Постанова

Іменем України

08 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 760/11052/17

провадження № 61-17025св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Гладким Русланом Вікторовичем , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2019 року у складі судді Шереметьєвої Л. А. та постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Мараєвої Н. Є., Заришняк Г. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути належні їй грошові кошти, розміщені на рахунках акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк»), а саме:

- за рахунком № НОМЕР_1 17 636 , 73 дол. США, 3 % річних у розмірі 1 362, 62 дол. США, що еквівалентно 35 441, 74 грн, 3 % вартості послуг, згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 490 477,46 доларів США, що еквівалентно 12 757 318,73 грн;

- за рахунком № НОМЕР_2 - 7 538,23 грн, 3 % річних у розмірі 582, 41 грн, інфляційне збільшення в сумі 5 745,82 грн, 3 % вартості послуг, згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 209 638,18 грн;

- за рахунком № НОМЕР_3 - 6 527,40 євро, 3 % річних у розмірі 504, 31 євро, що еквівалентно 14 695, 59 грн, 3 % вартості послуг, згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 181 526, 99 євро, що еквівалентно 2 375 696, 48 грн;

- за рахунком № НОМЕР_7 - 183 407, 61 грн, 3 % річних у розмірі 14 170, 12 грн, суму інфляційного збільшення в розмірі 139 797, 62 грн, 3 % вартості послуг, згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 5 100 565, 63 грн;

- за рахунком № НОМЕР_8 - 135 024, 71 грн, 3 % річних в розмірі 10 432, 05 грн, суму інфляційного збільшення в розмірі 102 919, 03 грн, 3 % вартості послуг, згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 3 755 037,19 грн;

- за рахунком № НОМЕР_4 в розмірі 5, 76 грн, 3 % річних у розмірі 0,45 грн, суму інфляційного збільшення в розмірі 4,39 грн, 3 % вартості послуг, згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 160,19 грн;

- за рахунком № НОМЕР_11 - 38 888, 06 доларів США, 3 % річних у розмірі 3 004,50 доларів США, що еквівалентно 78 147,04 грн, 3 % вартості послуг, згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 1 081 476, 95 доларів США, що еквівалентно 28 129 215,46 грн;

- за рахунком № НОМЕР_5 - 163,93 доларів США, 3 % річних в розмірі 12,67 доларів США, що еквівалентно 329,54 грн, 3 % вартості послуг, згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 4 558, 89 доларів США, що еквівалентно 118 576,72 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що протягом 2012-2015 років відкрила в АТ «КБ «ПриватБанк» банківські карткові та депозитні рахунки.

Зокрема, 14 вересня 2012 року уклала з АТ «КБ «ПриватБанк» договір № SAMDN0303 (вклад Депозит «VIP») та внесла кошти на рахунок, відкритий для обслуговування цього депозиту, у сумі 80 000,00 грн.

У цей же день укладений договір № SAMDN9567 (вклад Депозит «VIP») та внесено кошти у сумі 20 000,00 дол. США.

Окрім того, нею були відкриті рахунки з розміщенням грошових коштів на них:

- № НОМЕР_6 - 17 636,73 доларів США;

- № НОМЕР_2 - 7 537,23 грн;

- № НОМЕР_3 - 6 527,40 євро;

- № НОМЕР_7 - 183 407, 61 грн;

- № НОМЕР_8 - 135 024,71 грн;

- № НОМЕР_4 - 5, 76 грн;

- № НОМЕР_11 - 38 888,06 доларів США;

- № НОМЕР_5 - 163,93 доларів США.

Всього на її банківських рахунках знаходилося 325 976,31 грн, 546 688,72 доларів США та 6 527,40 євро.

Вказувала, що 18 листопада 2014 року банк без належних на те правових підстав та без повідомлення заблокував її банківські рахунки, що унеможливило користування платіжними картками, а також припинив надавати будь-які платіжні послуги за ними.

Листами від 11 грудня 2014 року та 12 березня 2015 року на її звернення банк повідомив, що блокування її рахунків не здійснювалося.

16 березня 2015 року у відділенні АТ «КБ «ПриватБанк» їй було відмовлено у виконанні платіжного доручення на перерахування грошових коштів з її рахунку на інший рахунок, відкритий у публічному акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ»), без зазначення причини.

Незважаючи на вжиті нею заходи, рахунки залишилися заблокованими, у зв`язку з чим, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з АТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3 % - 703,56 грн та 5 759,29 грн інфляційних втрат.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Установивши факт перерахування відповідачем коштів з рахунків позивачки в іншу банківську установу за її заявою, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог в частині стягнення коштів, розміщених на банківських рахунках АТ «КБ «ПриватБанк».

Установивши порушення зобов`язання з боку відповідача про перерахування коштів за дорученням позивачки, як клієнта банку, суд стягнув інфляційні збитки та 3 % річних за 818 днів затримки.

Крім того, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача пені в порядку частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», виходячи з того, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» на відносини клієнта з банком за договором карткового рахунку не поширюються.

Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та вважав судове рішення таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

16 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гладкий Р. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 235/5583/16-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 761/40546/16-ц, від 20 грудня 2018 року у справі № 336/255/17, від 26 червня 2019 року у справі № 164/1047/16-ц, від 24 вересня 2018 року у справі № 753/20086/16-ц, від 15 листопада 2018 року у справі № 522/19499/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні скарги.

Заблокувавши належні позивачці рахунки, відповідач порушив положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого Протоколу, позбавив її грошових коштів, які вона розраховувала отримати за наслідками укладених банківських договорів.

Суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки викладеним обставинам, у результаті чого ухвалили незаконні та необґрунтовані рішення.

Доводи інших учасників справи

АТ «КБ «ПриватБанк» подало відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, які ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року.

Відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Солом`янського районного суду міста Києва справу № 760/11052/17 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів.

Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2021 року справу № 760/11052/17 призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2021 року касаційне провадження у справі № 760/11052/17 зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5115/17.

Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року касаційне провадження даній справі поновлено.

Обставини справи

Суди встановили, що 14 вересня 2012 року ОСОБА_1 уклала з АТ «КБ «ПриватБанк» договір № SAMDN0303 (вклад Депозит «VIP») та внесла кошти на рахунок, відкритий для його обслуговування, у розмірі 80 000,00 грн.

У цей же день укладений договір № SAMDN9567 (вклад Депозит «VIP») та внесено кошти у сумі 20 000,00 доларів США.

Окрім того, згідно з довідками АТ «КБ «ПриватБанк» від 17 та 25 травня 2017 року позивачкою відкриті рахунки в національній та іноземній валютах із розміщенням грошових коштів на них:

- № НОМЕР_6 - 17 636,73 доларів США;

- № НОМЕР_2 - 7 537,23 грн;

- № НОМЕР_3 - 6 527,40 євро;

- № НОМЕР_7 - 183 407,61 грн;

- № НОМЕР_8 - 135 024,71 грн;

- № НОМЕР_4 - 5,76 грн;

- № НОМЕР_11 - 38 888,06 доларів США;

- № НОМЕР_5 - 163,93 доларів США.

13 березня 2015 року була відхилена операція зі зняття коштів через банкомат з належної позивачці картки № НОМЕР_7 , а 16 березня 2015 року заблокована операція з перерахування коштів у розмірі 10 000,00 грн з цієї картки на інший належний їй картковий рахунок № НОМЕР_9 , відкритий у ПАТ «ПУМБ» у м. Києві.

Залишок коштів з належних їй рахунків, відкритих у АТ «КБ «Приватбанк», перерахований на рахунок № НОМЕР_10 , відкритий у ПАТ «ПУМБ», 06 квітня 2018 року, а рахунки закриті.

Згідно з листом ПАТ «ПУМБ» від 25 квітня 2018 року на № НОМЕР_10 , відкритий у ПАТ «ПУМБ», зараховані кошти в розмірі 2 012 762, 47 грн.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивачка посилалась на те, що передбачені законом підстави для обмеження її права на розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на рахунках, відкритих у АТ «КБ «ПриватБанк», відсутні, дії останнього з блокування банківської платіжної картки є незаконними, у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача розміщені на її рахунках кошти, інфляційні втрати, а також 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України та 3 % річних відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункт четвертий частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 235/5583/16-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 761/40546/16-ц, від 20 грудня 2018 року у справі № 336/255/17, від 26 червня 2019 року у справі № 164/1047/16-ц, від 24 вересня 2018 року у справі № 753/20086/16-ц, від 15 листопада 2018 року у справі № 522/19499/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Позиція Верховного Суду

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (стаття 1067 ЦК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки.

