Номер провадження: 22-ц/813/3569/21
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договорів та повернення грошових коштів, на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Бойчука А.Ю. 13 грудня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з вимогою про розірвання Договору про надання послуг № 23/05/172/18А від 23 травня 2018 р., Додаткової угоди №01 від 08 серпня 2018 р. та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених грошових коштів за вказаними договорами в розмірі 96 628,00 грн.

Позов мотивовано тим, що 23 травня 2018 р. між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір про надання послуг, предметом якого є юридичний супровід реєстрації Повідомлення про початок реконструкції з переведенням в житловий фонд, Декларації про готовність об`єкта до експлуатації та реєстрації права власності в Державному реєстрі майнових прав об`єкта нерухомості приміщення, яке належить позивачу на праві приватної власності. На виконання умов Договору позивачем було сплачено відповідачу 92 628,00 грн. Та, за Додатковою угодою № 01, який є невід`ємною частиною основного договору, сплачено додатково 4 000 грн., що разом становить 96 628 грн. 00 коп. Проте, відповідачем були виконані зобов`язання за договором з грубим порушенням законодавства, що призвело до скасування компетентними органами наявних дозвільних документів на реконструкцію приміщення. У зв`язку із порушенням відповідачем п.3.2. умов Договору, ОСОБА_2 письмово зверталась з проханням до відповідача розірвати спірний договір та повернути позивачу сплачені грошові кошти за договорами. Оскільки відповідач відмовилась отримувати листа, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 було задоволено.

Розірвано Договір про надання послуг №23/05/172/18А від 23 травня 2018 р. та Додаткову угоду №01 від 08 серпня 2018 р., укладені між ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачені грошові кошти за Договором про надання послуг №23/05/172/18А від 23 травня 2018 р. та Додатковою угодою № 01 від 08 серпня 2018 р. у розмірі 96 628 грн. 00 коп. (дев`яносто шість тисяч шістсот двадцять вісім грн. 00 коп.)

В апеляційній скарзі представник Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що, оскільки договором та законом не встановлений порядок повернення того, що було виплачене в якості виконання грошового обов`язку за договором, сторона, яка виконала умови договору і тим самим виконала свій обов`язок, не має права вимагати повернення того, що нею було передано в якості такого виконання до моменту розірвання договору.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що 23 травня 2018 року між ОСОБА_2 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання послуг №23/05/172/18А (далі за текстом Договір), предметом якого є юридичний супровід реєстрації Повідомлення про початок реконструкції з переведенням в житловий фонд, Декларації про готовність об`єкта до експлуатації та реєстрації права власності в Державному реєстрі майнових прав об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , що належить позивачу на праві приватної власності.

На виконання умов Договору позивачем було сплачено грошові виплати: одночасно при укладені договору у розмірі 45 325 грн. 00 коп. та 30 липня 2018 р. у розмірі 47 303 грн. 00 коп., що підтверджується доповненням до Договору про надання послуг від 23.05.2018 р. про передачу грошових коштів з підписами сторін.

Відповідно до Додаткової угоди №01 від 08.08.2018 р. про внесення змін до Договору №23/05/172/18А, сторони за взаємною згодою збільшили вартість наданих послуг відповідачем на 4 000 грн. 00 коп. у зв`язку із виконанням відповідачем зобов`язань раніше обумовленого строку за основним Договором. Після підписання Додаткової угоди позивач передав грошові кошти відповідачу в сумі 4 000 грн.

Таким чином, позивачем за Договором про надання послуг від 23.05.2018 р. та додатковою угодою до нього сплачено відповідачу загальну суму у розмірі 96 628 грн. 00 коп.

Згідно умов Договору, з боку ФОП ОСОБА_1 було виконано зобов`язання в повному обсязі. Так, 21.06.2018 р. Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради було зареєстровано Повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД 84 та інформація внесена до відповідного реєстру. На підставі вказаного повідомлення та проекту реконструкції позивачем були здійснені передбачені вказаним проектом роботи із суворим дотриманням норм ДБН. Після чого, 02.08.2018 р. Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради було зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації №ОД 95. Відповідно до даної Декларації позивачем 08.08.2018 р. було зареєстровано право власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 14.08.2018 р. уповноваженими працівниками Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради була проведена перевірка щодо дотримання позивачем вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, за результатами якої був складено акт перевірки та матеріали адміністративного правопорушення відносно позивача.

Крім того, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради було видано Накази від 21.08.2018 р. за №01-13/230ДАБК «Про скасування права на виконання будівельних робіт, набутого на підставі поданого Повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)» та за №01-13/231ДАБК «Про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації».

З вказаних доказів вбачається, що підставою скасування наявних дозвільних документів на реконструкцію стало внесення співробітниками ФОП ОСОБА_1 до Повідомлення про початок робіт та до Декларації про готовність об`єкта до експлуатації завідомо недостовірних відомостей про наявність містобудівних умов та обмежень, які не були ними отримані у встановленому законом порядку в Управлінні архітектурі та містобудування Одеської міської ради.

Таким чином, відповідачем було порушеного вимоги п.3.2 Договору, а саме - при виконанні умов предмету Договору Виконавець не керувався діючим законодавством України. Крім того, відповідач не надав заздалегідь, до укладення договору про надання послуг, достовірної інформації щодо законності дій здійснення зобов`язань виконавцем.

Як наслідок, в результаті порушення Виконавцем умов Договору та вимог чинного законодавства України, позивач фактично не отримав замовлені послуги, оскільки дозвільні документи були скасовані.

У жовтні місяці 2018 р. позивачка письмово звернулася до відповідача з проханням розірвати всі укладені ними угоди та повернути сплачені позивачем грошові кошти за виконання послуг. Відповіді позивачка не отримала, оскільки співробітники ФОП ОСОБА_1 відмовилися отримувати в співробітника кур`єрської служби вказаний лист.

Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

Відповідно до частини третьої та п`ятої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, сторони по справі, укладаючи Договір, погодилися з усіма викладеними ними умовами, підписали його та вчиняли дії на його виконання. Дійсність договору сторонами не оспорюється.

Згідно п.1.1. Договору, його предметом є надання послуг відповідачем, спрямованих на юридичний супровід реєстрації Повідомлення про початок реконструкції з переведенням в житловий фонд, Декларації про готовність об`єкта до експлуатації та реєстрації права власності в Державному реєстрі майнових прав об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , що належить позивачу на праві приватної власності.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що Виконавець зобов`язаний при виконанні предмету Договору керуватися діючим законодавством України та цим Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем зобов`язання за Договором не виконано належним чином, що призвело до фактичного скасування компетентними органами неналежно виконаної послуги виконавцем.

Відповідно до п.6.1. Договору, у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань по даному Договору, Сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України.

У пункті 6.3. даного Договору передбачено, що Виконавець не несе відповідальність по предмету договору після підписання Сторонами акту виконаних робіт. В матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт або посилання позивача на його підписання.

Згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, враховуючи обставини по справі, що позивачка не тільки не отримала належні послуги від відповідача, проте понесла інші більш значущі витрати та приведення до виникнення адміністративних правовідносин.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12.05.1991 (із змінами та доповненнями).

Статтею 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено перелік порушень прав споживачів, які вважаються в будь-якому разі порушеними, зокрема якщо будь-яким чином обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію (послугу) та ціну продукції визначено неналежним чином.

Згідно ч.1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється нечесна підприємницька практика, яка, зокрема, включає будь-яку діяльність (дія або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Крім того, вказаною статтею Закону встановлено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 18 вказаного Закону встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачиться на користь споживача. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі.

Враховуючи викладені обставини справи та на підставі наданих доказів, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу не було надано достовірної інформації щодо надання послуги відповідачем, фактично введено в оману реалізації виконання зобов`язань виконавцем. З боку відповідача відбулося приховання факту дійсного способу виконання зобов`язань предмету договору.

Статтею 907 ЦК України визначено, що Договір про надання послуг може бути розірваний, у том числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно із ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішення суду про зміну або розірвання договору законної сили. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Частиною 1 статтею 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереробної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором не встановлено будь-яких умов щодо порядку відшкодування збитків завданих замовнику, у зв`язку із чим до даних правовідносин застосовується загальні вимоги відповідальності щодо відшкодування виконавцем понесених збитків замовнику відповідно до діючого законодавства України.

Тому, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача сплачених ним грошових коштів на підставі договору про надання послуг від 23.05.2018 та додаткової угоди № 01 від 08.08.2018 р. у розмірі 96628 грн. 00 коп., є обґрунтованими та підлягали задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про те, що оскільки договором та законом не встановлений порядок повернення того, що було виплачене в якості виконання грошового обов`язку за договором, сторона, яка виконала умови договору і тим самим виконала свій обов`язок, не має права вимагати повернення того, що нею було передано в якості такого виконання до моменту розірвання договору.

Колегія суддів зауважує, що наявними у матеріалах прави доказами встановлено, що Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 зобов`язання за Договором не виконано належним чином, наслідком чого стало не отримання належних послуг позивачем.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення..

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2021 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе