Справа № 445/2024/18 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В.
Провадження № 22-ц/811/98/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:48
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

адвоката Гуменюка В.А. представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, в кінцевій редакції позовних вимог якого просив зобов`язати відповідача передати йому «річ того ж роду і такої ж якості пошкоджену в результаті ДТП», а саме: автомобіль марки FORD MONDEO, 1996 року випуску.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 21.10.2015 року на автодорозі Львів-Тернопіль мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля FORD MONDEO, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля MERCEDES-BENZ під керуванням ОСОБА_1 . У відповідності до висновку автотехнічного експертного дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди від 28.12.2017 року водій автомобіля Мерседес -Бенс Спрінтер 312 ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем FORD MONDEO шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху України, а тому позивач і звернувся до нього з даним позовом про відшкодування шкоди (том 1, а.с. 1-4, 50-53, 234-235).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн. (т.2, а.с. 20-25).

Дане рішення оскаржив представник позивача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає помилковим висновок суду про відсутність доказів притягнення відповідача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за наслідками ДТП, яка мала місце 21.10.2015 року.

Вважає, що зі змісту постанови від 16.01.2017 року по справі № 445/1965/16-п «не вбачається висновок суду про винуватість ОСОБА_3 у ДТП».

Вважає, що попередній розрахунок судових витрат ОСОБА_1 або його представник мали б подати до суду одночасно з відзивом по справі, який був направлений до суду і позивачу у квітні 2019 року, проте такий розрахунок був наданий лише 23.10.2020 року, а тому вважає, що «у суду не було правових підстав для прийняття рішення про стягнення судових витрат у вигляді правової допомоги» (т.2, а.с.31-36).

Апелянт і його представник, будучи своєчасно належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи о 10-45 год. 14 червня 2021 року (том 2, а.с. 84-87), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81).

Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 16 січня 2017 року (яка залишається в законній силі) провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП (по факту ДТП, яка мала місце 16.01.2017 року), закрито у зв`язку з закінченням строків накладення стягнення передбачених ст. 38 КУпАП.

Як зазначено в мотивувальній частині вищезгаданої постанови, суд прийшов «до висновку, що в діях ОСОБА_3 наявний склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 ч.4 КУпАП, провадження в даній адміністративній справі підлягає закриттю» (том 1, а.с. 10, 11, 166-168; том 2, а.с. 6-7).

З посиланням саме на вищезгадану постанову від 16 січня 2017 року (як на доказ винуватості ОСОБА_3 в ДТП) рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 20 червня 2019 року (залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року) було задоволено позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу завданої майнової шкоди та стягнуто з нього на користь МТСБУ 48 218 грн. 49 коп. майнової шкоди, а також судові витрати по справі (том 2, а.с. 12-16).

За вищенаведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що зі змісту постанови від 16.01.2017 року по справі № 445/1965/16-п «не вбачається висновок суду про винуватість ОСОБА_3 у ДТП», є надуманими, а тому до уваги прийматися не можуть.

ЦПК України встановлено, що:

- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, і що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини 1 та 3 статті 133);

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 1-3 статті 137);

- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137);

- суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137).

Для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання цієї правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги (або обов`язку такої оплати; п.1 ч.2 статті 137 ЦПК).

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Як стверджується матеріалами справи, відповідачем Відзив на позовну заяву було подано до суду 10 грудня 2018 року (том 1, а.с. 68-70), а 16 квітня 2019 року ним же було подано до суду письмове Клопотання про зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошової суми для забезпечення можливого відшкодування майбутніх судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу і ці судові витрати відповідачем визначено в розмірі 20 000 грн. (у відповідності до умов Угоди про надання правової допомоги, витяг з якої долучено до Клопотання), з яких 5 000 грн. відповідачем вже було сплачено, що стверджується долученою до згаданого Клопотання квитанцією (том 1, а.с. 113-115).

Таким чином, вже в квітні 2019 року було відомо про можливі претензії відповідача на стягнення з позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, а тому доводи апеляційної скарги стосовно того, що розрахунок судових витрат відповідачем був поданий до суду лише 23.10.2020 року, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не заслуговують на увагу.

До Заяви представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу долучено:

-Договір-доручення про надання правової допомоги від 08 квітня 2019 року та Додаток № 1 від 08 квітня 2020 року до цього Договорудоручення, згідно умов яких розмір гонорару адвоката Гуменюка В.А. за представництво інтересів ОСОБА_1 по даній справі визначено у розмірі 30 000 грн. та виданий на підставі цього Договору-доручення ордер на надання правничої допомоги, а також Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю;

-Розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, згідно якого «Адвокат витратив на ведення даної справи 45 годин 30 хвилин» і, таким чином, вартість однієї години його роботи склала 666 грн. 66 коп.;

-Акт виконаних робіт (послуг) № 12 від 23.10.2020 року;

-Меморіальні ордери з відмітками банку про проведення відповідачем ОСОБА_1 оплат за послуги адвоката Гуменюка В.А. (том 1, а.с. 214-233).

Як стверджується матеріалами справи, на стадії розгляду даної справи судом першої інстанції адвокат Гуменюк В.А. готував та подав до суду Відзиви на позовну заяву (том 1, 68-70, 242-243), ряд клопотань, а також приймав участь у судових засіданнях по справі: зокрема - 16.04.2019 року, 21.05.2019 року, 11.06.2019 року, 09.07.2019 року, 10.08.2020 року (том 1, а.с. 110, 119, 125, 128, 199).

В той же час, позивач клопотань до суду про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не подавав, так само, як не подав до суду свого розрахунку витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідача, який би свідчив про неспівмірність цих витрат.

За вище наведених обставин в їх сукупності доводи апеляційної скарги стосовно стягнення з позивача на користь відповідача понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу також до уваги прийматися не можуть.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Золочівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 24 червня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.