22-ц/804/2812/21
263/5831/21

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„02 грудня 2021 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 263/5831/21
Номер провадження 22-ц/804/2812/21
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Лопатіної М.Ю., Пономарьової О.М.
за участю секретаря: Грішко С.В.
учасники справи :
позивач АТ КБ «ПриватБанк»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 вересня 2021 року головуючого судді Музики О.М. зі складанням повного тексту судового рішення 20 вересня 2021 року по цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від 25 червня 2010 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. В подальшому, розмір кредитного ліміту було збільшено до 5500 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При встановленні та зміні кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3 договору, на підставі яких відповідач погодилась на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Отже, між сторонами був укладений договір, за яким позивач надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту, а позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору у вигляді щомісячних платежів. Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. На порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 12 квітня 2021 року становить 20 103,59 грн та складається з: 5 514,95 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12 988,19 грн заборгованість за простроченими відсотками; 1600,45 грн нарахована пеня,яку просили стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» та 2270 грн судових витрат.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 вересня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неповне дослідження всіх обставин справи, неналежну оцінку доказів по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк», підписав заяву б/н від 25 червня 2010 року та отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку.Вказує, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Відповідач особистим підписом в анкеті-заяві засвідчила, що підписанням даної анкети-заяви, згідно з ст. 634 ЦК України, вона в повному обсязі приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг, які разом з Тарифами банку складають договір банківського обслуговування, згодна з ними, розуміє їх зміст, зобов`язується неухильно дотримуватись, та які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua. Відповідач підтвердила, що в подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на даному сайті банку. Доказів того, що відповідача не було ознайомлено або було ознайомлено з іншими Умовами та правилами, Тарифами банку відповідачем не надано.

Судом не враховано, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано суду копію анкети-заяви, заповненої особисто відповідачем, яка містить персональні дані, адресу проживання, іншу додаткову інформацію необхідну для отримання кредитної картки. Дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів.

При ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено статті 257-264, 1054-1056 ЦК України, оскільки позивач звернувся із позовом у межах строку позовної давності та по справі надано всі належні докази. Зазначали на застосування судом першої інстанції норм права без урахування висновків, викладених у ряді постанов Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» Малервейн М.С. підтримала доводи апеляційної скарги ,просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог АТ КБ « ПриватБанк».

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення,рішення суду залишити без змін,поясняючи,що від банку отримала картку на яку їй перераховувалась заробітна плата.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає .

Судом першої інстанції встановлено, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», яку підписала ОСОБА_1 25 червня 2010 року, містить розділ про те, що особа, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанка, виявляє бажання оформити на своє ім`я послугу з нижче перелічених: «Платіжна карта кредитка «Універсальна», «Пенсійна карта», «Дебетова особиста картка», «Карта Gold», «Ідентифікація з паспортом», «Зберкнижка «Депозит», «Зарплатна карта».

У вказаній заяві встановлена відмітка про те, що ОСОБА_1 бажала оформити на своє ім`я дебетову особисту картку. Також, в анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, а також надала згоду на те, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.21).

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором виникла заборгованість перед банком, яка станом на 12 квітня 2021 року становить 20 103 грн 59 коп. та складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 514 грн 95 коп., заборгованості за простроченими відсотками 12 988 грн 19 коп., нарахованої пені 1600 грн 45 коп. (а.с.12).

Відповідно до довідки розмір кредитного ліміту за кредитною карткою, оформленою на ОСОБА_1 , змінювався: 11 липня 2012 року - кредитний ліміт встановлений у розмірі 300 грн, 11 липня 2012 року збільшення кредитного ліміту до 5000 грн, 27 серпня 2012 року збільшення кредитного ліміту до 5500 грн, 15 січня 2020 року зменшення кредитного ліміту: 0 (а.с.19).

Також позивачем надана довідка на підтвердження видачі відповідачу кредитних карт на підставі договору № б/н, а саме: № НОМЕР_1 , дата відкриття 11 липня 2012 року, термін дії 05/16; № НОМЕР_2 , дата відкриття 15 серпня 2012 року, термін дії 06/16 (а.с.20).

АТ КБ «ПриватБанк» надав суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» із зазначенням тарифів щодо карт: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с.22).

З виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , відкритого за договором б/н, вбачається здійснення грошових переказів та оплата за покупки (а.с.13-18).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що у позовній заяві позивач вказує про отримання відповідачем кредитної картки, номер та строк дії якої зазначений у довідці, кредитний ліміт за якою збільшувався до 5 500 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування. Проте, підписана відповідачем анкета-заява жодних даних про видачу кредитної картки та розмір кредитного ліміту не містить, а стосується лише видачі дебетової картки.

Суд виходив з того, що дебетова картка є різновидом банківської платіжної картки. Вона призначена для отримання готівки та виконання інших операцій, доступних в меню банкомату та касах відділень банків, для купівлі товарів та послуг з оплатою через електронні термінали, для здійснення операцій за допомогою інтернет-банкінгу. Картка дозволяє використовувати кошти доступного залишку на депозитному рахунку, до якого вона прив`язана (якщо умовами договору обслуговування картки не зазначено інше). Різновидами платіжних (дебетових) карток є: зарплатна картка, студентська та учнівська картка, пенсійна або соціальна картка.

Судом встановлено, що анкета-заява взагалі не містить даних про отримання відповідачем кредитної карти і можливого кредитного ліміту, а сама дебетова карта дозволяє використовувати кошти доступного залишку на депозитному рахунку, а не кошти надані як кредит. Також анкета-заява не передбачає жодних істотних умов договору, а саме: суми кредитування, даних про видачу кредитної картки, строку дії, умов щодо процентної ставки і її нарахування, а також не передбачає відповідальності у вигляді пені та штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, порядку нарахування.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги за кредитним договором б/н від 25 червня 2010 року, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua і є, за доводами позивача, частиною спірного договору.

Суд також виходив з того, що додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови та Правила мала на увазі і розуміла відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, чи брала на себе викладені у них зобов`язання, позивачем суду не надано. Судом враховано правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Суд дійшов висновку, що доводи позивача про те, що ним надано достатньо доказів на підтвердження видачі відповідачці кредитних коштів та користування ними, а саме: розрахунок заборгованості за невідомим кредитним договором та виписку по рахунку, є безпідставними, оскільки жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем картки з кредитним лімітом до суду не надано, що є процесуальним обов`язком позивача відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України.

Крім того, суд виходив з того, що заява-анкета про видачу дебетової картки підписана відповідачем 25 червня 2010 року, виписка по рахунку містить інформацію про операції, починаючи лише з липня 2012 року, а відповідно до довідок про видачу кредитної картки та про зміну умов кредитування кредитну карту позивачу видано та кредитний ліміт на неї встановлено також у липні 2012 року, тобто, через два роки після підписання анкети-заяви на отримання дебетової картки, що може свідчити про видачу кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту у межах іншого кредитного договору.

Також, суд виходив з того, що довідка про видачу кредитної картки не містить підпису відповідача на підтвердження отримання нею кредитних карток, які зазначені у такій довідці.

Суд дійшов висновку, що наданий суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про загальні умови кредитування у ПриватБанк з обслуговування кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract» та «Універсальна gold» не є належним та допустимим доказом у розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, оскільки не містить дати, інформації про договір, до якого такий витяг є додатком, підпису відповідача про ознайомлення з його умовами та відмітки, за яким саме тарифом здійснювалося нарахування відсотків.

Суд дійшов висновку, що довідка і виписка по рахунку не є доказами отримання відповідачем кредиту за договором від 25 червня 2010 року, а свідчать про можливі взаємовідносини за іншим договором, про який позивач не вказує суду та не просить стягнути борг за ним, а в позові посилається на договір від 25 червня 2010 року, який стосується оформлення дебетової картки, яка за своєю суттю надає право клієнту банку використовувати депозитні кошти, що не є тотожним з кредитними коштами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено факту укладення з відповідачем кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми, оскільки надані позивачем копія довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» не містить даних про отримання відповідачем кредиту, а анкета-заява від 25 червня 2010 року не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору в розмірі та на умовах, зазначених у позовній заяві та свідчить про отримання ОСОБА_1 дебетової картки, а не кредитної.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності та наслідків його спливу, суд виходив з недоведеності позовних вимог, що є самостійною підставою для відмови у позові, та дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання про застосування позовної давності.

З такими висновками суду не можна не погодитись з огляду на наступне .

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Отже, з урахуванням встановлених ЦПК України вимог до належних та допустимих доказів і наданих банком документів на підтвердження своїх позовних вимог, немає підстав стверджувати, що між позивачем та ОСОБА_1 25 червня 2010 року був укладений кредитний договір на умовах, про які зазначає банк.