Статтею 14.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу.

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором (пункт 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Пунктом 14.13 статті 14 цього Закону передбачено, що право використовувати електронний платіжний засіб може бути призупинене або припинене емітентом відповідно до умов договору в разі порушення користувачем умов використання електронного платіжного засобу.

Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, передбачені спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», проте здійснення обмежень відповідно до зазначеного Закону є чітко регламентованим за термінами та процедурою, що не дотримані банківською установою у застосуванні обмежень з розпорядження коштами позивача.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Суди під час розгляду справи, яка є предметом перегляду, встановили, що 13 березня 2015 року АТ «КБ «ПриватБанк» відхилило операцію зі зняття коштів через банкомат з належної позивачці картки № НОМЕР_7 , а 16 березня 2015 року заблокувало операцію з перерахування коштів у розмірі 10 000,00 грн з цієї картки на належний їй картковий рахунок № НОМЕР_9 , відкритий у ПАТ «ПУМБ».

АТ «КБ «ПриватБанк» не заперечувало наявність таких дій, проте правомірність блокування карткового рахунку банківська установа не довела і відмову у вчиненні цих операцій не пояснила.

Встановивши невиконання відповідачем укладеного з позивачкою договору, порушення зобов`язання з перерахування коштів за її дорученням, як клієнта банку, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, стягнув з банківської установи інфляційні збитки та 3 % річних за період блокування банківського рахунку з 13 березня 2015 року до 15 червня 2017 року.

Окрім того, встановивши, що 06 квітня 2018 року за заявою позивачки залишок коштів з її рахунків у АТ «КБ «Приватбанк» був перерахований на її рахунок, відкритий у ПАТ «ПУМБ», суди дійшли висновку про відмову у стягненні цих коштів з відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, які відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Проте колегія суддів не може погодитись із висновком судів у частині вирішення вимог, що стосуються стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Правовідносини з банківського вкладу врегульовані нормами ЦК України, Законами України від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-ІІІ), від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон № 2121-ІІІ), від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ).

Згідно з преамбулою Закону № 2664-III у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності та розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні.

У частині другій статті 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Позовні вимоги у справі, яка є предметом перегляду, стосуються правовідносин, які виникли з укладення договорів банківського вкладу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) висловила з цього питання правову позицію та зазначила, що оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону № 2121-ІІІ банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ.

Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунка сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі трьох відсотків від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Отже, Велика Палата Верховного Суду у цій постанові дійшла висновків щодо стягнення з банку пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за прострочення зобов`язання з видачі клієнтові належних йому за договором банківського рахунку, яка обраховується від суми утримуваних банком коштів.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19), від 19 червня 2019 року у справі № 359/8114/17 (провадження № 61-81св19), від 11 січня 2020 року у справі № 335/11482/16-ц (провадження № 61-19787св19), від 29 січня 2020 року у справі № 757/53464/18 (провадження № 61-14248св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 756/14910/16-ц (провадження № 61-14561св19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) не відступила від висновків та також зробила висновок про те, що пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

Суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув, передчасно залишив рішення суду першої інстанції, який дійшов висновку про те, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» на відносини клієнта з банком за договором банківського рахунку не поширюються, не врахував, що така пеня нараховується за кожен день прострочення на всю суму утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції неможливо.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову суду апеляційної інстанцій в частині вирішення вимог щодо стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до апеляційного суду.

При новому розгляді апеляційному суду також слід врахувати положення статті 551 ЦК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення апеляційного суду частково постановлене без додержання норм матеріального права. За таких обставин, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова апеляційного суду в частині вирішення вимог щодо стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ - скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду; в іншій частині оскаржені судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Гладким Русланом Вікторовичем , задовольнити частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 10 березня 2021 року в частині позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун