КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/2137/2021 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк Росії», Публічного акціонерного товариства «Санкт-Петербурзький індустріальний акціонерний банк», Публічного акціонерного товариства Національний банк «ТРАСТ», Арбітражного керуючого (фінансового керуючого) Хомко Романа Миколайовича, Кіровського районного відділу судових приставів Управління Федеральної служби судових приставів по Санкт-Петербургу про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Сбербанк Росії», ПАТ «Санкт-Петербурзький індустріальний акціонерний банк», ПАТ Національний банк «ТРАСТ», Арбітражного керуючого (фінансового керуючого) Хомко Р.М., Кіровського районного відділу судових приставів Управління Федеральної служби судових приставів по Санкт-Петербургу з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Також, у жовтні 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на прості іменні акції АТ «Сбербанк», які належать ПАТ «Сбербанк Росії»; зобов`язання АТ «Райффайзен Банк «АВАЛЬ» внести зміни до системи депозитарного обліку щодо накладення арешту на цінні папери АТ «Сбербанк», які належать на праві власності ПАТ «Сбербанк Росії» та обліковуються на рахунку в цінних паперах в депозитарній установі;

заборони АТ «Райффайзен Банк «АВАЛЬ» здійснювати будь-які облікові операції на рахунку в цінних паперах ПАТ «Сбербанк Росії», відкритого в депозитарній установі, які призводять до зміни кількості цінних паперів АТ «Сбербанк» на рахунку в цінних паперах та/або зміни прав на цінні папери на рахунку в цінних паперах ПАТ «Сбербанк Росії», в том числі, але не обмежуючись, операції списання, переказу, операції переведення прав на цінні папери АТ «Сбербанк» з метою їх зарахування на рахунок у цінних паперах цього самого депонента в іншій депозитарній установі, тощо;

зобов`язання депозитарної установи, в якій відкрито рахунок в цінних паперах депонента ПАТ «Сбербанк Росії», на якому обліковуються прості іменні акції АТ «Сбербанк», внести зміни до системи депозитарного обліку щодо накладення арешту на цінні папери АТ «Сбербанк», які належать на праві власності ПАТ «Сбербанк Росії» та обліковуються на рахунку в цінних паперах ПАТ «Сбербанк Росії», заборонити здійснювати будь-які облікові операції на рахунку в цінних паперах ПАТ «Сбербанк Росії», які призводять до зміни кількості цінних паперів АТ «Сбербанк» на рахунку в цінних паперах ПАТ «Сбербанк Росії» та/або зміни прав на цінні папери АТ «Сбербанк» на рахунку в цінних паперах ПАТ «Сбербанк Росії», в тому числі, але не обмежуючись, операції списання, переказу, тощо, а також заборонити здійснювати операції переведення прав на цінні папери АТ «Сбербанк», які обліковуються на рахунку в цінних паперах ПАТ «Сбербанк Росії» з рахунку в цінних паперах ПАТ «Сбербанк Росії» з метою їх зарахування на рахунок у цінних паперах цього самого депонента в іншій депозитарній установі;

зобов`язання ПАТ «Національний депозитарій України» направити повідомлення депозитарним установам, на рахунках яких обліковуються прості іменні акції АТ «Сбербанк» про арешт простих іменних акцій на рахунку в цінних паперах депонента ПАТ «Сбербанк Росії» та про заборону вчиняти будь-які дії з зазначеними цінними паперами;

заборони АТ «Сбербанк» здійснювати ліквідацію чи реорганізацію юридичної особи;

заборони АТ «Сбербанк» здійснювати будь-які дії, направлені на відчуження належного йому на праві власності рухомого та нерухомого майна та відчужувати будь-яким способом все рухоме та нерухоме майно, що належить йому на праві власності, у тому числі, але не виключно, за договорами купівлі-продажу, міни, дарування тощо;

заборони АТ «Сбербанк» сплачувати дивіденди на користь ПАТ «Сбербанк Росії».

Вказував, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань України №; від 28.10.2019 року єдиним засновником (власником) АТ «СБЕРБАНК» є ПАТ «Сбербанк Росії» (Відповідач 1) з розміром внеску до статутного фонду (руб.): 24 065 460 500, що відповідає 100%. Таким чином, ПАТ «Сбербанк Росії» (Відповідач 1) володіє майном на території України.

Крім того, враховуючи описану в позовній заяві протиправну поведінку відповідача ПАТ «Сбербанк Росії», яка виражається в нехтуванні вимогами Російського законодавства, норм міжнародного права, вважав, що вона свідчить про наявність реальної небезпеки того, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи унеможливити виконання рішення Яготинського районного суду Київської області, у разі його ухвалення на користь позивача, і існує реальна загроза відчуження відповідачем ПАТ «Сбербанк Росії» простих іменних акцій АТ «Сбербанк», якими він володіє одноособово.

Тому, просив забезпечити позов шляхом накладення арешту, що є абсолютно співмірним та адекватним позовним вимогам, та унеможливить намагання відповідача ПАТ «Сбербанк Росії» щодо відчуження простих іменних акцій АТ «Сбербанк», якими він володіє одноособово.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права ставить питання про скасування ухвали та ухвалення нового рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Скаргу обґрунтовував тим, що починаючи від 2017 року відповідач ПАТ «Сбербанк Росії» постійно шукає можливості продати свої акції, якими він володіє на території України, відповідно це лише питання часу.

Вказані обставини є загальновідомими та не є припущеннями ОСОБА_1 , а тому майно відповідача ПАТ «Сбербанк Росії» може зникнути, зменшитись за кількістю та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову на території України.

Тому, вважає, що суд мав всі підстави для забезпечення позову і такий вид забезпечення, як накладення арешту є співмірним та адекватним позовним вимогам і унеможливить намагання відповідача щодо відчуження простих іменних акцій АТ «Сбербанк Росії», якими він володіє особисто.

Представник ПАТ «Сбербанк Росії» подав до апеляційного суду відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Зазначає, що у даній справі відсутні будь-які підтверджені доказами обставини, які могли би свідчити про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду першої інстанції у справі, у разі його ухвалення на користь позивача, зокрема:

- доводи позивача щодо нібито протиправної поведінки Відповідача-1 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки правомірність дій Відповідача-1, на які позивач посилається в позовній заяві, підтверджується рішеннями судів Російської Федерації, які набрали законної сили;

- доводи позивача щодо існування реальної загрози відчуження відповідачем акцій АТ «Сбербанк» також безпідставні і необґрунтовані, оскільки ґрунтуються виключно на двох публікаціях в мережі Інтернет 2017 та 2018 років, тобто на інформації, яка на момент подання позову не була актуальною. Більше того, протягом більше ніж 1,5 роки після подання позивачем позовної заяви у цій справі акції АТ «Сбербанк» не були відчужені відповідачем ПАТ «Сбербанк Росії».

Вказує, що для забезпечення позову у цій справі не можуть бути вжиті заходи забезпечення позову, які стосуються майна АТ «Сбербанк», оскільки як з позиції українського права, так і з позиції права Російської Федерації, АТ «Сбербанк» як самостійна юридична особа не несе відповідальності за зобов`язаннями його засновника та акціонера - відповідача ПАТ «Сбербанк Росії», які можуть виникнути у нього, в тому числі внаслідок ухвалення судового рішення у даній справі на користь позивача.

З урахуванням мети вжиття заходів забезпечення позову, навіть якщо припустити, що з метою виконання рішення суду у цій справі на користь позивача стягнення могло б бути звернуто на майно АТ «Сбербанк», а вжиття такого заходу забезпечення позову як заборона реорганізації та ліквідації АТ «Сбербанк» не є доцільним, оскільки з огляду на спеціальний порядок реорганізації та ліквідації банків, реорганізація та ліквідація АТ «Сбербанк» не матиме впливу на можливість звернення стягнення на майно АТ «Сбербанк» за його власними зобов`язаннями.

Крім того, заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач у цій справі, є неспівмірними з розміром заявлених позовних вимог. Зокрема, розмір статутного капіталу АТ «Сбербанк», що складається з номінальної вартості акцій АТ «Сбербанк», які належать відповідачу ПАТ «Сбербанк Росії» і на які позивач просить накласти арешт, приблизно у 25 разів перевищує розмір позовних вимог у цій справі.

Положення пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» були у повній мірі враховані судом першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову та винесенні оскаржуваної ухвали.

Наголошує, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав в оскаржуваній ухвалі на можливе перешкоджання заходів забезпечення позову господарській діяльності юридичних осіб, яких стосуються відповідні заходи (тобто ПАТ «Сбербанк Росії» та АТ «Сбербанк»). При цьому, ступінь деталізації цього аргументу, обраний судом першої інстанції, є достатнім для цього виду судових рішень.

Відповідач ПАТ «Сбербанк Росії» наголошує, що:

1) за відсутності будь-яких доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду першої інстанції про задоволення позову у цій справі;

2) за явної безпідставності вжиття будь-яких заходів забезпечення позову щодо АТ «Сбербанк» та його майна;

3) з урахуванням явної неспівмірності заходів забезпечення позову, які просить вжити позивач, із заявленими позовними вимогами, вжиття заходів забезпечення позову у цій справі буде незаконним і свавільним, а тому буде порушенням статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, підставою для застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. При цьому, таке порушення є достатньо обґрунтованим лише у разі, якщо воно ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Тому, вважають, що доводи апеляційної скарги зводяться до неправильного тлумачення позивачем положень ЦПК і судової практики, а також неправильної оцінки фактичних обставин справи, і такі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, а тому відсутні будь-які підстави для скасування законної та обґрунтованої ухвали.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вжиття заходів забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи, а позивачем не надано доказів того, що майно відповідача ПАТ «Сбербанк Росії» може зникнути чи зменшитись за кількістю.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії.

За п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно з п.6 зазначеної Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

За правовим висновком Верховного Суду, співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Верховного Суду від 08.10.2018 року у справі №913/257/18).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Разом з тим, із змісту заяви про забезпечення позову реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається. Доводи позивача в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях.

Судом встановлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб АТ «Сбербанк» є самостійною юридичною особою, українським комерційним банком, який надає банківські послуги.

Так, суд першої інстанції вірно вважав, що вжиття заходів забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Також, суд дійшов вірного висновку, що позивачем не надано доказів того, що майно відповідача ПАТ «Сбербанк Росії» може зникнути чи зменшитись за кількістю.

Крім того, постановою Київською апеляційного суду від 16 червня 2021 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Санкт-Петербурзький індустріальний акціонерний банк» задоволено і ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року про відкриття провадження у справі скасовано і провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк Росії», Публічного акціонерного товариства «Санкт-Петербурзький індустріальний акціонерний банк», Публічного акціонерного товариства Національний банк «ТРАСТ», Арбітражного керуючого (фінансового керуючого) Хомко Романа Миколайовича, Кіровського районного відділу судових приставів Управління Федеральної служби судових приставів по Санкт-Петербургу про відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрито.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Яготинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2019 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: