Справа№592/2079/21
Провадження №2/592/992/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Алфімової І. В. ,

позивачки: ОСОБА_1 ,

представниці позивачки: адвоката Сукач Л. С. ,

представниці відповідача: адвоката Нежевело В. В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В :

22.02.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, із змісту якого вбачається, що відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року у справі № 592/7190/18 був частково задоволений її позов до ОСОБА_2 про поділ будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , було припинено право спільної часткової власності на нерухоме майно та були усунуті перешкоди в користуванні власністю. Відповідно до ухваленого рішення у спільному користуванні колишніх співвласників залишилась земельна ділянка, площею 52 м ? , яка знаходиться впродовж їхніх частин буд. АДРЕСА_1 , і щодо користування якою між ними продовжуються спори. Після судового розгляду справи виникли нові обставини, які впливають на порядок користування спільною із відповідачем земельною ділянкою. Спірні питання неможливо вирішити в добровільному порядку, тому вона змушена звернутись до суду з таких підстав. 1. В квітні 2020 року між нею та ОСОБА_3 був розірваний шлюб і перед ними постало питання про поділ майна набутого під час шлюбу. Але належну їм частину будинку розділити неможливо, тому вони вирішили її продати та поділити між собою отримані від продажу будинку кошти. Перешкодою у продажу будинку є те, що покупці звертають увагу на те, що дворова частина земельної ділянки, яка веде до нашої частини будинку знаходиться в захаращеному стані. Про те, що зазначене створює перешкоди у продажу їхньої частини будинку буде підтверджено в судовому розгляді справи при допиті свідка. У спільному дворі знаходиться майно, яке належить тільки відповідачу, тобто саме з його боку створюються перешкоди в користуванні спільною сумісною власністю. Так, відповідач поставив у спільному дворі собачу будку, навколо якої відповідач ОСОБА_2 створив сміттєзбірник із старих поламаних меблів, відер, ящиків, поламаних лопат і граблів та мається іншій непотріб, що підтверджується долученими до позову фотознімками. Зазначені предмети перешкоджають їй у вільному користуванні двором, не дають можливості для заїзду автомобілю та взагалі створюють непривабливий вид двору. 2. Відповідно до ухваленого судом рішення від 10.10.2019 року в користуванні ОСОБА_2 є окрема земельна ділянка, площею 474 м ? , з урахуванням площі під будинком, яку він використовує на свій розсуд. Вона вважає, що на зазначеній ділянці відповідач має можливість поставити собачу будку та зберігати належне йому майно, прибравши його із спільного двору. Вона пропонувала ОСОБА_2 прибрати непотріб з двору загального користування відповідно до листа від 30.10.2020 року, але у він на це не реагує, тому вона змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права власності. Вона вважає, що земельна ділянка, яка перебуває у спільному користуванні, повинна утримуватись тільки в інтересах обох сторін виключно як частина двору, призначена для проходу та заїзду автотранспорту. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою на засадах добросусідства. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вона повідомляє суд про те, що нею не було подано іншого позову до відповідача з цього ж самого предмету та з цих самих підстав. На цей час її судові витрати складаються зі сплати судового збору в розмірі 908 грн. та складання позову адвокатом в розмірі 1000 грн. , також вона має намір звернутись за отриманням професійної правничої допомоги у судовому розгляді справи та сплатити гонорар за участь адвоката в розмірі 2000 грн. . На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 358, 391 ЦК України, вона просила: 1. Усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 52 м ? , яка перебуває в її спільному користуванні з відповідачем ОСОБА_2 та зобов`язати його звільнити двір загального користування, площею 52 м ? , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , від собачої будки, старих меблів, ящиків, відер, палок, лопат, граблів та іншого непотребу та зобов`язати ОСОБА_2 використовувати спільну земельну ділянку тільки для проходу і заїзду автотранспорту. 2. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі. 3. Викликати у судовий розгляд справи та допитати в якості свідка ОСОБА_6 (вхідний № 6646/21 від 22.02.2021 року) (а. с. 2, 3) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.02.2021 року у справі № 592/2079/21, провадження № 2/592/992/21 було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) , треті особи: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) , ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод в користуванні власністю. Було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Було ухвалено призначити по справі підготовче судове засідання на 14.04.2021 року на 09 годину 15 хвилин за адресою: м. Суми, вул. Першотравнева, буд. 12, зал судових засідань № 11, про що повідомити учасників справи. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслати учасникам справи разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів - відповідачу. Було ухвалено роз`яснити відповідачу право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) , що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала набрала законної сили 26.02.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/95190305) (а. с. 28) .

