Справа № 635/2075/21
Провадження № 2/635/2204/2021
13 грудня 2021 року Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді - Шинкарчука Я. А.,
при секретарі судового засідання Желізовій О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покотилівка Харківського району Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ліжевський Володимир Анатолійович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 94 000, 00 грн, суму інфляційний витрат у розмірі 2 640, 60 грн, суму пені у розмірі 2 904, 27 грн та 3 % річних у розмірі 717, 34 грн, що разом становить 100 262, 21 грн.
Судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі 1002, 62 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000, 00 грн покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 на банківський рахунок відповідача ОСОБА_2 було здійснено переказ грошових коштів у загальному розмірі 94 000, 00 грн, з яких: 05.12.2020 року у сумі 2 000, 00 грн, 13.12.2020 року у сумі 4 000, 00 грн, 14.12.2020 року у сумі 25 000, 00 грн, 15.12.2020 року у сумі 20 000, 00 грн, 16.12.2020 року у сумі 23 000, 00 грн, 17.12.2020 року у сумі 20 000, 00 грн. Зазначені грошові кошти були перераховані ОСОБА_1 на рахунок відповідача з метою укладення у письмовій формі договору підряду та закупівлі будівельних матеріалів. Станом на 17 березня 2021 зобов`язання відповідачем не виконані. Отже, представник позивача вважає, що грошові кошти отримані відповідачем безпідставно. На адресу відповідача була надіслана вимога про сплату боргу у добровільному порядку, на яку відповідач не реагує, чим ухиляється від вирішення спору в досудовому порядку. З урахуванням зазначеного позивач не позбавлена права вимагати повернення її майна, яке знаходиться у відповідача, та який до теперішнього часу користується її грошовими коштами.
Враховуючи викладене, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 94 000, 00 грн, суму інфляційний витрат у розмірі 2 640, 60 грн, суму пені у розмірі 2 904, 27 грн та 3 % річних у розмірі 717, 34 грн, що разом становить 100 262, 21 грн.
Аргументи учасників справи.
Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не надала, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не зверталась.
Рух справи.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не заявилась, про день час та місце якого повідомлялась належним чином.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ліжевський В. А. у судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явся у судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив.
З огляду на приведене та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Отже, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на банківський рахунок відповідача ОСОБА_2 було здійснено переказ грошових коштів у загальному розмірі 94 000, 00 грн.
23 лютого 2021 року представником позивача адвокатом Ліжевським В. А. на адресу ОСОБА_2 було відправлено вимогу, в якій просив останнього повернути грошові кошти у сумі 94 000, 00 грн протягом 3 (трьох) днів із дати отримання цієї претензії.
Зі змісту зазначеної вимоги слідує, що представник позивача просив відповідача повернути грошові кошти у розмірі 94 000, 00 грн , які позивачем перераховані протягом грудня 2020 року на рахунок відповідача з метою укладання договору та виконання взятих відповідачем обов`язків. Факт перерахування грошових коштів підтверджується дублікатами квитанцій АТ «ПриватБанк».
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Як на підставу позовних вимог, представник позивача посилався на те, що надані кошти відповідачу за вищевказаними переказами є безпідставно отриманими коштами, які підлягають поверненню у відповідності до вимог статті 1212 ЦК України.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину, або інших підстав, передбачених статтею11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Для виникнення зобов`язання, передбаченого статті 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14 відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту.
Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Таким чином, наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, виключає можливість пред`явлення позову в порядку статті 1212 ЦК України. В такому випадку права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права.
Обставини справи свідчать, що письмово підтверджених договірних зобов`язальних відносин між сторонами немає, У зв`язку з чим ці кошти підлягають поверненню саме як безпідставно набуті, відповідно до статті 1212 ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем на рахунок відповідача ОСОБА_2 були направлені грошові кошти.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у разі якщо правова підстава переходу не виникла або відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №634/727/16-ц.
З урахуванням зазначеного, беручи до уваги обґрунтування позовних вимог та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, який відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, що грошові кошти в розмірі 94 000, 00 грн отримані відповідачем без достатньої правової підстави та підлягають стягненню з останнього, в порядку статті 1212 ЦК України, оскільки порушене право позивача не може бути захищене за допомогою інших способів захисту.
Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних витрат та 3% річних суд зазначає таке.
За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до статті . 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).
Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.
Статтею 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.
На підставі статті 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.
Судом перевірено наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що відповідні нарахування здійснено правильно.
За такого, позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимог про стягнення пені суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Враховуючи те, що жодних договорів, які б встановлювали відповідальність у вигляді пені між сторонами укладено не було, а спір виник на підставі статті 1212 ЦК України, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі, а тому в цій частині позовних вимог щодо стягнення пені належить відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю.
Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Щодо судових витрат
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог а саме на загальну суму , що становить 97 357, 94 грн, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 973, 57 грн.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, як безпідставно набуте майно у розмірі 94 000 (дев`яносто чотири тисячі) гривень 00 копійок, інфляційні витрати у розмірі 2 640 (дві тисячі шістсот сорок) гривень 60 копійок та 3% річних у розмірі 717 (сімсот сімнадцять ) гривень 34 копійки, що разом становить 97 357 (дев`яносто сім тисяч триста п`ятдесят сім) гривень 94 копійки.
У задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 973 (дев`ятсот сімдесят три) гривні 57 копійок.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання у встановленому законом поряду за адресою: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення суду складений 17 грудня 2021 року.
Суддя Я.А. Шинкарчук