621/2346/21
2/621/987/21

РІШЕННЯ
іменем України
21 грудня 2021 року м. Зміїв
Суддя Зміївського районного суду Харківської області Бібік О.В., за участю секретаря судового засідання Гридасової М.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості,
Однак позивачі товару не отримали. Працівники заводу повідомили, що ОСОБА_3 не передавав їм нашого замовлення на виготовлення дверей, але підтвердили те, що ОСОБА_3 є їхнім регіональним представником, діючий на підставі «Договору поставки №13/01/20» .
Сам ОСОБА_3 відверто сказав позивачам, що витратив гроші на свої особисті потреби. Після тривалих перемовин ОСОБА_3 запевнив, що до 06.03.2020 позивачі отримають назад свої кошти, але до цього часу кошти не повернуті. Після цього працівники заводу ТОВ «КОРФАД» та сам ОСОБА_3 перестали відповідати на телефонні дзвінки і припинили будь-який зв`язок.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 28.08.2021 року відкрито провадження у справі.
01.11.2021 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшла заява про доручення до матеріалів справи CD- диску ALERUS CD-R, на якому знаходяться медіа-файли, що є доками у справі.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися.
Позивач ОСОБА_2 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, у зв`язку з постійною неявкою відповідача.
На підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
13.01.2020 між ТОВ «Корфад» в особі керівника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір поставки №13/01/20 (а.с. 6).
Відповідно п.п.1.1 договору, постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар і оплатити його на умовах договору.
Згідно п.5.1 договору, поставка товару здійснюється за попереднім замовленням покупця.
Відповідно до п.5.2 договору, умови поставки погоджуються сторонами у замовленні на відповідну партію товару.
Пунктом 5.3 зазначено, що заявки на товар, надіслані покупцем засобами електронного зв`язку (за допомогою мережі Інтернет), мають повну юридичну силу та покладають на сторони відповідні права та зобов`язання визначені договором.
Відповідно до п.6.1. ціна товару встановлюється постачальником, узгоджується покупцем і вказується у рахунках-фактурах.
Однак, за змістом позовної заяви відповідач взяті на себе зобов`язання по виготовленню та передачі позивачам міжкімнатних дверей не виконав.
Відповідно до п. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою стаття 203 цього Кодексу (ч.1 ст. 215 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, ч.3, ч.5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Відповідно до п.7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ).
Згідно ч.1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика, зокрема, включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману (п.2) ч.1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»
Відповідно до п.1, п.3, п.6 ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: основних характеристик продукції, таких як її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Відповідно до п.1, п.3, п.4 ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; відмова від пред`явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка; недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення.
Частиною 6 стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що правочини, вчинені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню.
Що стосується вимог позивачів про стягнення з відповідача неустойки за затримку повернення грошей, суд приходить до наступного.
Статтею 12 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.
У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей.
Якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець
(виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей .
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагали від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 536 Цивільного кодексу України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанні ним
грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до розрахунку інфляційних збитків за період з 06.03.2020 по 31.07.2021 розмір збитків становить 2079,00 грн.(а.с. 23).
Згідно розрахунку відсотків за користування грошовими коштами за період з 06.03.2020 по 31.07.2021, кількість днів становить 513, сума складає 757,74 грн. (а.с 24).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів інфляційні витрати у розмірі 2079,00 грн. та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 757,74 грн.
За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обґрунтований та підлягає задоволенню
Судові витрати покласти на відповідача.
Керуючись ст. ст. ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), судовий збір у розмірі 692 (шістсот дев`яносто дві) грн., 99 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), судовий збір у розмірі 692 (шістсот дев`яносто дві) грн., 99 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення повністю або частково безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення.
Повне судове рішення складено 21.12.2021.
Суддя: О.В.Бібік