12.04.2021 року представники відповідача ОСОБА_2 адвокати Нежевело Валентина Вікторівна, ОСОБА_7 надали до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/2079/21, провадження № 2/592/992/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без визначеного процесуального статусу: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю. Вимога: усунути перешкоди у користуванню земельною ділянкою площею 52 м ? , яка перебуває у спільному користуванні з ОСОБА_2 із зобов`язанням ОСОБА_2 звільнити двір загального користування площею 52 м ? за адресою: по АДРЕСА_1 , від собачої будки, старих меблів, ящиків, відер, палок, лопат, граблів та іншого потребу, використання спільної земельної ділянки тільки для проходу і заїзду автотранспорту. Заявлені позовні вимоги зрозумілі як для пересічного громадянина. З правової позиції позовні вимоги визначені абсурдно, некоректно, неконкретно, без належної правової диспозиції. Позовні вимоги ОСОБА_1 не визнаються. 1. Правовий та процесуальний статус сторони відповідача. Громадянин ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської аварії (категорія 2) . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.08.2000 року ОСОБА_2 є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 910 м ? . Земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га належить власнику ОСОБА_2 на підставі рішення Сумської міської ради від 25.02.2012 року в наслідку приватизації. Згідно Списку співвласників земельної ділянки, як додатку до Державного акту на право власності на землю серії ЯМ № 556197 від 27.11.2012 року, ОСОБА_2 є співвласником 1/2 частини земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Згідно рішенню Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року № 592/7190/18, провадження № 2/592/499/19 за ОСОБА_2 виділено у власність 55/100 частин у домоволодінню за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу від 02.09.2003 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстрованому в реєстрі за № 4325, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , належала 1/2 частина (кожному по 1/6 частині) жилого будинку за адресою АДРЕСА_1 , з відповідною частиною надвірних господарчих та побутових будівель. Із сусідами ( ОСОБА_8 ) виникли тривалі неприязні відносини, починаючи з 2004 року через спільне володіння та користування об`єктами власності, які розташовані на території будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 . Конфлікт викритий текстом вироку суду. Так, вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 8.02.2017 року № 592/11892/16-к, провадження № 1-кп/592/169/17 по кримінальному провадженню № 0005284 за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, останнього було визнано винним у пред`явленому обвинуваченні з призначенням покарання у виді громадських робіт на строк сто годин та відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 . 20.04.2017 року подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_3 звернулися до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент забезпечення ресурсних платежів про визначення порядку користування земельною ділянкою. 15.06.2018 року сім`я ОСОБА_1 , також чоловік у шлюбі ОСОБА_3 , в тому числі в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , звернулися до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_2 про поділ будинку і земельної ділянки в натурі, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, мотивуючи вимоги виникненням неодноразових спорів на земельній ділянці спільного використання - подвір`я, облаштування собачої будки, з вимогами поставити будку для собаки в іншому місці, установки паркану при вході до частини будинку, неодноразовими зверненнями до відділу поліції. Разом з виділом (поділом) будинковолодіння, визначення порядку користування земельною ділянкою позивачі, в тому числі ОСОБА_1 , вже висувала вимогу про зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати собачу будку. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року № 592/7190/18, провадження № 2/592/499/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , вже досліджувалися обставини захаращування двору саме Богушами. І знов 22.01.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю. Примітно, що зазначення позивачкою про речі на території подвір`я належить виключно ОСОБА_2 є занадто категоричним та недоведеним. Територія подвір`я є територією спільного користування співвласниками будинковолодіння та мешканцями житлового будинку. Територія подвір`я використовується всіма особами, які мають вільний доступ до території даної земельної ділянки. Зазначення про перешкоди у вільному користуванні двором саме з боку ОСОБА_2 є прискіпливим та безпідставним чіплянням. В чому саме виражаються перешкоди, якими діями відповідача та якими доказами це підтверджується стороною позивача не доведене. Зазначення про те, що не дають можливості для заїзду автомобілю на територію подвір`я є необґрунтованим. Виникає обґрунтоване питання: хто створює перешкоди у заїзді автомобілем, або взагалі чому автомобіль повинен бути саме на території подвір`я під вікнами та входом у квартиру саме ОСОБА_2 ? До суду доводиться, що для потрапляння до вхідної двері квартири ОСОБА_1 необхідно пройти мимо вхідної двері квартири ОСОБА_2 в глиб двору. Отже, якщо ставити автомобіль на території подвір`я, то транспортний засіб буде стояти проти вхідної двері та вікна житлових приміщень квартири ОСОБА_2 . Звідси всі негативні фактори неприпустимого впливу у бік порушення прав і інтересів саме ОСОБА_2 . Далі за змістом позовних вимог щодо непривабливого виду двору. Виникає питання: в чому саме виражається неестетичність або непривабливість виду двору? Будь якого естетичного обґрунтування позивачкою не наведено. Порушень санітарних норм не доведено. Примітно, що у спосіб визначених позовних вимог, позивачка ОСОБА_1 намагається забезпечити собі використання території подвір`я виключно для себе, своїх потреб, заїзду власним транспортним засобом та паркування автомобілю на території спільної земельної ділянки (подвір`я) і безпосередньо під входом та вікнами житлових приміщень власника ОСОБА_2 . Використовуючи привід для нібито спільного використання земельної ділянки ОСОБА_1 намагається за рахунок ОСОБА_11 створити привабливий (за її словами) вид території подвір`я для майбутніх покупців частини будинковолодіння та земельної ділянки, використання території подвір`я для паркування власного транспортного засобу, який можливо навіть і не зможе заїхати на спільне подвір`я, враховуючи габарити автомобільного транспорту. Сторона відповідача тримається чітко визначеної позиції: захаращування території подвір`я відбувається також з боку співвласників житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (донедавна неповнолітнього) , які також складають різний непотріб, старі меблі, побутові речі, зберігають мотлох на території подвір`я якійсь час, потім прибирають, або пересувають, за собою на території подвір`я не прибирають. 2. Попередні судові спори, їх вирішення та наслідки. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.10.2017 року № 592/3304/17, провадження № 2/592/1163/17 позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент забезпечення ресурсних платежів про визначення порядку користування земельною ділянкою залишена без розгляду за ініціативою позивачів. Ніяких домовленостей або угод з наведеного між сторонами не досягалося і не узгоджувалося. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року № 592/7190/18, провадження № 2/592/499/19 був частково задоволений позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 : - здійснено поділ будинку А-І із господарськими будівлями за адресою по АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 2 висновку № 51/1114/25 оціночно-будівельного та земельно-технічного дослідження від 06.06.2018 року (додаток № 1 до висновку) з визнанням окремим об`єктом нерухомості 45/100 частин у домоволодінні з виділенням у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у спільну часткову власність кожному по 1/6 частки із спільної часткової власності у житловому будинку А-1 житлову кімнату 1-2, площею 11,8 м ? , житлову кімнату 1-3, площею 11,5 м ? , житлову кімнату 1-4, площею 13,1 м ? ; приміщення прибудови а-1: кухня 1-1, площею 7,3 м ? ; приміщення прибудови а-3: коридор 1-5, площею 4,4 м ? , приміщення тамбуру а-4, тамбур III, площею 2.1 м ? ; з господарських будівель та споруд підвал літ. п/д, вхід в підвал літ. вх, вбиральня Е, зливна яма І, 1/2 огорожі № 3, 5, 6, 7; - ОСОБА_2 виділено у будинку літ. А-1 55/100 частин у домоволодінні і визнати окремим об`єктом нерухомості житлову кімнату 2-2, площею 7,9 м ? , коридор 2-4, площею 4,1 м ? , житлову кімнату 2-5, площею 24,2 м ? , коридор 2-6, площею 6,1 м ? ; приміщення прибудови а: кухня 2-1, площею 9,8 м ? , коридор 2-3, площею 4,0 м ? , коридор 2-7, площею 5,6 м ? ; приміщення прибудови а-5: санвузол 2-8, площею 2,9 м ? , коридор 2-9, площею 1,9 м ? ; з господарських будівель та споруд вбиральня Д, зливна яма II, 1/2 огорожі № 3, 5, 6, 7; - припинено право спільної часткової власності на будинок з господарськими спорудами між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; - визначено порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 2 висновку № 51/1114/25 оціночно-будівельного та земельнотехнічного дослідження від 06.06.2018 року (додаток № 2 до висновку) з виділенням в користування ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 земельну ділянку площею 474 м ? з урахуванням площі під будівлями; - ОСОБА_2 виділено в користування земельну ділянку площею 474 м ? з урахуванням площі під будівлями; - залишено в спільному користуванні між співвласниками земельну ділянку загальною площею 52 м ? - подвір`я; - зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати паркан, який відділяє двір від виходу на сторону земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; - зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати засув на воротах. В іншій частині позову, в тому числі про зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати собачу будку, відмовлено. Рішення суду виконано. Тобто фактично та юридично, заявлені свого часу та вирішені рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року № 592/7190/18, провадження № 2/592/499/19 позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні земельної ділянки в судовому порядку вирішено. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.09.2020 року № 592/7190/18, провадження № 2-во/592/ 68/20 виправлено арифметичну помилку в рішенні Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року у справі № 592/7190/18, зазначивши в мотивувальній та в резолютивній частинах рішення після слів визнати окремим об`єктом нерухомості 45/100 частин у домоволодінні і виділити у власність по 1/3 частки замість по 1/ 6 частки. Але, змістом ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.09.2020 року № 592/7190/18, провадження № 2-во/592/68/20 будь-яких змін на правовідносини між сторонами не потягло. 3. Правова та диспозиційна визначеність сторони позивача. Позовна заява заснована на застосуванні норм права, регламентованих ст. 358 та ст. 391 ЦК України. Посилаючись на застосування ст. 358 ЦК України позивачка зазначила про те, що за змістом даної норми права право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою на засадах добросусідства. Але проблематика в тому, що слово "добросусідство" взагалі не зазначається змістом ЦК України, не говорючі про відсутність даного поняття за змістом ст. 358 ЦК України. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, у разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Іншого ст. 358 ЦК України не регламентовано. Питання дотримання добросусідства присвячена гл. 17 ЗК України. Відповідно до ст. 103 ЗК України ("Зміст добросусідства" ) власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо) . Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) . Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо) . За загальними правилами добросусідства, закріпленими законом у ст. ст. 103-109 ЗК України додержання правил добросусідства є обов`язком для власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається щонайменше незручностей. Сторони не є сусідніми власниками або землекористувачами, так як є співвласниками однієї території земельної ділянки. Змістом позовних вимог ОСОБА_1 не зазначено про власників або землекористувачів сусідніх земельних ділянок, яким може бути завдане найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо) , нецільове призначення (неприпустимий вплив) не зазначені та не доведені, доказів порушення прав позивачки на прогресивні технології вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель, обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо, не наведено і не доведено. Сторона відповідача ( ОСОБА_2 ) зауважує, що зміст добросусідства полягає в тому, що сусіди повинні обирати такі способи використання земельних ділянок, при яких власники суміжних ділянок зазнають найменше незручностей. Сторони сусідніх земельних ділянок зобов`язані не вчиняти перепон, які б могли перешкоджати цільовому використанню сусідніх земельних ділянок та не допускати негативний вплив на сусідню земельну ділянку, який є не припустимим. Сторона відповідача ( ОСОБА_2 ) вважає, що є неприпустимим заїзд транспортного засобу позивача на територію подвір`я та його залишення прямо біля житлового будинку і напроти двері та вікон жилих приміщень власника квартири ОСОБА_2 . Такий необґрунтований вплив з боку ОСОБА_1 є недопустимим. Чинне цивільне законодавство передбачає можливість потерпілій стороні захистити свої законні інтереси. Згідно ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до п. 7 ППВСУ № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України) . Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В даному випадку захисту потребує відповідач ОСОБА_2 від свавілля з боку позивачки ОСОБА_1 , яка вимагає за рахунок зусиль ОСОБА_2 звільнити та очистити територію спільного подвір`я будинковолодіння для забезпечення заїзду на територію цього подвір`я власного транспортного засобу ОСОБА_1 . Так, стороною відповідача надано реальну картину щодо стану спільного подвір`я сторін та окремо території будинковолодіння позивача, у вигляді фотознімків, на яких, в тому числі, відображено хто саме та яким методом здійснює "непривабливий вид двору" . Крім того, вчергове наголошується на повторності позовних вимог сімейства ОСОБА_8 по відношенню до ОСОБА_2 , що проявляється у позовних вимогах 2018 року в редакції "... про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою" (справа № 592/7190/18) та вимогами 2021 року в редакції "про усунення перешкод у користуванні власністю" . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушених своїх невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свобода чи законні інтереси таких осіб, і залежно від цього вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Позивачкою не наведено і не доведено яке саме право (його суть та зміст) порушене або невизнане з боку відповідача. З наведених підстав стороною відповідача спростовуються доводи позивача та зібрані докази у справі щодо створення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ППВСУ № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" спори щодо додержання правил добросусідства - обов`язку власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо) , - розглядаються судами відповідно до ст. ст. 103-109 ЗК України і в тому разі, коли вони попередньо не розглядалися відповідним органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. У відповідності до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України та п. "б" ч. 3 ст. 152 ЗК України способами захисту цивільних прав та інтересів та способами захисту прав на земельні ділянки можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Таким чином, неприпустимим є таке здійснення прав землекористувачів, яке створює сусіду незручності всупереч певним існуючим правилам або понад межі від звичайного сусідства. Окрім того, позивачкою обрано спосіб захисту свого, нібито порушеного права, який не передбачений ЦК України. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян. Власність зобов`язує. Ст. 382 ЦК України передбачено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у житловому будинку є співвласниками на праві спільної часткової власності спільного майна будинковолодіння. Спільним майном житлового будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні) , несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, квартири, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників житлового будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Ст. 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. ст. 103, 152, 153 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Власник та користувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом способів. Позивачка не навела підстав і не надала достатніх доказів на підтвердження того, що порушено її право на здійснення володіння, розпорядження та користування земельною ділянкою внаслідок створення саме відповідачем перешкод. Відповідно до чинного законодавства захисту підтягають порушені або невизнані права. Отже, будь-які права та інтереси позивачки за час її володіння частинами будинку та земельної ділянки не порушувались, а тому вимагати їх поновлення немає законних підстав. Відповідачем не допущено дій та не створено перешкод у порушенні права власності позивачки, порушень саме відповідачем санітарно-будівельних або будівельно-архітектурних норм не доведено. Навпаки, позивачка, зловживаючи своїм право, намагається за рахунок відповідача забезпечити створення ситуації (наприклад, дослівно: "використання спільної земельної ділянки тільки для проходу і заїзду автотранспорту" ) , якою на майбутнє буде порушуватися право відповідача. 4. Щодо позовних вимог в частині собачої будки. Позовні вимоги про звільнення двору загального користування площею 52 м ? за адресою по АДРЕСА_1 , від собачої будки вже розглядалися судом. Доводяться обставини ідентичності та однаковості визначеної заявленої позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати собачу будку, вирішеної рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року № 592/7190/18, провадження№ 2/592/499/19. Судовим рішенням визначено, що встановлений відповідачем навіс над частиною будинку, якою володіє відповідач з сім`єю (а. с. 22 цивільної справи № 592/7190/18, провадження № 2/592/499/19) , дослівно: "не створює позивачам жодних перешкод, відповідних доказів неможливості користування двором через цей навіс чи існування перешкод у користуванні двором, позивачами суду не надано. Тому вимога позивачів про демонтаж собачої будки, навісу та переведення собаки на виділену позивачам земельну ділянку задоволенню не підлягає" . З 2019 року та до цього часу нічого не змінилося. Собача будка як була на тому самому місці подвір`я, так без пересування розташована саме на території подвір`я без перешкод кому-небудь з співвласників або мешканців будинковолодіння та земельної ділянки. Відповідно до ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Згідно ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо (п. 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сичи за тими самими вимогами, тощо. 5. По судовим витратам. Розподіл судових витрат між сторонами здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України. Також, відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету (ст. 255 ЦПК України) . На підставі наведених обставин та подій за результатами підготовчого засідання в межах цивільної справи Ковпаківського районного суду м. Суми № 593/2079/21, провадження № 2/592/992/21 сторона відповідача просить постановити ухвалу, якою судове провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без визначеного процесуального статусу: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні власністю, закрити в частині звільнення двору загального користування площею 52 м ? за адресою по АДРЕСА_1 , від собачої будки за наслідками вирішення ідентичної та однакової тієї самої позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати собачу будку рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року № 593/7190/18, провадження № 2/592/499/19. За наслідками розгляду визначених, ініційованих та заявлених у 2021 році позовних вимог, у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю відмовити за безпідставністю і необґрунтованістю. Понесені судові витрати ОСОБА_1 залишити за нею без компенсації та відшкодування за рахунок відповідача ОСОБА_2 . Понесені судові витрати відповідача ОСОБА_2 за наслідками закриття судового провадження в частині позовних вимог та розгляду по суті визначених, ініційованих та заявлених у 2021 році позовних вимог, компенсувати за рахунок позивача ОСОБА_1 (вхідний № 1426 від 12.04.2021 року) (а. с. 38-42, 106-110) .

15.04.2021 року позивачка ОСОБА_1 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відповідь на відзив на позовну заяву, із змісту якої вбачається, що представники відповідача ОСОБА_2 надали відзив на її позовну заяву з вимогами про усунення перешкод в користуванні спільною власністю. З відзиву вбачається, що представники вважають, що буд. АДРЕСА_1 залишився у спільній частковій власності, тобто в її власності, у власності третіх осіб та у власності відповідача ОСОБА_2 . Зазначене суперечить рішенню Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року у справі № 592/7190/18, яким було припинено право спільної часткової власності на нерухоме майно і у спільному користуванні колишніх співвласників залишилась земельна ділянка, площею 52 м ? , яка знаходиться впродовж будинку. Як вбачається із відзиву представників відповідача, вони вважають, що тільки відповідач може вільно на свій розсуд користуватись земельною ділянкою, яка перебуває у їхній спільній із ним власності і може розміщати на ній будь-які належні йому предмети. У спільному дворі знаходяться різні речі, належні відповідачу і які створюють непривабливий вид двору, та не надають можливості для заїзду їхнього автомобілю. До речі, вони не мають наміру зберігати належний їм автомобіль у спільному дворі перед вікнами відповідача, оскільки у спільному дворі знаходиться частка належного їм будинку, поруч з яким вони будуть ставити свій автомобіль, тому заперечення відповідача є безпідставними. У відзиві йдеться про те, що судом вже було вирішене питання щодо розміщення собачої будки і тому в цій частині справа підлягає закриттю. Підстави для закриття справи визначені ст. 255 ЦПК України, в якій не передбачено часткове закриття заявлених позивачкою вимог. Крім того, собача будка не використовується відповідачем за призначенням, оскільки собаки, яка в ній розміщалась, немає в живих. У відповідача на цей час мається інша собака, яка утримується в будинку. Тобто у справі маються нові обставини, які повинні бути розглянуті судом. Місце поруч з собачою будкою перетворилось на сміттєзбірник, про що нею були надані відповідні докази і буде підтверджене в судовому розгляді справи. Спірні питання неможливо вирішити в добровільному порядку, тому вона змушена звернутись до суду з таких підстав. Вона вважає, що земельна ділянка, яка перебуває у спільному користуванні, повинна утримуватись тільки в інтересах обох сторін виключно як частина двору, призначена для проходу та заїзду автотранспорту. Відповідачем були долучені до відзиву фотознімки, на аркуші 3, 4 на яких зображені предмети, належні їм, але вони знаходяться на виділеній їм частки земельної ділянки і ніякого відношення до спільної земельної ділянки не мають. Тому, вона просила даний доказ не брати до уваги. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою на засадах добросусідства. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, вона просила вважати викладене у відзиві безпідставним та таким, що не заслуговує на увагу. Також вона просила викликати у судовий розгляд справи і допитати в якості свідка ОСОБА_6 , явку якої вона забезпечить (вхідний № 14933 від 15.04.2021 року) (а. с. 81, 82) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2021 року у справі № 592/2079/21, провадження № 2/592/992/21 було закрито підготовче провадження та було призначено справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, до судового розгляду по суті на 26.07.2021 року на 10 годину 00 хвилин. В судове засідання було ухвалено викликати сторони, представників сторін, третіх осіб. Ухвала набрала законної сили 21.05.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97083722) (а. с. 100) .

20.07.2021 року представниця відповідача ОСОБА_2 адвокат Нежевело Валентина Вікторівна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву по суті справи, із змісту якої вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/2079/21, провадження № 2/592/992/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без визначеного процесуального статусу: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю. Вимога в межах даної судової справи сформована позивачкою у наступній редакції: усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 52 м ? , яка перебуває у спільному користуванні з ОСОБА_2 із зобов`язанням ОСОБА_2 звільнити двір загального користування площею 52 м ? за адресою по АДРЕСА_1 , від собачої будки, старих меблів, ящиків, відер, палок, лопат, граблів та іншого потребу, використання спільної земельної ділянки тільки дія проходу і заїзду автотранспорту. Заявлені позовні вимоги зрозумілі як для пересічного громадянина. З правової позиції позовні вимоги визначені абсурдно, некоректно, без належної правової диспозиції, в тому числі з позовною вимогою, яка заявляється повторно після вирішення даної позовної вимоги судом. Позовні вимоги ОСОБА_1 не визнаються. При ознайомленні з матеріалами справи 08.07.2021 року представником відповідача адвокатом Нежевело В. В. у матеріалах справи виявлена відповідь на відзив від сторони позивача, яку до сторони відповідача не було доведено будь-яких шляхом до цього часу. Відповідно до ст. 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі у випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом. Таким чином, сторона відповідача використовує процесуальне право згідно ст. 182 ЦПК та надає підготовлену заяву по суті справи, яку сформовано за результатами ознайомлення з відповіддю на відзив від сторони позивача з матеріалів цивільної справи, так як подана відповідь на відзив від позивача не містить по своїй суті жодних аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви визнання або відхилення, в тому числі і відсутні посилання на чинні нормативно-правові акти, які були б спрямовані на аргументацію сторони позивача як на належність та законність ініційованих позовних вимог. Тому подання заперечення після відповіді на відзив стороною відповідача не вбачається необхідним. Доведення до іншої сторони по справі заяви по суті не передбачено і не регламентовано чинним процесуальним законодавством, тому заява по суті до інших учасників справи окремо не надсилається. По суті виниклого спору та заявлених позовних вимог доводяться наступні обставини, відповідні їм події, фактичні дані та юридичні підстави. Щодо зазначення позивачкою про питання спільної часткової власності на об`єкти нерухомості за адресою по АДРЕСА_1 - сторона позивача сама надала в додатку до позовної заяви копії трьох витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованих 20.10.2020 року. Витяги сформовані вже після ухвалення рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року № 592/7190/18, провадження № 2/592/499/19 із зазначенням про спільну часткову власність (розділ - "вид спільної власності" ) . Щодо знаходження собачої будки та території навколо будки - слід зазначити що сторона позивача вводить суд в оману, адже жодних нововиявлених обставин після вже вирішеного даного питання в судовому порядку (рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року № 592/7190/18, провадження № 2/592/499/1 немає) . Щодо вже вирішеного питання по раніше заявленим позовним вимогам щодо усунення перешкод у користуванні земельної ділянки в судовому порядку. Так, 15.06.2018 року сім`я ОСОБА_1 - також чоловік у шлюбі ОСОБА_3 , в тому числі в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , вже зверталися до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_2 про поділ будинку і земельної ділянки в натурі, усунення перешкод, в користуванні земельною ділянкою, мотивуючи вимоги виникненням неодноразових спорів на земельній ділянці спільного використання - подвір`я, облаштування собачої будки, вимогами поставити будку для собаки в іншому місці, установки паркану при вході до частки будинку, неодноразовими зверненнями до відділу поліції. Разом з виділом (поділом) будинковолодіння, визначення порядку користування земельною ділянкою позивачі, в тому числі ОСОБА_1 вже висувала вимогу про зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати собачу будку. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року № 592/7190/18, провадження № 2/592/499/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 вже досліджувалися обставини захаращування двору саме Богушами. І знов 22.01.2021 року ОСОБА_1 повторно звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю. Детально про попередні судові спори, їх вирішення та наслідки, розкрито по змісту поданого стороною відповідача відзиву на позовну заяву. З приводу вимог щодо собачої будки є необхідність ініціювання питання про закриття провадження у цій частині. Більш того, заявлялася вимога про знесення саме собачої будки, яка залишена на території подвір`я, а не зміни тварини, яка утримується у даній собачій будці. Вимоги стосовно тварини (собаки або собак) ніколи не заявлялися. Чинним процесуальним законодавством не передбачається можливість розгляду та вирішення повторно заявлених позовних вимог, в даному випадку стосовно собачої будки, яка місцем розташування або характеристикою об`єкта незмінна від тих характеристик, які вирішувалися рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року № 592/7190/18, провадження № 2/592/499/19. Щодо питання спільного використання двору слід акцентуватися наступне. Так, зазначення позивачкою, що речі на території подвір`я належить виключно ОСОБА_2 , є занадто категоричним, припущенним та недоведеним. Територія подвір`я є територією спільного користування співвласників будинковолодіння та мешканцями житлового будинку. Територія подвір`я використовується всіма особами, які мають вільний доступ до території даної земельної ділянки. Зазначення про перешкоди у вільному користуванні двором саме з боку ОСОБА_2 є прискіпливим та безпідставним чіплянням. В чому саме виражаються перешкоди, якими діями відповідача та якими доказами це підтверджується стороною позивача не доведене. Зазначення про те, що не дають можливості для заїзду автомобілю на територію подвір`я є необґрунтованим. Виникає питання: в чому саме виражається неестетичність або непривабливість виду двору? Будь-якого неестетичного обґрунтування позивачкою не наведено. Порушень санітарних норм не доведено. Згідно Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України від 19.06.1996 року № 173, ці Правила є обов`язковими для дотримання всіма державними, кооперативними, колективними та приватними підприємствами, організаціями та установами незалежно від відомчого підпорядкування та форм власності, а також посадовими особами та громадянами України, інвесторами-громадянами інших держав. Примітно, що у спосіб визначених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 намагається забезпечити собі використання території подвір`я виключно для себе, своїх потреб, заїзду власним транспортним засобом та паркування автомобілю на території спільної земельної ділянки (подвір`я) і безпосередньо під входом та вікнами житлових приміщень власника ОСОБА_2 . Використовуючи привід для нібито спільного використання земельної ділянки ОСОБА_1 намагається за рахунок ОСОБА_11 створити приглядний (за її словами) вид території подвір`я для майбутніх покупців частини будинковолодіння та земельної ділянки, використання території подвір`я для паркування власного транспортного засобу, який можливо навіть і не зможе заїхати на спільне подвір`я враховуючи габарити автомобільного транспорту. Сторона відповідача тримається чітко визначеної позиції: захаращування території подвір`я відбувається також з боку співвласників житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (донедавна неповнолітнього) , які складають різний непотріб, старі меблі, побутові речі, зберігають мотлох на території подвір`я якійсь час, потім прибирають, або пересувають, за собою на території подвір`я не прибирають. Окрім того, доцільно навести, що кожен з співвласників будинковолодіння - своїх квартир має безперешкодний доступ до своїх квартир і використовує окремі входи у свою частину будинку. Вчергове звертається увага суду на порушення зі сторони позивача по не дотриманню порядку досудового врегулювання спору. Відповідно до ППВСУ № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" спори щодо додержання правил добросусідства - обов`язку власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо) , - розглядаються судами відповідно до ст. ст. 103-109 ЗК України і в тому разі, коли вони попередньо не розглядалися відповідним органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. За правовою позицією Верховного Суду від 05.09.2018 року № 215/5388/14-ц, провадження № 61-6932св18 співвласники земельної ділянки є фактичними користувачами території навколо житлового будинку, необхідної для його обслуговування, яка є загальною для користування всіх співвласників домоволодіння і утримання якої здійснюється ними самостійно або ж відповідними підприємствами, установами чи організаціями у відповідності до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76. Відповідно до ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950 року) , що набрала чинності для України з 11.09.1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України. Так, згідно ст. 1 Першого Протоколу кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно) , яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як зазначає ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно з ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного) , будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) . Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків) . Згідно ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо) . Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) . Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо) . В матеріалах справи та в судовому засіданні, не було здобуто належних і достатніх доказів того, що з боку відповідача дійсно порушено правила добросусідства. Тому заслуговує той факт, що відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України та п. "б" ч. 3 ст. 152 ЗК України способами захисту цивільних прав та інтересів та способами захисту прав на земельні ділянки можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Таким чином, неприпустимим є таке здійснення прав землекористувачів, яке створює сусіду незручності всупереч певним існуючим правилам або понад межі від звичайного сусідства. Констатується, що позивачкою обрано спосіб захисту свого, нібито порушеного права, який не передбачений ЦК України. Таким чином, позивачкою не надано доказів того, що немає можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майно на власний розсуд та що позивачка позбавлена цього права чи обмежена у його здійсненні. Також не надано доказів того, що відповідачі, користуючись своєю часткою у спільній частковій власності, завдають шкоди правам, свободам та гідності позивачів, інтересам суспільства, погіршують екологічну ситуацію та природні якості території подвір`я. Сторона відповідача ( ОСОБА_2 ) впевнена, що є неприпустимим заїзд транспортного засобу позивача на територію подвір`я та його залишення прямо біля частини житлового будинку і напроти вхідної двері та вікон жилих приміщень власника квартири ОСОБА_2 . Щодо порушення по питанню неналежного представництва сторони позивача. 21.05.2021 року під час підготовчого судового засідання по справі № 592/2079/21, провадження № 2/592/992/21 представниця позивача адвокат Сукач Лариса Степанівна виписала та приєднала до матеріалів справи ордер адвоката, як підтвердження на представництво позивача при розгляді судової справи. Проте, при ознайомленні з матеріалами справи 08.05.2021 року представницею відповідача адвокатом Нежевело В. В. було виявлено, що приєднаний ордер адвоката представниці позивача містить суттєві недоліки, що порушує законні підстави на належне представництва сторони позивача. П. 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 року № 41, чітко регламентовано, що ордер повинен містити наступні реквізити: п. п. 12.3. - посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи) , уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа - означені дані в ордері не зазначені; - п. п. 12.8. - обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої (правової) допомоги, - в ордері не зазначено. Дані обставини свідчать про порушення норм процесуальних прав та зловживання процесуальними обов`язками стороною позивача та при цьому відсутності належних представницьких повноважень позивача адвокатом Сукач Л. С. в межах цивільної справи Ковпаківського районного суду м. Суми № 592/2079/21, провадження № 2/592/992/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без визначеного процесуального статусу: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, за наслідками розгляду визначених, ініційованих та заявлених у 2021 році позовних вимог, прохання у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю відмовити за безпідставністю і необґрунтованістю. Понесені судові витрати ОСОБА_1 залишити за позивачкою без компенсації та відшкодування за рахунок відповідача ОСОБА_2 . Понесені судові витрати відповідача ОСОБА_2 компенсувати за рахунок позивачки ОСОБА_1 (вхідний № 27196 від 20.07.2021 року) (а. с. 146-149) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.07.2021 року у справі № 592/2079/21, провадження № 2/592/992/21 у задоволенні заяви представниці відповідача ОСОБА_3 адвоката Нежевело Валентини Вікторівни про закриття судового провадження в частині позовної вимоги, яка раніше вже вирішувалася судом за позовом того з позивача, до того ж відповідача, з приводу того ж самого предмету позову, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, було відмовлено. Ухвала набрала законної сили 26.07.2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98540198, https://reyestr.court.gov.ua/Review/99050777) (а. с. 159-163) .

18.08.2021 року третя особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надали до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми пояснення щодо позову і відзиву, із змісту яких вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільною власністю, у якій вони залучені у якості третіх осіб. На цей час вони повідомляють суду про те, що вони, як треті особи, не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, але виступають на стороні позивачки, оскільки рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Вони є співвласниками буд. АДРЕСА_1 із ОСОБА_1 , який перебуває у їхній спільній сумісній власності. Вони згодні із позовом ОСОБА_1 та вважають, що з боку відповідача ОСОБА_2 чиняться перешкоди їм в користуванні земельною ділянкою, площею 52 м ? , яка перебуває у спільному користуванні сторін та використовується у якості двору. У спільному дворі знаходяться різні речі, належні відповідачу, які створюють непривабливий вид двору та не надають можливості для заїзду їхнього автомобілю. До речі, вони не мають намір зберігати належний їм автомобіль у спільному дворі перед вікнами відповідача, оскільки у спільному дворі знаходиться частина належного їм будинку, поруч з яким вони будуть ставити свій автомобіль, тому заперечення відповідача є безпідставними. Вони вважають, що земельна ділянка, яка перебуває у спільному користуванні, повинна утримуватися тільки в інтересах обох сторін, виключно як частина двору, призначена для проходу та заїзду автотранспорту. У власності ОСОБА_2 мається земельна ділянка, яку він може використовувати на свій розсуд та розмістити там всі речі та предмети, які розміщені ним на спільній ділянці. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою на засадах добросусідства. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 53, 192 ЦПК України, вони просили задовольнити позов ОСОБА_1 і вважати доводи відповідача ОСОБА_2 безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу (вхідний № 30743 від 18.08.2021 року) (а. с. 180, 181) .

14.09.2021 року представниця відповідача ОСОБА_2 адвокат Нежевело Валентина Вікторівна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву з аргументацією сторони відповідача щодо отриманих від сторони позивача документальних доказів (фотосвітлин) , із змісту якої вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/2079/21, провадження № 2/592/992/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без визначеного процесуального статусу: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю. Позовні вимоги ОСОБА_1 не визнаються. Стороною відповідача після останнього судового засідання по суті справи було отримано копії фотосвітлин, як додаткові документальні докази, які сторона позивача просить приєднати до матеріалів справи. Увага суду звертається на той факт, що стороною повивача жодним чином не обґрунтовано поважність пропуску процесуального строку на подання документальних доказів, які сторона позивача просить приєднати до матеріалів справи. Згідно ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Копії доказів (крім речових доказів) , що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Також даною нормою встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. Ст. ст. 77-79 ЦПК України розкрито питання належності, допустимості та достовірності доказів. Ч. 3 ст. 44 ЦПК України закріплено, що, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Сторона відповідача надає аргументацію щодо отриманих поштою копій фотосвітлин (надано стороною позивача 26.07.2021 року через канцелярію суду після судового засідання) . Так, надані до суду позивачкою фотосвітлини зроблені давно, та частіша з них вже є неактуальною, адже ті обставини, які на фото відображені, вже або змінені або модернізовані. На момент попереднього засідання 26.07.2021 року біля будки на території спільного подвір`я вже стояв парканчик (на фото 3 і 5 видно тільки початок роботи по його встановленню) , який встановлено за рахунок лише відповідача. Позивачка не брала жодної участі у встановлені паркану, який навпаки забезпечує привабливий вид спільного подвір`я. Мішок з будматеріалами (дошки та інше) давно відсутні на території (перебував мішок тимчасово при здійсненні деяких робіт пов`язаних з благоустроєм спільної території) . Матеріали використали і мішок прибрано (його видно на фото 7 та 8 на задньому плані за дитячим велосипедом) . Даний мішок знаходився саме там тому, що у відповідача немає ні сараю, ні погріба, де б будівельні матеріали могли б зберігатися. Недоглянута ділянка з побитим асфальтом, яка заросла травою, знаходиться біля будинку сторони позивача родини ОСОБА_8 (фото 4) . Тому фото 4 навпаки доводить халатне ставлення ОСОБА_8 до спільної території, в догляді якої сторона позивача ніколи не брала участі. Наявні на світлинах дошки покладені з метою забезпечення нормального проходу в дождьовий період для того, щоб не проходити по грязюці. Наявні на світлинах квіти навпаки доводять бережливе ставлення сторони відповідача до спільного подвір`я. Залишається актуальним питання - де захащування та неналежний вид подвір`я спільного з боку ОСОБА_2 , що так активно намагається нав`язати суду сторона позивача? Сторона відповідача вже надала до суду належні фотосвітлини, на яких відображено реальний стан та вигляд спільного подвір`я, на яких відображено дбайливе ставлення господарів родини Богушів (сторона відповідача) до спільної території подвір`я та приведення зовнішнього виду подвір`я в охайний та належний стан (що суперечить позовним вимогам сторони позивача) , а саме: - установки паркану, який родина ОСОБА_11 (сторона відповідача) влаштовувала самостійно та за власний кошт з метою дотримання умов благоустрою та створення естетичного вигляду подвір`я в межах території земельної ділянки спільного користування (позивач та треті особи участі не брали, хоча паркан установлено напроти стіни частини будинковолодіння сімейства ОСОБА_8 та їх вікно виходить на даний паркан) ; - догляду за територією подвір`я в межах земельної ділянки площею 52 м ? спільного користування (до речі напроти стін будинковолодіння сімейства ОСОБА_8 ) ; - використання собачої будки згідно цільового призначення, та, відповідно, відсутності будь-яких нововиявлених обставин щодо даного об`єкту після ухвалення рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року у справі № 592/7190/18, провадження № 2/592/499/19, яким уже було вирішено питання по собачій будці. Таким чином, вчергове констатується на безпідставності та необґрунтованості заявлених позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю. Сторона відповідача заперечує щодо приєднання до матеріалів справи наданих після останнього судового засідання по суті стороною позивача у додатку до заяви від 26.07.2021 року фотосвітлин, що пов`язано з порушенням процесуального строку подання означених доказів, не дотримання порядку їх приєднання, не доведення завчасно копій документальних доказів відповідачу та третім особам, та неактуальності інформації, яка зазначена на світлинах (вхідний № 34128 від 14.09.2021 року) (а. с. 182, 183) .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представниця адвокат Сукач Лариса Степанівна надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Вони просили: 1. Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 52 м ? , яка перебуває в її спільному користуванні з відповідачем ОСОБА_2 та зобов`язати його звільнити двір загального користування, площею 52 м ? , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , від собачої будки, старих меблів, ящиків, відер, палок, лопат, граблів та іншого непотребу та зобов`язати ОСОБА_2 використовувати спільну земельну ділянку тільки для проходу і заїзду автотранспорту. 2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3100,00 грн. .

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 , його представник адвокат Цуркан Віктор Іванович, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не прибули. Про місце, дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Їхнє неприбуття не є перешкодою для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представниця відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_12 надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Вона просила відмовити у задоволенні позову.

Ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позовну заяву, відповіддю на відзив на позовну заяву, із заявою по суті справи, поясненнями третіх осіб, вислухавши пояснення та думки позивачки, представниці позивачки, представниці відповідача, вислухавши пояснення свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , дослідивши та перевіривши документи та копії документів, доданих до позовної заяви, до відзиву на позовну заяву, які містяться в матеріалах судового провадження, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти) , якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що п. 1 ст. 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, даний пункт передбачає "право на суд" , одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.05.2017 року у справі № 592/3304/17, провадження № 2/592/1163/17 позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент забезпечення ресурсних платежів про визначення порядку користування земельною ділянкою було залишено без розгляду. Копію ухвали було постановлено надіслати сторонам до відома. Ухвала набрала законної сили 14.11.2017 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/69833630) (а. с. 53, 121) .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року у справі № 592/7190/18, провадження № 2/592/499/19 позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , було задоволено частково. Було ухвалено здійснити поділ будинку "А-І" із господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 2 висновку № 51/1114/25 оціночно-будівельного та земельно-технічного дослідження від 06.06.2018 року (додаток № 1 до висновку) і визнати окремим об`єктом нерухомості 45/100 часток у домоволодінні і виділити у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спільну часткову власність кожному по 1/6 частки із спільної часткової власності у житловому будинку "А-1" житлову кімнату 1-2, площею 11,8 м ? , житлову кімнату 1-3, площею 11,5 м ? , житлову кімнату 1-4, площею 13,1 м ? ; приміщення прибудови "а-1" : кухня 1-1, площею 7,3 м ? ; приміщення прибудови "а-3" : коридор 1-5, площею 4,4 м ? , приміщення тамбуру "а-4" , тамбур ІІІ, площею 2,1 м ? ; з господарських будівель та споруд - підвал літ. "п/д" , вхід в підвал літ. "вх" , вбиральня "Е" , зливна яма "І" , Ѕ огорожі № 3, 5, 6, 7. Відповідачу ОСОБА_2 виділити у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , літ. "А-1" 55/100 часток у домоволодінні і визнати окремим об`єктом нерухомості житлову кімнату 2-2, площею 7,9 м ? , коридор 2-4, площею 4,1 м ? , житлову кімнату 2-5, площею 24,2 м ? , коридор 2-6, площею 6,1 м ? ; приміщення прибудови "а" : кухня 2-1, площею 9,8 м ? , коридор 2-3, площею 4,0 м ? , коридор 2-7, площею 5,6 м ? ; приміщення прибудови "а-5" : санвузол 2-8, площею 2,9 м ? , коридор 2-9, площею 1,9 м ? ; з господарських будівель та споруд - вбиральня "Д" , зливна яма "ІІ" , 1/2 огорожі № 3, 5, 6, 7. Було ухвалено припинити право спільної часткової власності на будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_2 . Було ухвалено визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 2 висновку № 51/1114/25 оціночно-будівельного та земельно-технічного дослідження від 06.06.2018 року (додаток № 2 до висновку) і виділити в користування ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 474 м ? з урахуванням площі під будівлями (відображена жовтим кольором) за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 було ухвалено виділити в користування земельну ділянку, площею 474 м ? з урахуванням площі під будівлями (відображена блакитним кольором) за адресою: АДРЕСА_1 . Було ухвалено залишити в спільному користуванні між співвласниками земельну ділянку, загальною площею 52 м ? . Межа, яка відокремлює земельну ділянку спільного користування співвласників показана червоним кольором і проходить по точкам А, Д, З. Межа, яка відокремлює земельні ділянки співвласників показана червоним кольором і проходить по точкам А, Б, Г, Д, Ж. Відрізок межі ділянки А-Б проходить по прямій лінії від червоної лінії розділив огорожу на частки розміром 13,17 м та 3,31 м; відрізок межі ділянки Б-В проходить по лінії розподілу житлового будинку; відрізок межі ділянки В-Г проходить по прямій лінії від лінії розподілу житлового будинку до суміжної ділянки АДРЕСА_3 ; відрізок межі ділянки Д-Е проходить від стіни житлового будинку, довжиною 8,03м (2,62 + 5,41) ; відрізок межі ділянки Е-Ж проходить по ломаній ліній до тильної сторони ділянки, розділивши огорожу на частки, розміром 8,02 м та 8,83 м. Було ухвалено зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати паркан, який відділяє двір від виходу на сторону земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Було ухвалено зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати засув на воротах. В іншій частині позову було відмовлено. Було ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2708 грн. 80коп. в відшкодування судового збору та 4100 грн. в відшкодування витрат за надання експертного висновку. Рішення набрало законної сили 14.01.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/84863971, https://reyestr.court.gov.ua/Review/85071146) (а. с. 7-13, 54-60, 122-128) .

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 14.01.2020 року у справі № 592/7190/20, провадження № 22-ц/816/82/20 було прийнято відмову ОСОБА_2 від апеляційної скарги на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року в даній справі. Було закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 рок у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 про поділ будинку і земельної ділянки в натурі та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Ухвала набрала законної сили 14.01.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/86894854, https://reyestr.court.gov.ua/Review/86909122) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.09.2020 року у справі № 592/7190/18, провадження № 2-во/592/68/20 заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було задоволено частково. Було ухвалено виправити арифметичну помилку в рішенні Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року у справі № 592/7190/18, зазначивши в мотивувальній та в резолютивній частинах рішення після слів "визнати окремим об`єктом нерухомості 45/100 часток у домоволодінні і виділити у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спільну часткову власність кожному" слова "по 1/3 частки" замість слів "по 1/6 частки" . В іншій частині у задоволенні заяви було відмовлено. Ухвала набрала законної сили 28.09.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/91458772, https://reyestr.court.gov.ua/Review/91549503) (а. с. 61, 62, 129, 130) .

Із змісту п. "е" ч. 1 ст. 91 ЗК України вбачається, що власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Із змісту п. "е" ч. 1 ст. 96 ЗК України вбачається, що землекористувачі зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо) . Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) . Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо) .

Право добросусідства в суб`єктивному аспекті являє собою сукупність прав власників та користувачів земельних ділянок на найбільш повне, безпечне та комфортне користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення. Цим правам кореспондує сукупність обов`язків власників та користувачів сусідніх (суміжних) земельних ділянок, які полягають у зміні характеру чи припиненні здійснюваної ними діяльності, яка хоча не суперечить цільовому призначенню належних їм земельних ділянок, але негативно впливає на сусідів (сусідні земельні ділянки) . Право добросусідства в об`єктивному розумінні є інститутом земельного права.

Правила добросусідства, закріплені у даній статті, стосуються сусідніх землевласників та землекористувачів (не лише суміжних) , тобто всіх, чия діяльність може справити негативний вплив на інші земельні ділянки.

Для регулювання сусідських відносин важливе значення мають загальні положення ст. 13 ЦК України щодо меж здійснення цивільних прав. Зокрема, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (так звана шикана) . Проявом дії цього правила у сусідських відносинах може бути, наприклад, заборона зведення споруд, що зводяться власником земельної ділянки з єдиною метою дошкулити сусідам.

Положення ч. 1 ст. 103 ЗК України мають, на жаль, характер заклику, а не формально-юридичного припису. Звичайно, повністю формалізувати відносини сусідства неможливо, проте термін найменші незручності є вочевидь непридатним для регулювання цих відносин. Найменші незручності будуть завдаватися лише тоді, коли земельна ділянка не буде використовуватися взагалі.

Тому в ч. 1 ст. 103 ЗК України йдеться про неможливість використання особою свого права на шкоду іншим особам. Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні своїх прав особа повинна також додержуватися моральних засад суспільства.

Таким чином, зловживання правом або шикана є неприпустимою з боку власників земельних ділянок чи землекористувачів, якщо таке здійснення права може порушувати права інших осіб.

З урахуванням історичного та зарубіжного досвіду при формулюванні законодавчих положень про правила добросусідства доцільно встановити загальне правило, за яким землевласник зобов`язаний використовувати свою власність розумно; якщо власність використовується незаконно або нерозумно, то власник несе відповідальність за шкоду, заподіяну іншим. На противагу, власник зобов`язаний вживати заходів, щоб уникнути шкоди від "розумних дій" сусідів (наприклад, будівництво житла із відповідною інфраструктурою збільшило стікання води; власник нижче за течією зобов`язаний вжити розумних заходів для уникнення заподіяння йому шкоди) .

В цілому правила добросусідства дають можливість оцінити зворотну сторону прав власності та землекористування з точки зору їх впливу на права інших осіб.

Відносини у сфері порушення права у користуванні земельною ділянкою та відновлення такого права, регулюють Конституція України, ЗК України, ЦК України.