Окрім цього, при оформленні банком анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» необхідно враховувати наступне.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (у редакції станом на 25 червня 2010 року - дату анкети-заяви) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У наданій позивачем копії анкети-заяви позичальника від 25 червня 2010 року ні сума кредиту, ні процентна ставка не зазначені.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за процентами за користування кредитом, а також пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25 червня 2010 року станом на 12 квітня 2021 року, посилався на Тарифи кредитної картки «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов та Правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку, а також те, що вказані документи на момент її підписання взагалі містили умови щодо отримання кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, інших нарахувань, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

До правовідносин сторін неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим банком.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилався й на Тарифи Банку, однак таких, підписаних відповідачем, до позову не додав та матеріали справи не містять, а надані Банком Тарифи кредитної картки «Універсальна» відповідачем також не підписані.

Отже, апеляційний суд вважає, що Тарифи кредитної картки «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у банку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину анкети-заяви позичальника від 25 червня 2010 року, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Зазначене відповідає і правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Таким чином, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору 25 червня 2010 року чи погодження його істотних умов, необґрунтованим є нарахування позивачем заборгованості за кредитом у розмірі 5514,95 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 12988,19 грн, заборгованості за пенею 540 грн.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що банком надано достатньо доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів та користування ними, а саме розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором та виписку по рахунку ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем картки з кредитним лімітом (а.с.13-18) до суду першої інстанцій АТ КБ «ПриватБанк» не надано, що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.

Довідки про видачу кредитних карток та зміну умов кредитування та обслуговування картки такими доказами не є, оскільки не містять дати складання документу, підпису спеціалісту банку, який відповідає за складання відповідної довідки, печатки банку, підпису позичальника (а.с.19,20).

Крім того, апеляційний суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази користування відповідачем кредитним лімітом банку, оскільки з виписки про рух коштів не вбачається встановлення кредитного ліміту,та його використання відповідачем. Із транзакцій по картці вбачається, що банком автоматично списуються відсотки за користування кредитом, пеня та автоматичне погашення заборгованості здійснено банком самостійно.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості, суд першої інстанції з урахуванням фактичних обставин справи, дослідивши наявні у справі докази і надавши їх належну оцінку, правильно відмовив у позові АТ КБ «ПриватБанк» через недоведеність позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив, що у наданій банком копії анкети-заяви відсутні будь-які дані про те, що сторони погодили всі суттєві умови кредитного договору, зокрема, розмір кредитного ліміту на картці на момент її видачі відповідачу, а також те, що відповідач отримала платіжну картку та їй були реально передані кредитні кошти.

Не містять таких відомостей ні довідка про Тарифи кредитної картки «Універсальна», ні витяг з Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк».

Умови і Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач як на частину укладеного з відповідачем кредитного договору, самим відповідачем не підписані, а у відповідній заяві відсутні умови, які б їх дозволяли достовірно ідентифікувати ці «Умови» як додаток до договору, укладеного з відповідачем.

Крім того, анкета-заява від 25 червня 2010 року містить вид платіжної картки, який ОСОБА_1 бажає отримати дебетова особова карта.

Дебетова картка - це різновид банківської платіжної картки, яка призначена для оплати, зокрема, товарів та послуг у тому числі з використанням електронних терміналів, отримання готівки, здійснення інших операцій, доступних у меню банкомата чи установі банку.

Кредитна карта банківська платіжна картка, призначена для здійснення операцій, розрахунки за якими здійснюються виключно за рахунок коштів, наданих банком клієнту в межах встановленого ліміту відповідно до умов кредитного договору.

Кредитна і дебетова картки це дві принципово різні види платіжних інструментів, кожний з який має власні особливості і характеристики. Основна різниця вказаних видів платіжних карт полягає у джерелі фінансів.Кредитна картка відкривається для використання коштів, наданих банком. Дебетова - для використання особистих коштів.

Отже, встановлено , що за анкетою-заявою, підписаною відповідачем ОСОБА_1 25 червня 2010 року , остання отримала дебетову картку, яка дозволяє використовувати кошти доступного залишку депозитного рахунку, на основі якого вона емітована, а відтак, в даному випадку не можна застосовувати норми, які регулюють правовідносини в сфері кредитування.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості позову, не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з їх недоведеністю.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Отже, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, а тому це рішення відповідно до статті 374 ЦПК України необхідно залишити в силі.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 10 грудня 2021 року.

Судді: