Провадження № 2/643/666/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Абсалямової А.Р., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін, процесуальні дії

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (далі - позивач), який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі - відповідачі) батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 .

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Дитина). Відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо ОСОБА_5 . Остання перебуває на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, та тимчасово влаштована в сім`ю знайомих ОСОБА_6 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 31.05.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та доводи, викладені у позові, підтримала в повному обсязі.

ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти позову.

ОСОБА_3 у судові засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, відзиву на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав.

Позиція суду

Оцінюючи доводи і аргументи сторін та їх представників, висловлені в заявах по суті справи та в ході судових засідань, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3

Фактичні обставини, встановлені судом

Згідно повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 є її батьком.

Відповідно до наказу Служби у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 116 від 23.07.2019 року, Дитина взята на облік з підстав проживання в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Дитину влаштовано в сім`ю знайомих ОСОБА_6 .

Вказані обставини підтверджуються письмовими заявами та поясненнями ОСОБА_6 щодо влаштування ОСОБА_5 в її сім`ю.

Згідно листа Управління освіти Адміністрації Немишлянського району Виконавчого комітету Харківської міської ради від 29.07.2019 року, долею Дитини опікується її бабуся ОСОБА_6 .

В листах загальноосвітньої школи № 101 Харківської міської ради від 25.10.2019 року, від 24.06.2020 року зазначено, що Дитина проживає разом з бабусею ОСОБА_6 , яка намагається бути в курсі шкільних справ.

З листа КНП «Міська дитяча поліклініка № 12» Харківської міської ради від 18.10.2019 року вбачається, що вихованням Дитини займається бабуся ОСОБА_7 .

Згідно характеристик Дитини, наданих Управлінням освіти Адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради 23.10.2109 року, 24.06.2020 року, про Дитину дбає її бабуся ОСОБА_6 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 03.10.2019 року, Дитина проживає разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_2 , вона уклала фіктивний шлюб з ОСОБА_3 . Останній вихованням та утриманням ОСОБА_5 не займається.

Згідно листа КНП «Міська дитяча поліклініка № 12» Харківської міської ради від 23.06.2020 року, ОСОБА_3 у поліклініку ніколи не звертався, не цікавився здоров`ям ОСОБА_5 .

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_5 від 03.06.2020 року, вона ніколи на бачила свого батька ОСОБА_3 .

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, вказаний Департамент як представник органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_5 .

У судовому засіданні 18.10.2021 року ОСОБА_2 показала, що ОСОБА_3 не є батьком ОСОБА_5 , ніколи життям ОСОБА_5 не цікавився і не приймав участь в її утриманні і вихованні.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Оцінка суду

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 свідомо нехтував своїми обов`язками щодо виховання ОСОБА_5 та ухилявся від виконання вказаних обов`язків, у зв`язку з чим наявні передбачені законодавством України підстави для позбавлення його батьківських прав та задоволення позову в цій частині вимог.

Розглядаючи справу в межах пред`явлених позовних вимог, у суду відсутні підстави надавати оцінку по суті доводам ОСОБА_2 відносно того, що ОСОБА_3 не є батьком ОСОБА_5 , оскільки факт його батьківства підтверджений даними Свідоцтва про народження ОСОБА_5 і не спростований в установленому законом порядку.

Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Фактичні обставини, встановлені судом

З пояснень представника позивача, ОСОБА_2 , а також матеріалів справи судом встановлено, що Дитина раніше проживала в сім`ї ОСОБА_6 .

Згідно пояснень ОСОБА_2 , ОСОБА_6 була матір`ю біологічного батька ОСОБА_5 та, відповідно, бабусею останньої. Перші 8 років Дитина проживала разом з ОСОБА_2 . Потім у зв`язку із погіршенням стану здоров`я ОСОБА_2 , вона попросила біологічного батька ОСОБА_10 взяти Дитину до себе. Враховуючи наведене, до смерті родичів ОСОБА_5 , остання проживала разом з біологічним батьком та бабусею ОСОБА_6 .

Аналогічні письмові пояснення надала представнику позивача Дитина, зазначивши, що ОСОБА_6 - мати її біологічного батька.

З пояснень учасників справи та її матеріалів судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_6 . Дитину було влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей.

Свідок ОСОБА_11 надала суду показання, згідно яких є сусідкою ОСОБА_2 . Дитина проживала разом з ОСОБА_12 , якого свідок завжди сприймала як батька ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 . ОСОБА_2 завжди добре ставилась до ОСОБА_5 . Вона допомагала ОСОБА_2 влаштовувати Дитину в дитячий садок. Приблизно 2 роки тому у ОСОБА_2 погіршився стан здоров`я, і вона залишила Дитину у батька та свекрові. Дитина і ОСОБА_2 регулярно спілкуються по телефону - вказане спілкування відбувалось в присутності свідка, вже коли Дитина перебувала у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей.

ОСОБА_2 в судовому засіданні 18.10.2021 року категорично заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Зазначила, що буде боротись за Дитину та збереження своїх батьківських прав. Показала, що протягом останніх 2 років Дитина приходила до неї на роботу, допомагала по дому. Також зазначила, що відвідувала Дитину в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, зокрема 07.08.2021 року. Також зазначила, що майже кожного дня спілкується з Дитиною по телефону.

З метою перевірки доводів ОСОБА_2 відносно того, що вона в серпні 2021 року відвідувала Дитину в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, судом у судовому засіданні 18.10.2021 року було оголошено перерву для уточнення зазначеної інформації.

Після перерви в судовому засіданні 18.10.2021 року представник позивача показала, що в ході спілкування з представниками Центру соціально-психологічної реабілітації дітей підтвердилось, що ОСОБА_2 відвідувала Дитину у вказаному Центрі 06.08.2021 року.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

В постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19-ц зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є невиправданим, настільки крайнім заходом сімейно-правового характеру, який не відповідає інтересам дітей. У цьому випадку, держава, як про це влучно висловився Європейський суд у справах людини у рішенні «Савіни проти України», має допомогти родині у складній ситуації, без застосування радикальних заходів.

В постанові від 02.09.2020 у справі № 557/1101/18 Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, також зауважив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

Суди встановили, що батько участі у вихованні сина не брав і його життям не цікавився. Як випливає зі змісту рішення суду апеляційної інстанції, суд надав оцінку тому, що позбавлення батьківських прав, яке суд першої інстанції здійснив згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету.

Проте суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи є необхідним позбавлення відповідача батьківських прав з урахуванням його бажання змінити поведінку щодо дитини, чи можливо попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина.

В постанові від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 Верховний Суд також зазначив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Оцінка суду

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку відповідача в кращу сторону неможливо. Навіть за наявності винної поведінки відповідача та встановлення того, що відповідач участі у вихованні дитини не брав і її життям не цікавився, позбавлення відповідача батьківських прав можливе виключно у разі неможливості змінити на краще його поведінку щодо дитини. При цьому сам факт заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав, свідчить про його інтерес до дитини.

Судом з показань свідка ОСОБА_11 встановлено, що ОСОБА_2 добре ставилась до ОСОБА_5 та займалась її вихованням, в даний час також підтримує зв`язки з Дитиною.

Вказані обставини підтверджуються довідками КНП «Міська дитяча поліклініка № 12» Харківської міської ради від 18.10.2019 року, 23.06.2020 року, згідно яких в травні 2018 року ОСОБА_2 уклала з дільничим лікарем Декларацію про вибір лікаря. На протязі 2018 року ОСОБА_2 з Дитиною тричі зверталась у поліклініку з приводу проведення профілактичних щеплень. Зі слів лікаря-педіатра, до вересня 2018 року на прийом в поліклініку для медичних оглядів і проведення профілактичних щеплень Дитину приводила мати ОСОБА_2 . Мати ОСОБА_5 виконувала всі рекомендації лікаря. Дитина отримала всі профілактичні щеплення за віком. Скарг на дану сім`ю в той час не було. В подальшому, в 2019 році, Дитина приходила до поліклініки з бабусею.

Також вказані обставини підтверджуються поясненнями представника позивача, яка підтвердила, що ОСОБА_2 у серпні 2021 року дійсно відвідувала Дитину в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей.

Про небайдужість та інтерес ОСОБА_2 до Дитини, на переконання суду, свідчить і та обставина, що ОСОБА_2 не тільки з`явилась у судове засідання та активно висловлювала свої заперечення проти позову, а й викликала і забезпечила явку до суду свідка ОСОБА_11 .

Враховуючи наведене, позицію ОСОБА_2 , яка в судовому засіданні неодноразово категорично заперечувала проти позбавлення її батьківських прав та зазначала на бажанні займатись вихованням Дитини, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що ОСОБА_2 дійсно втратила інтерес до ОСОБА_5 та її поведінку неможливо змінити в кращу сторону.

Відповідно, суд приходить до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведено, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відповідає інтересам Дитини, а також що ОСОБА_2 дійсно втратила інтерес до ОСОБА_5 та зміна поведінки ОСОБА_2 в кращий бік є неможливою.

Враховуючи наведене і розглядаючи справу на засадах змагальності та диспозитивності, суд вважає недоведеним наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Факт наявності у ОСОБА_2 судимостей, на переконання суду, сам по собі не може свідчити про втрату нею інтересу до ОСОБА_5 та наявність підстав для позбавлення її батьківських прав.

Доводи представника позивача відносно того, що ОСОБА_2 не має житла, доходів, офіційної роботи, суд відхиляє, оскільки вказані обставини самі по собі не можуть бути підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. На переконання суду, вказані обставини можуть мати значення для вирішення питання щодо місця проживання ОСОБА_5 та наявності або відсутності підстав для передачі ОСОБА_13 або залишення її у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, а не для вирішення питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Так, згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 14 вказаної Конвенції, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Враховуючи наведене, скрутний матеріальний стан особи та відсутність у неї житла, на переконання суду, не можуть бути самі по собі підставою для позбавлення її батьківських прав, а можуть мати наслідком поміщення дитини до відповідних державних закладів з метою забезпечення належних умов її проживання, харчування тощо з одночасним збереженням сімейних зв`язків з батьками. Протилежний підхід та позбавлення особи батьківських прав виключно на підставі її скрутного матеріального стану, фактично означав би дискримінацію вказаної особи за ознакою майнового стану та був би непропорційним втручанням в її право на повагу до сімейного життя.

За таких обставин суд відмовляє в позовних вимогах про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Розподіл судових витрат

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягує з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, яке діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 , громадянина Республіки Ірак, батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , громадянина Республіки Ірак, на користь держави судовий збір у розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Крівцов