Справа № 346/2904/21
Провадження № 2/346/1349/21
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
у складі: головуючого судді: Махно Н.В.,
з участю: секретаря: Гайової Г.Ф.,
представника позивача: Голіней Л.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим присішенням, -
Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, та в обгрунтування своїх вимог зазначає, що їй на праві приватної власності належить квартира з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Дану квартиру із надвірними спорудами вона отримала у спадок відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом. У вказаній квартирі АДРЕСА_2 також зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , 1973 р.н. Зазначає, що відповідач їй не знайома і можливо була зареєстрована у будинку попередніми власниками. Відповідач згідно будинкової книги була зареєстрована по АДРЕСА_3 25.06.1999 року та знята з реєстрації 31.08.1999 року, проте знята з реєстрації відповідач була тільки по записах у будинковій книзі, а з реєстрації в органах місцевого самоврядування не була знята з невідомих причин. Позивач зазначає, що ОСОБА_3 у квартирі з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , фактично не проживає та ніколи не проживала. Відповідно не бере участі у витратах по утриманню житла, не сплачує комунальних послуг та не приймає участі у спільному побуті. Будь-які особисті речі відповідача у квартирі відсутні. Факт такої реєстрації порушує право позивача на розпорядження та користування майном на праві приватної власності. Тому позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги у судовому засіданні підтримала, позов просила задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.
За таких обставин, з урахуванням положень ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтва, зареєстрованого в реєстрі за № 717, про право на спадщину за законом (а.с. 8, 9).
Даними довідки № 117208, виданої 26.04.2021 року Управлінням «Центру надання адміністративних послуг» Коломийської міської ради стверджується, що ОСОБА_3 ,1973 р.н., зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 . (а. с10).
Відсутність фактичного проживання відповідача ОСОБА_3 у квартирі за адресою АДРЕСА_3 , підтверджує у письмовому поясненні ОСОБА_5 , що проживає за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 53).
Також у судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_6 , який підтвердив факт, що ніколи не бачив відповідача за адересою АДРЕСА_3 , і не знав про існування такої особи, відповідач для нього невідома особа.
У відповідності до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна. У відповідності до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Частиною першою статті 402 ЦК України визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 404 ЦК України, право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). З огляду на вищевикладене, та враховуючи те, що факт реєстрації відповідача,за адресою АДРЕСА_3 порушує право позивача на розпорядження та користування майном, що належить позивачу на праві приватної власності, тому суд приходить до висновку, що позов є обгрунтований, підтверджений зібраними доказами по справі, тому суд вважає, що слід позов задовольнити та слід визнати відповідача, ОСОБА_2 , 1973 року народження, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
На підставі наведеного, та керуючись ст.ст. 263-265, 268, 280 -283ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити.
ОСОБА_2 , 1973 року народження, визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення суду.
Повне судове рішення складено 10.12.2021 року.
Суддя Махно Н. В.