача, але залишилася роздруківка за послуги КП «ХТМ» де представлені розрахунки за послуги у межах строку позовної давності, а саме за 2015-2017 р.р.. З цього документу виходить що борг за послуги КП «ХТМ» у це період часу, тобто на протязі останніх трьох років надання субсидії, взагалі не існував. Як наслідок цього злочину у Фрунзенському районному суді м. Харкова з`являється новий позов на суму у десять разів завбільшки 26902 грн., де представлені до сплати неверіфіковані дані бухгалтерії КП «ХТМ» далекого за межами позовної давності, які раніше вже тричі були предметом розгляду, та оскарженні ОСОБА_1 у Фрунзенському районному суді. Таким чином на підставі наведених нововиявлених обставин, які не були відомі суду, а саме: відсутності оригіналів первинних документів у позивача по справі № 645/1561/17, позовної заяви КП «ХТМ» та виконавчого листа Фрунзенського районного суду м. Харків на примусове рішення суду від 14 лютого 2018 року, незаконної відмови судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Бондарєвої І.В. у перегляді заочного рішення по справі, тому ОСОБА_1 просив скасувати заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 лютого від 2018 року за позовом КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води та переглянути позовні вимоги позивача у цій справі у межах строку позовної давності, повернути на пенсійний рахунок ОСОБА_1 протизаконно здійснені виконавчі відрахування приватним виконавцем Цимбал С.В., та відшкодувати відповідачу моральну та матеріальну шкоду, спричинену незаконними діями співробітників КП «ХТМ» і приватним виконавцем Цимбал С.В. солідарно у сумі 35000 грн.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення строку для звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки вважав що строк на оскарження становить три роки, тому просить зазначені обставини вважати поважними.

Відповідно до ч. 1ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно зі статтею 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» судам роз`яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у вказаній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Правєдная проти Росії» від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у даній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа №552/137/15-ц).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу «res judicata» (там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду.

Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою-домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не за для нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини(справа «Рябих проти Росії» (Ryabykhv.Russia),заява №52854/99,п.52, ECHR2003-IX). Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами, якщо обставини, передбачені ст.423 ЦПК України, відсутні, а є підстави для перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним судом.

В заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, відповідач посилається на підроблення позовної заяви та збільшення розміру позивних вимог у десятки разів, що на його думку є нововиявленими обставинами.

Зі змісту ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 423 ЦПК України вбачається, що завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного судового рішення, як підстави для його перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами мають існувати на момент ухвалення судового рішення, але про їх недостовірність заявнику не було відомо.

При цьому, такі нововиявлені обставини мають бути підтверджені вироком суду у кримінальній справі або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили. Тобто, наявність таких нововиявлених обставин має бути підтверджена лише визначеними процесуальним законом засобами доказування.

Однак, відповідачем допустимих доказів існування нововиявлених обставин, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано, тому його твердження про підроблення позовної заяви та збільшення позовних вимог, є безпідставним.

Також, посилання заявника ОСОБА_1 на ті обставини, що суд розглянув справу за його відсутності та поза межами строку позовної давності, не дають підстав для перегляду заочного рішення за нововиявленими обставинами, оскільки вказані питання були предметом дослідження в апеляційному суді при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суд м. Харкова від 14.02.2018 року, за результатами якої ухвалено постанову Апеляційним судом Харківської області від 07 серпня 2018 року, яка набрала законної сили.

Посилання ОСОБА_1 щодо порушення приватним виконавцем ЗУ «Про виконавче провадження» та порушення оформлення та видачі виконавчих листів, також не є нововиявленими обставинами у розумінні ст. 423 ЦПК України, з огляду на таке.

Відповідно до вимогст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд першої інстанції правильно зауважив, що ОСОБА_1 має право на звернення зі скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено його права чи свободи.

Обставини, на які посилається заявник, як на підставу перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, не є істотними обставинами і на висновки суду при ухваленні судового рішення вплинути не могли.

Доводи апеляційної скарги відтворюють заяву про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами та не спростовують висновку суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зхв1язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 22 грудня 2021 року.