ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м.Суми

Справа №950/911/21

Номер провадження 22-ц/816/1855/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Українська Залізниця»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 06 жовтня 2021 року, повний текст якого складено 15 жовтня 2021 року, в складі судді Стеценко В.А., ухваленого у м. Лебедині, -

в с т а н о в и в :

11 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» (далі АТ «Укрзалізниця») про стягнення 300000 грн відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_2 .

Позов мотивовано тим, що 07 грудня 2018 року поїзд № 706 Перемишль-Київ (HRCS2 №003), власником якого є відповідач, на переїзді 157 км скоїв наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих травм помер. Кримінальне провадження за даним фактом 31 грудня 2018 року було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Позивач є батьком загиблого ОСОБА_2 та внаслідок його смерті зазнав тривалих душевних страждань, які оцінив у 300000 грн та просив стягнути з відповідача.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 06 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 200000 грн.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь державного бюджету 2000 грн судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Укрзалізниця» просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що син позивача загинув внаслідок необережності, яка виразилась у нехтуванні правилами безпеки на залізничному транспорті, оскільки він умисно виїхав велосипедом на перегін перед поїздом. Натомість, у діях працівників відповідача відсутня вина у загибелі сина позивача. На думку відповідача, для обґрунтування завданої моральної шкоди позивач мав надати суду висновок судової психологічної експертизи, чого не зробив, а суд не обґрунтував розмір стягнутої шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони належним чином повідомлені, проте в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Цвітоха, Славутського району, Хмельницької області на залізничній колії внаслідок наїзду електропоїздом № 706 сполучення Перемишль-Київ виробництва «Hyundai Rotem Company» HRCS2-003, який з червня 2012 року по теперішній час перебуває на балансі філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Укрзалізниця» (а.с. 6, 9-11, 13-15).

Постановою старшого слідчого СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області майором поліції Бершак А.В. від 31 грудня 2018 року закрито кримінальне провадження № 0000832, внесеного до ЄРДР 08 грудня 2018 року за фактом наїзду потяга № НОМЕР_1 сполученням Перемишль-Київ виробництва «Hyundai Rotem Company» HRCS2-003 на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер на місці, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України (а.с. 12).

Судом встановлено, що причиною, що призвела до нещасного випадку була необережність потерпілого ОСОБА_2 недотримання п.п. 5.10,5.11 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54. Натомість, вина працівників АТ «Укрзалізниця» в загибелі ОСОБА_2 відсутня (а.с. 28-33).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що причиною загибелі ОСОБА_2 була його необережність. Позивач є батьком загиблого та внаслідок його смерті зазнав душевних страждань, негативних емоційних переживань у зв`язку з втратою сина, був змушений змінити усталений спосіб життя та плани на майбутнє. При цьому, відповідачем не доведено факту існування непереборної сили, внаслідок якої настала дорожньо-транспортна пригода та загибель ОСОБА_2 . Також суд не взяв до уваги доводи відповідача, що загибель ОСОБА_2 відбулася внаслідок його власного умислу, оскільки доказів існування умислу загиблого на спричинення йому смерті не було встановлено, ні під час судового розгляду справи, ні під час досудового розслідування кримінального провадження № 000832, що стверджується постановою слідчого, в якій вказано, що причиною загибелі була необережність потерпілого ОСОБА_2 . Також суд не взяв до уваги доводи відповідача про відсутність доказів на підтвердження розміру завданої позивачу моральної шкоди, оскільки в позові та в суді вказано які саме моральні страждання були перенесені ОСОБА_1 та обґрунтовано розмір компенсації за них.

Відтак, місцевий суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки виникненню шкоди сприяла необережність потерпілого, який перетинав залізничну колію перед потягом, не пересвідчившись у безпечності своїх дій. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості і вважав розмір моральної шкоди у 200000 грн достатнім та співмірним із тривалістю порушених прав та характером завданої позивачу немайнової шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд має враховувати положення ч. 2 ст. 23 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Стягнення моральної шкоди з винної особи є правом позивача.

Частинами 1 та 3 ст. 23 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення для справи, та вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Виходячи з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановивши, що позивач зазнав моральних страждань внаслідок загибелі свого сина, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, а визначений судом її розмір 200000 грн, на думку апеляційного суду, відповідає критеріям розумності та справедливості.

Зокрема, суд першої інстанції дав належну оцінку подіям і обставинам, які відбулись під час та внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме: спричинення позивачу моральних страждань загибеллю сина; вина потерпілого у нехтуванні правилами поводження на залізничному транспорті; фактична неможливість уникнення наїзду на потерпілого потягом, тобто відсутність вини машиніста потягу у наїзді на потерпілого.

Факт грубої необережності ОСОБА_2 у дані справі не встановлений, а має місце необережність загиблого.

Підстав для зменшення розміру моральної шкоди чи відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення цієї шкоди апеляційний суд не вбачає. Відповідач не спростував мотиви, з яких місцевий суд виходив при визначенні розміру відшкодування на рівні 200000 грн.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову про стягнення з відповідача моральної шкоди. Підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Лебединського районного суду Сумської області від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач - В.І. Криворотенко

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко