Справа № 347/2226/20
Провадження № 22-ц/4808/607/21
Головуючий у 1 інстанції Драч Д. С.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Курило Вікторії Григорівни на рішення Косівського районного суду, ухвалене суддею Драч Д.С. 17 лютого 2021 року у м. Косові у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2020 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви б/н від 20.04.2011 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між нею та банком договір.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку, кредитний ліміт на якій збільшувався до 15000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Відповідач не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов договору, що відображається у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за Кредитним договором у неї станом на 04.10.2020 року наявна заборгованість у загальному розмірі 14803,28 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 11232,48 грн. (в тому числі 0,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту та 11232,48 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту), 0,00 заборгованості за нарахованими відсотками, 3570,80 грн. заборгованості за простроченими відсотками.

В зв`язку з наведеним просило стягнути з відповідача на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором у розмірі 14803,28 грн.

Рішенням Косівського районного суду від позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 20.04.2011 року станом на 04.10.2020 року в сумі 11232,48 грн. та судовий збір в сумі 1594,96 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Курило В.Г. подала апеляційну скаргу. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив коли саме виникла заборгованість за кредитним договором і чи існує вона взагалі.

Проаналізувавши додатки до позовної заяви можна дійти висновку, що банк декілька разів міняв кредитний ліміт та 05.07.2013 року його було збільшено до 15000 грн., проте відповідач даними коштами не користувалась, оскільки, 26.07.2013 року його було знижено до 5000 грн.

Апелянт вважає необґрунтованим те, що з отриманих 5000 грн. кредитних коштів оплачено пені і штрафу 2200 грн., сплачено комісії 1040 грн., взято на страховий платіж за договором страхування кредитного ліміту 2790,09 грн., за страховку життя 480 грн. і відповідач залишилась винна банку 11232,48 грн.

Зазначає, що Умови та Правила надання банківських послуг в АТ КБ ПриватБанк як умови Кредитного договору №б/н від 20.04.2011 є недійсними, а зі сторони позивача при укладенні договору вчинено обман по відношенню до ОСОБА_1 як слабшого учасника ринкових послуг.

Крім того, договір (анкета-заява) не передбачає сплату відсотків та комісійної винагороди, проте з виписки, яка є в матеріалах справи вбачається, що банк її стягував щомісячно з позичальника.

При укладенні договору споживачу не була повідомлена вищезазначена інформація, а тому вона була позбавлена можливості достеменно оцінити розмір майбутніх витрат, які зобов`язана здійснити на виконання договору.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 20.04.2011 року підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ ПриватБанк (а.с. 13).

В матеріалах справи наявний також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 14-39).

Відповідно до Довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 отримала кредитні картки № НОМЕР_1 з терміном дії до 09/16, № НОМЕР_2 з терміном дії до 06/17, № НОМЕР_3 з терміном дії до 09/18, № НОМЕР_4 з терміном дії до 12/21 та № НОМЕР_5 з терміном дії до 04/22 (а.с. 11).

З Довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 вбачається, що 05.07.2013 року на ній було встановлено кредитний ліміт у розмірі 15000 грн., який 26.07.2013 року зменшено до 5000 грн., 31.01.2017 року збільшено до 6000 грн., а 05.03.2020 року його зменшено та встановлено 0,00 грн. (а.с. 12).

З Виписки по картках відповідача вбачається, що вона користувалася кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, здійснювала платежі, а також поповнювала картку (а.с. 48-54).

Згідно з наданим розрахунком заборгованості за договором б/н від 20.04.2011 року станом на 04.10.2020 року заборгованість відповідача становить 14803,28 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 11232,48 грн. (в тому числі 0,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту та 11232,48 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту), 0,00 заборгованості за нарахованими відсотками, 3570,80 грн. заборгованості за простроченими відсотками (а.с. 10)

Ухвалюючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. При цьому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути таку його складову, як прострочені відсотки за користування кредитом.

Апеляційним судом встановлено, що в Анкеті-заяві позичальника №б/н від 20.04.2011 року не встановлена процентна ставка. Така містить тільки анкетні дані та контактну інформацію позичальника.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Однак місцевий суд правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», які надав позивач, погоджені відповідачем при підписанні заяви-анкети про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк». І такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками.

Разом з тим АТ «КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок.

Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), а також в постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №345/2633/20 (провадження №61-494св21).

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку з відповідача на користь банку заборгованості по тілу кредиту.

Однак, як вбачається з виписки по рахунку про рух грошових коштів (а.с. 48-54) та копії довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 12) ОСОБА_1 фактично користувалася максимальним кредитним лімітом 6000,00 грн.

Користування відповідачем кредитним лімітом в сумі 15000,00 грн. АТ «КБ «ПриватБанк» не доведено, оскільки згідно вищевказаної довідки та виписки такий було зменшено до 5000,00 грн. 26.07.2013 року, а відповідач користувалася кредитними коштами з 26.07.2013 року.

Наведеного суд першої інстанції не врахував, а тому рішення місцевого суду на підставі статті 376 ЦПК України в цій частині слід змінити, стягнувши з відповідача на користь банку заборгованість за тілом кредиту в сумі 6000,00 грн.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 851,97 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, а з позивача на користь відповідача -1114,48 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги. Шляхом зарахування судового збору остаточно з позивача на користь відповідача слід стягнути 262,51 грн. судового збору.

Частиною шостою ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Курило Вікторії Григорівни задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 17 лютого 2021 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за Кредитним договором б/н від 20.04.2011 року станом на 04.10.2020 року та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту за Кредитним договором б/н від 20.04.2011 року.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) 262 (двісті шістдесят дві) грн. 51 коп. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 17 червня 2021 року.