Справа № 357/3542/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Цукуров В. П.,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Біла Церква Київської області скаргу ОСОБА_1 , стягувач КП БМР «Білоцерківтепломережа» на дії головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Рябоконь М.В., про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною скаргою, мотивуючи її тим, що вона є боржником на підставі виконавчого листа, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області по цивільній справі №357/3542/20 від 30.09.2020 року про стягнення з неї на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» боргу у розмірі 49 147,53 грн.

31.03.2021 року постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Рябоконь М.В. у виконавчому провадженні №64675316 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи скаржника ОСОБА_1 .

Про відкриття виконавчого провадження та про його подальше виконання скаржнику державним виконавцем не повідомлялося. Лише коли заявник не змогла отримати заробітну плату, вона звернулася з даним питанням до АТ КБ «Приватбанк» та дізналась про відкриття виконавчого провадження та стягнення з неї коштів. Жодних постанов про відкриття та накладення арешту на майно боржника її не надходило до даного часу. Про відкриття провадження вона дізналася, зайшовши до автоматизованої системи виконавчих проваджень Міністерства юстиції. Через карантинні заходи вона не змогла попасти на особистий прийом до Білоцерківського міського відділу ДВС.

Скаржник зазначає, що не може отримати заробітну плату, яка являється єдиним джерелом її існування, також немає можливості оплачувати комунальні платежі та взагалі існувати. Особливо гостро постала ця проблема в умовах пандемії та запровадження карантину.

За таких обставин, вона була вимушена звернутися до суду та просила визнати дії головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Рябоконь М.В. про арешт коштів боржника неправомірними, скасувати постанову державного виконавця Рябоконь М.В. від 31.03.2021 року в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від ПП «Комфорт меблі», як заробітна плата ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк».

01.07.2021 року у судовому засіданні заявник надала пояснення, аналогічні викладеним у скарзі, просила її задовольнити.

01.07.2021 року в судове засідання головний державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Рябоконь М.В. не з`явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

01.07.2021 року в судове засідання представник заінтересованої особи - стягувача КП БМР «Білоцерківтепломережа» не з`явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду письмові пояснення відносно скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку про те, що вимоги скарги ґрунтуються на законі, вона є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до довідки № 48 від 20.04.2021 року убачається, що ОСОБА_1 працює в ПП «Комфорт меблі» на посаді прибиральника виробничих приміщень з 01.10.2019 року по даний час.

Згідно з довідкою від 26.05.2021 року, у АТ КБ «Приватбанк» Бондар Л.А. має картку № НОМЕР_3 , на її ім`я відкрито зарплатний рахунок у національній валюті.

31.03.2021 року постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Рябоконь М.В. у виконавчому провадженні № 64675316 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи скаржника ОСОБА_1 .

Розглядаючи дану справу суд керується наступними нормами права.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, до якого, згідно з практикою Суду, відносяться й грошовій кошти, отримані у якості заробітної плати, соціальних, або пенсійних виплат.

У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.

У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Порядок звернення стягнення на заробітну плату передбачений розділом IX Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 97 КЗпП України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.128 КЗпП України, що кореспондується з вимогами статті 26 Закону України «Про оплату праці», при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.

Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Як убачається з ч.1 ст.115. ч.5 ст.97 КЗпП України, ст.22. ч.ч.1, 6 ст.24. ч.3 ст.15 Закону України "Про оплату праці", своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про оплату праці», забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Накладення арешту на грошові кошти на рахунок боржника (позивача у справі), який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат, що призводить до порушення конституційних прав позивача, як працівника.

За таких умов, вимоги скаржника про зняття арешту з рахунку, на який нараховується заробітна плата, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. При цьому суд враховує наступні норми процесуального законодавства.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Проте, будь-яких заперечень на скаргу від державного виконавця на адресу суду не надходило. Отже, проаналізувавши наведені фактичні обставини, суд приходить до висновку про те, що доводи заявника є переконливими та такими, що ґрунтуються на законі, а державним виконавцем не спростовані. Скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Скаргу розглянуто судом з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності на підставі наданих доказів з урахуванням обраного заявником способу захисту права.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 260-261, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Рябоконь М.В. від 31.03.2021 року в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від ПП «Комфорт меблі», як заробітна плата ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк».

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду безпосередньо, або через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяВ. П. Цукуров