Досить часто виникають такі ситуації, коли конституційне право, передбачене у ст. 41 Конституції України щодо володіння, користування і розпорядження своєю власністю порушується іншими особами. Зокрема, поширеними є випадки у створенні перешкод у користуванні земельними ділянками (наприклад, облаштування паркану на чужій земельній ділянці, влаштування самовільного проїзду через земельну ділянку, тощо) . Одним із варіантів вирішення даної ситуації є звернення до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Відповідно до цієї статті, власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном. Зазначений позов отримав у літературі назву негаторний. Однією з особливостей цього позову, як правило, є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі. В протилежному випадку власник має право звернутися до суду з двома вимогами - про визнання права власності на майно та усунення перешкод у здійсненні щодо нього правомочностей. Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Крім того, негаторний позов має на меті усунення тривалих порушень зазначених повноважень власника, а не тих, що мали місце в минулому, що обумовлює непоширення на вимоги за негаторним позовом строків позовної давності. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то й відпадає підстава для пред`явлення негаторного позову. Власник має право у даному випадку вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами. Негаторним є також позов власника про усунення перешкод у здійсненні користування майном третіми особами, в яких існували підстави для цього, але вони згодом відпали (наприклад, у разі визнання угоди недійсною, припинення договору за угодою сторін та інше) . Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Проте, на жаль, ст. 391 ЦК України не встановлює ознаку протиправності дій особи. У судовій практиці відзначається про необхідність наявності протиправності у діях особи-відповідача. Для подання негаторного позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження були результатом винних дій відповідача чи спричиняли збитки, достатньо, щоб такі дії (бездіяльність) об`єктивно порушували права власника і були протиправними. В судовій практиці позивачі, як правило, не називають позов про усунення перешкод у здійсненні права власності негаторним, а лише зазначають конкретний зміст вимог, що не перешкоджає розгляду їх судом. Однак важливо, щоб позов про усунення перешкод у здійсненні власником правомочностей користування чи розпорядження відповідав вимогам цивільного процесуального законодавства, тобто щоб він відповідав усім формальним вимогам процесуального права і містив усі основні елементи цивільно-правового позову, якими, як вже зазначалося, є його предмет і підстава. Предмет негаторного позову становитиме вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення громадян з неправомірно займаних жилих приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника, тощо) . Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Згідно ч. 1 ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Захист речових прав на чуже майно можна визначити як використання управомоченими особами цивільно-правових способів відновлення порушених, невизнаних чи оспорених прав з метою усунення перешкод у їх здійсненні. Управомочена особа, право на чуже майно якої порушене також може звернутися з позовом про усунення будь-яких порушень свого права, не пов`язаних з неправомірним позбавленням володіння (негаторний позов) . Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування й розпорядження були результатом винних дій відповідача чи спричинили збитки. Достатньо, щоб такі дії (бездіяльність) об`єктивно порушували права суб`єкта речового права на чуже майно і були протиправними.

У п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року роз`яснено про те, що, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані) , на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність) , що порушують право позивача.

Згідно абз. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16.04.2004 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Судовим розглядом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перешкоджає позивачці ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою площею, загальною площею 52 м ? .

Відповідач ОСОБА_2 безпідставно чинить перепони позивачці ОСОБА_1 у реалізації нею права користування земельною ділянкою, загальною площею 52 м ? , а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку спільного користування площею 52 м ? за адресою: АДРЕСА_1 , від старих меблів, ящиків, відер, палок, лопат, граблів та інших речей.

З наведених норм матеріального права вбачається, що позов власника про усунення порушень права на землю, не пов`язаного із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником землі і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такі встановлені судом обставини у справі є підставою для відновлення порушених прав позивачки.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 довела факт порушення її прав з боку відповідача ОСОБА_2 та обрала належний і допустимий спосіб захисту порушеного права, відтак позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог про зобов`язання відповідача ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку спільного користування площею 52 м ? за адресою: АДРЕСА_1 , від старих меблів, ящиків, відер, палок, лопат, граблів та інших речей, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Представниця відповідача адвокат Нежевело Валентина Вікторівна не спростувала будь-яким чином обраний позивачкою спосіб відновлення її порушеного права.

Що стосується позовної вимоги про усунення ОСОБА_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 52 м ? , яка перебуває в її спільному користуванні з відповідачем ОСОБА_2 та зобов`язати його звільнити двір загального користування, площею 52 м ? , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , від собачої будки, то суд дійшов наступного висновку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року у справі № 592/7190/18, провадження № 2/592/499/19, яке набрало законної сили 14.01.2020 року, було встановлено, що встановлена відповідачем собача будка над частиною будинку, якою володіє відповідач з сім`єю, не створює позивачам жодних перешкод, відповідних доказів неможливості користування двором через цю собачу будку чи існування перешкод у користуванні двором, позивачами суду надано не було. Тому вимога позивачів про демонтаж собачої будки на виділену позивачам земельну ділянку задоволенню не підлягає.

Оскільки рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.10.2019 року у справі № 592/7190/18, провадження № 2/592/499/19 вже було вирішене це питання, відтак суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовної вимоги про усунення ОСОБА_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 52 м ? , яка перебуває в її спільному користуванні з відповідачем ОСОБА_2 та зобов`язати його звільнити двір загального користування, площею 52 м ? , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , від собачої будки, слід відмовити.

Що стосується позовної вимоги про усунення ОСОБА_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 52 м ? , яка перебуває в її спільному користуванні з відповідачем ОСОБА_2 та зобов`язати його використовувати спільну земельну ділянку тільки для проходу і заїзду автотранспорту, то суд дійшов наступного висновку.

Суд не має право забороняти щось на майбутнє з двох причин. По-перше: для захисту права суду необхідний факт його порушення, а чи відбудеться це у майбутньому - невідомо. По-друге: способи захисту порушеного права не абстрактні та формулюються позивачем як завгодно, а визначені виключно законом. Тому, якщо законом не передбачено такого способу захисту права "як зобов`язати відповідача вчиняти певні дії в майбутньому" , то у задоволенні такої позовної вимоги суду слід відмовити. При цьому виходити за межі позовних вимог і застосувати інший спосіб захисту порушеного права не заявлений позивачем суд не має права. Навіть якщо порушення права позивача очевидне.

Оскільки позивачкою ОСОБА_1 не було надано суду доказів того, що відповідач ОСОБА_2 перешкоджає використовувати спільну земельну ділянку тільки для проходу і заїзду автотранспорту, відтак суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовної вимоги про усунення ОСОБА_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 52 м ? , яка перебуває в її спільному користуванні з відповідачем ОСОБА_2 та зобов`язати його використовувати спільну земельну ділянку тільки для проходу і заїзду автотранспорту, слід відмовити.

Що стосується вимоги позивачки ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь судових витрат у справі, то суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ст. 141 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою) , наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці (наприклад, якщо позовну заяву про визнання договору (правочину) недійсним подано без вимоги застосування наслідків, передбачених ст. 216 ЦК України, тощо). За подання до суду таких заяв сплачується судовий збір згідно п/п 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011 року.

Для з`ясування питання про те, які вимоги відносяться до майнових, а які - до немайнових, суди повинні також враховувати роз`яснення, викладені у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин" № 5 від 30.03.2012 року № 5, згідно яким при пред`явленні позову про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, а також позову про визнання недійсним кредитного договору, договорів іпотеки, застави, поруки без застосування наслідків їх недійсності розмір судового збору обчислюється із ставок, встановлених законом за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, оскільки такі вимоги не є майновими та не підлягають грошовій оцінці.

Оскільки по даній цивільній справі вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, а саме: при частковому задоволенні позову немайнового характеру, оскільки позивачкою заявлена фактично одна позовна вимога немайнового характеру, відтак суд дійшов висновку про те, що з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) слід стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн. (а. с. 1) .

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) , виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) ; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ; 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Оскільки представницею позивачки ОСОБА_1 адвокатом Сукач Ларисою Степанівною було надано суду договір № 2 від 12.02.2021 року, дві квитанції від 12.02.2021 року на загальну суму 3100,00 грн. , оскільки, на думку суду, розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із: - складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) ; - часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ; - обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; - значенням справи для сторони, відтак суд дійшов висновку про те, що з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) слід стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3100,00 грн. .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 52 м ? , яка перебуває в її спільному користуванні з відповідачем ОСОБА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку спільного користування площею 52 м ? за адресою: АДРЕСА_1 , від старих меблів, ящиків, відер, палок, лопат, граблів та інших речей.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3100,00 грн. .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн. .

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається Сумському апеляційному суду.

Головуючий: І.Г. Бичков