П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/20472/13-ц

Провадження № 22-ц/4815/1506/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк",

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мікосянчика Ігоря Юрійовича на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2014 року (ухвалене у складі судді Сидорука Є.І.) у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22 лютого 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав від банку кредит у розмірі 6000 гривень 00 копійок, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач не виконав належним чином узяті на себе зобов`язання чим порушив умови договору та норми законодавства, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед банком, яка станом на 31 серпня 2013 року становить 22039 гривень 88 копійок, з яких: 5391 гривня 56 копійок заборгованість за кредитом; 15122 гривні 61 копійка заборгованість по процентах за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина); 1025 гривень 71 копійка штраф (процентна складова).

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 22039 гривень 88 копійок та судові витрати у розмірі 229 гривень 40 копійок.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2014 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 22 лютого 2006 року у сумі 22039 гривень 88 копійок та судовий збір у 229 гривень 40 копійок.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позичальник належним чином не виконував умови договору, кредит повністю не погасив, відсотки та комісію за користування кредитом не сплатив, а тому позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості є обґрунтованими.

Не погоджуючись із заочним рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1 адвокат Мікосянчик І. Ю. оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути безспірним доказом наявності заборгованості та її розміру, оскільки остання має підтверджуватися первинними документами.

Покликається на те, що строк дії договору відповідає строку дії картки, а тому з 01 березня 2008 року, тобто після закінчення строку дії картки, у банку були відсутні правові підстави для нарахування відсотків за кредитним договором.

Також вважає безпідставним стягнення з нього штрафних санкцій, оскільки в заяві від 22 лютого 2006 року сторонами це не узгоджувалося, а Умови та правила надання банківських послуг він не підписував. Крім цього, переконаний, що банк пропустив строк позовної давності, який сплинув у жовтні 2012 року, а позовна заява подана 03.10.2013 року.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві АТ КБ "ПриватБанк" просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 лютого 2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви про приєднання останнього до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. За даним договором відповідач отримав від банку кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банком надано відповідачу кредитні картки, що підтверджується довідкою про видані картки та перераховано кредитні кошти, що підтверджується випискою по особовому картковому рахунку позичальника.

Згідно розрахунку позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, у нього виникла заборгованість, яка станом на 31 серпня 2013 року становить: 5391,56 грн. заборгованість за кредитом; 15 122,61 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Твердження відповідача про безпідставне нарахування відсотків за користування кредитними коштами з березня 2008 року є необґрунтованими.

З наявної у матеріалах справи довідки АТ КБ "Приватбанк" вбачається, що ОСОБА_1 була видана не лише кредитна картка № НОМЕР_1 , а й інші картки, строк дії останньої з яких спливав у лютому 2013 року.

Крім того, у матеріалах справи наявна виписка по рахунку позичальника, яка є належним та допустимим доказом, що підтверджує рух коштів по рахунках відповідача, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Виписки за картковими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, що підтверджується правовою позицією, яка наведена у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року (справа №554/4300/16-ц, провадження №61-3689св21).

Так, надана банком виписка по рахунку відповідача підтверджує заявлену до стягнення заборгованість, неодноразову видачу ОСОБА_1 кредитних карток та здійснення ним останнього платежу 14 вересня 2009 року по карті, строк дії якої був чинним до лютого 2013 року.

Таким чином, враховуючи, що розмір відсоткової ставки був погодженим сторонами у заяві від 22 лютого 2006 року, яка підписана відповідачем, безпідставним є заперечення апелянта щодо нарахування відсотків з 01 березня 2018 року.

З цих же підстав необґрунтованим є покликання на пропуск банком позовної давності.

Враховуючи, що строк дії останньої картки закінчився у лютому 2013 року, апеляційний суд вважає, обґрунтованим до стягнення: 5391,56 грн. заборгованість за кредитом; 13128 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом (станом на 31.01.2013 року).

Колегія суддів погоджується із доводами сторони відповідача щодо безпідставності нарахування банком штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань.

Позивачем заявлено до стягнення і задоволено місцевим судом, штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі: 500 гривень штраф (фіксована частина); 1025 гривень 71 копійка штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У підписаній позичальником заяві від 22 лютого 2006 року порядок обчислення та розміри відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), не зазначені.

Банк, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення штрафів, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, як невід`ємної частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил розумів відповідач, ознайомився та погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що дані Умови на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів).

Відповідно до наданого до позовної заяви Витягу з Умов та правил, зміни до цих Умов і Правил надання банківських послуг вносяться Банком в однобічному порядку у випадках, не заборонених законодавством України.

Таким чином, умови надання банківських послуг залежать від волевиявлення і дій однієї сторони - Банку.

Тарифи, Умови та Правил надання послуг неодноразово змінювались з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із даним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, за відсутності в заяві домовленості сторін про зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів) за несвоєчасне погашення кредиту, наданий позивачем Витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

А тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Застосування до даного спору зазначеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду є правомірним, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на його характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Доцільність застосування цих висновків при відсутності заперечень щодо умов відповідного договору зі сторони відповідача та навіть при заочному розгляді справи підтверджена у низці постанов Верховного Суду, у т.ч.: від 09 жовтня 2019 року в справі № 180/1801/16-ц; від 31 липня 2019 року в справі № 755/1907/16-ц; від 24 липня 2019 року в справі № 203/3169/16-ц; від 31 липня 2019 року в справі 755/13316/16-ц; від 13 листопада 2019 року в справі № 755/17260/16-ц; від 24 липня 2019 року в справі №755/20484/15-ц; 21 жовтня 2019 року в справі №576/439/18; від 22 серпня 2019 року в справі № 243/515/16-ц; від 16 жовтня 2019 року в справі № 180/1706/16-ц; від 11 вересня 2019 року в справі № 753/23698/15-ц; від 30 жовтня 2019 року в справі № 355/558/18; від 04 вересня 2019 року в справі №382/1131/18.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 5391,56 грн. заборгованість за кредитом та 13128 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, що разом складає 18519,56 грн..

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мікосянчика Ігоря Юрійовича задовольнити частково.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2014 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 5391,56 грн. заборгованість за кредитом та 13128 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, що разом складає 18519,56 грн..

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір за розгляд справи місцевим судом у розмірі 192,75 грн..

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи апеляційним судом у розмірі 55,42 грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.