ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 644/8668/20

провадження № 22-ц/818/6225/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2021 року, постановлене під головуванням судді Бабенко Ю.П. в залі суду в місті, -

п о с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах неповнолітьої ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Рішенням Орджонікідзвського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що на обліку Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей неодноразово перебувала неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дитина, яка знаходиться в складних життєвих обставинах. Неповнолітня ОСОБА_4 не має паспорта громадянина України та сама вона чотири дня проживала на вулиці у зв`язку з поганими стосунками з батьками. Відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків про, що з ними проводились профілактичні бесіди щодо відповідального виховання та утримання дитини, які не дали результатів. Також, відповідачі були попереджені про відповідальність щодо неналежного виконання батьківських обов`язків. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає, що наявні підстави для позбавлення їх батьківських прав. Проте судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що свідоме нехтування відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітньої ОСОБА_4 не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, позбавлення останніх батьківських прав не відповідає інтересам неповнолітньої дитини.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , яка народилась у місті Севастополь ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьки перебувають у зареєстрованому шлюбі. Крім того родина виховує також сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12 грудня 2019 року № 6332-, батько - ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Тимчасово батько проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Місце проживання матері- ОСОБА_3 невідоме. Відповідно висновку Індустріального ВП ГУ Національної поліції в Харківській області від 04 травня 2018 року встановлено, що паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 був втрачений.

ОСОБА_4 проживає разом з батьком з серпня 2020 року.

Відповідно до наказів Департаменту служб у справах дітей по Московському району Виконавчого комітету Харківської міської ради від 04 вересня 2018 року № 143, від 08 лютого 2019 року № 13 та від 26 жовтня 2020 року № 164 неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку, як дитина, що опинилась в складних життєвих обставинах.

Також, 03 жовтня 2020 року № 851 у відповідь на лист управління патрульної поліції в Харківській області від 28 вересня 2020 року № 04-22/3032/30 Службою у справах дітей по Московському району Харківської міської ради було встановлено, що ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом з батьком, та братом. В квартирі санітарно-гігієнічні норми не порушені, у сина - ОСОБА_5 є ліжко, постільна білизна в наявності, він має сезонний одяг та облаштоване місце для занять. У доньки - ОСОБА_4 не має ліжка, а місце для сну облаштоване на балконі на матраці, одягу не має. Те ж саме підтверджується актом обстеження умов проживання складеного 07 жовтня 2020 року Службою у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.

Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради було затверджено Висновок від 28 січня 2021 року за № 91 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 69-73).

Як на підставу позовних вимог, Департамент служб у справах дітей Харківської області посилався на те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої ОСОБА_4 ; мати з батьком проживають окремо, та їх безвідповідальне ставлення по вихованню та утриманню неповнолітньої ОСОБА_4 призводять до пропуску занять у навчальному закладі, самовільних залишень домівки. Батьками не було прийнято будь яких дій для отримання донці паспорта громадянина України. Зазначає, що батьки не цікавляться життям дитини, не бажають її виховувати та утримувати. З батьками проводились профілактичні бесіди, які позитивного результату не дали. У зв`язку з цим Департамент служб у справах дітей просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_6 та ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що згідно Акту обстеження умов проживання неповнолітньої ОСОБА_4 затвердженого 07 жовтня 2020 року начальником Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, умови проживання дітей є задовільненими, є всі зручності, а саме: газопостачання, електропостачання та водопостачання (а.с.37).

Згідно Акту оцінки потреб сім`ї/особи №364 від 15.10.2020 року, ОСОБА_4 , має медичну карту у поліклініці №7, наявні ознаки складних життєвих обставин, відвідує заклад професійно-технічної освіти, гуртки не відвідує. Емоційний стан дівчини пригнічений, надмірно збудливий, конфліктує у школі, не має друзів. Вміє одягатися, може самостійно їсти, не доглядає за особистими речами (а.с. 22).

Із змісту відповіді начальника управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від 22 вересня 2020 року №10981/41/14/01-2020, та рапорту працівників поліції від 18 вересня 2020 року, встановлено, що 18 вересня 2020 року патрульними було отримано виклик за адресою: АДРЕСА_3 . Працівниками поліції було встановлено, що ОСОБА_4 перебуває у складних життєвим обставинах. Після огляду лікарем у дівчини було виявлено рану правого передпліччя та було госпіталізовано до ОДКБ1 (а.с. 18).

Згідно відповіді Департаменту служб у справах дітей по Індустріальному району ХМР від 29.07.2020 №02-22/1316/20 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку служби як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Дівчина не має паспорта громадянина України, З батьками неодноразово проводились бесіди щодо питання паспортизації ОСОБА_4 , але вимоги та роз`яснення ОСОБА_2 ігноруються (а.с. 19).

У вказаній відповіді також зазначається, що ОСОБА_4 часто самовільно залишає місце проживання, висловлює до батьків невдоволення, здійснювала у відношенні себе дії суїцидального характеру. Протягом 2020 року двічі проходила лікування у КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня»

Також із відповідей головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №24» Харківської міської ради від 16 жовтня 2020 року №484/0/590-20 та від 29 жовтня 2020 року №513/0/590-20, ОСОБА_4 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25 вересня 2020 року була доставлена бригадою швидко медичної допомоги, як підкинута чи знайдена дитина. Після чого 08 жовтня 2020 року була переведена до комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна інфекційна лікарня» з діагнозом COVID-19, спричинений коронавірусом Sars-cov-2. За час перебування дитини в лікувальному закладі батьки дівчину не відвідували, станом здоров`я не цікавилися (а.с. 32-33).

Згідно відповіді Комунального некомерційного підприємства Харківської міської ради «Міська дитяча поліклініка №7» від 30 вересня 2020 року №770, неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку фахівців поліклініки. Декларація про надання первинної медичної допомоги дитині підписана з лікарем педіатром - ОСОБА_7 . ОСОБА_4 за станом здоров`я перебуває на диспансерному обліку у лікаря невролога та педіатра. Батьки дівчинки станом здоров`я не цікавляться. На прийом до лікаря дитина приходить самостійно (а.с. 36).

Також в матеріалах справи міститься довідка від 20 жовтня 2020 року № 218, в якій зазначено, що ОСОБА_4 з 01 вересня 2020 року навчається у Регіональному центрі професійної освіти електротехнічних, машинобудівних та сервісних технологій Харківської області за професією «Оператор комп`ютерного набору. Офісний службовець (бугалтерія)» на базі загальної середньої освіти з отриманням повної загальної середньої освіти. (а.с.38).

Відповідно до характеристики від 19 жовтня 2020 року № 311, виданої Регіональним центром професійної освіти електротехнічних, машинобудівних та сервісних технологій Харківської області, у ОСОБА_4 є проблеми з навчанням, поведінкою та спілкуванням з одногрупниками. За час навчання проявила себе як недисциплінована учениця. Навчається погано, систематично прогулює уроки. Потребує постійного контролю за навчанням та поведінкою. Батьки належного контролю не здійснюють, тому ОСОБА_4 поставлена на внутрішній контроль (а.с. 39).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Матеріали справи не містять жодних доказів застосування насильства в сім`ї.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.

Безсумнівних доказів, які свідчать про ухилення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки, їх винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками, - суду не надано. Внаслідок чого колегія суддів не вбачає підстав для застосування крайнього заходу та позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що підстав для застосування до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 крайнього заходу впливу - позбавлення їх батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки- недостатньо.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи позивача про те, що висновком Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради і від 28 січня 2021 року за № 91, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не спростовують висновків суду, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Доказів того, що відповідачі жорстоко поводяться з донькою або систематично притягувались до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, суду не надано.

Таким чином позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідачі умисно та злісно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Складні життєві та побутові умови, у яких родина ОСОБА_2 опинилась після вимушеного переїзду із міста Севастополь АР Крим, не можуть бути підставою для висновку про незабезпечення батьками належних умов для дитини.

Доказів умисного ухилення відповідачів від виховання доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 370, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзвського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 09.12.2021 року.