У Х В А Л А

Справа № 2-1420/09

Провадження № 4-с/185/51/21

06 грудня 2021 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Шаповалової І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Величко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Репіна Костянтина Анатолійовича, -

в с т а н о в и в:

В поданій до суду скарзі ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Репіна К.А. у виконавчому провадженні № 14261205 та № 14312763 в частині не передання виконавчих проваджень за територіальністю та просить зобов`язати державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Репіна К.А. передати вказані виконавчі провадження до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за територіальністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглядом скарги встановлено наступне.

За данними АСВП у Калінінському та Київському районних відділах державної виконавчої служби перебували виконавчі провадження ВП 14261205 з примусового виконання виконавчого листа №2-1420 від 24.07.2009 року, виданого Київським районним судом м.Донецька про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 75000,00 грн.;

ВП 143127563 з примусового виконання виконавчого листа №2-1420 від 24.07.2009 року виданого Київським районним судом м.Донецька про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 210000,00 грн.

Заборгованість по вказаним виконавчим листам згідно листа Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 15.04.2021 року №18.13-7500/30715 не стягнута в повному обсязі.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В силу частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі ч. 1 ст. 5 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керується принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом. Вказані положення також кореспондуються із ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Права та обов`язки виконавця визначені в статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», за приписами якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати, зокрема заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. В тому числі, виконавець зобов`язаний накладати арешт на кошти та інші цінності боржника.

Підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону).

Водночас, відповідно до стст.1, 5 закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи ДВС (держвиконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються законом №1403-VIII.

Законом «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності щодо примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів ДВС та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів ДВС та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст.3)

Пункт 6 ч.1 ст.4 закону «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та п.4 ч.1 ст.2 закону «Про виконавче провадження» установлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами ДВС та приватними виконавцями.

Цей принцип полягає, зокрема, у наданні стягувачу права вибору пред`явити виконавчий документ для примусового виконання до органу ДВС або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до ст.5 закону «Про виконавче провадження» віднесено до компетенції і органів ДВС, і приватних виконавців (абз.2 ч.1 ст.19 цього закону). Тобто вказані положення дають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між ДВС та приватними виконавцями.

Застосування правила щодо обов`язкового передання виконавчого провадження від приватного виконавця до державного і навпаки призведе до порушення основоположного принципу диспозитивності, порушення права стягувача на вибір виконавця, передбаченого законом.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.30 закону «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється держвиконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Абзацом 2 ч.1 цієї норми передбачено, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Положення, викладені у двох абзацах ч.1 ст.30 закону «Про виконавче провадження», по суті, становлять два логічно завершені автономні аспекти регулювання, що відносяться до предмета цієї статті, яка визначає особливості виконання кількох рішень державним або

приватним виконавцем залежно від того, до кого надійшли на виконання кілька виконавчих документів щодо одного боржника.

Разом з тим установлене абз.1 ч.1 ст.30 закону «Про виконавче провадження» правило щодо виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника у рамках зведеного виконавчого провадження тим виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, стосується виключно державних, а не приватних виконавців, тоді як щодо останніх діє правило абз.2 ч.1 цієї ж статті щодо виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника у рамках зведеного виконавчого провадження.

Закон «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Мін`юсту від 2.04.2012 №512/5 (у редакції наказу від 29.09.2016 №2832/5) та

зареєстрованою в Мін`юсті 2.04.2012 за №489/20802.

Пункт 14 розд.ІІІ цієї інструкції регламентує дії держвиконавця у випадках, якщо відкрито кілька виконавчих проваджень щодо одного боржника, та встановлює обов`язок перевірити наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника за даними автоматизованої системи виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження.

Якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника виявлено в іншому органі ДВС, то таке виконавче провадження передається на виконання до органу ДВС, державним виконавцем якого відкрито перше виконавче провадження, або в порядку, визначеному розд.V цієї інструкції. Якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС або ВДВС, то виконавче провадження передається на виконання до цих відділів.

Згідно з п.15 розд.ІІІ інструкції об`єднання виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника у зведене виконавче провадження та приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження здійснюється виконавцем у порядку, визначеному п.14 цього розділу.

У той же час вказана інструкція розроблена відповідно до законів «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» і «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів та нормативно-правових актів Мін`юсту і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню (п.1 розд.1 інструкції).

Отже, положення цієї інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог цих законів, та такі, що не можуть їм суперечити, в тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця інструкція затверджена.

Окрім цього, доказів того, що боржник звертався до ВДВС із заявою щодо передачі матеріалів виконавчих проваджень за територіальністю і така заява залишена виконавцем без задоволення суду не надано.

За таких обставин, враховуючи принципу диспозитивності виконавчого провадження, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.259 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Репіна Костянтина Анатолійовича задовольнити частково.

Зобов`язати державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Репіна Костянтина Анатолійовича розглянути питання щодо передання виконавчих проваджень № 14261205 та № 14312763 від Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за територіальністю.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.С.Шаповалова