Справа № 562/644/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

"15" червня 2021 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

секретар судового засідання Парфенюк Т.А.,

учасник справи: представник позивача-адвокат Ярмольчук С.В.,

представник відповідача-адвокат Собчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Земляприватінформ» про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и в:

У поданій в суд заяві позивач ОСОБА_1 просить визнати недійсним договір про надання послуг від 26 травня 2020 року, укладений між ним та директором ТОВ «Земляприватінформ», судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що укладений договір про надання послуг від 26 травня 2020 року суперечить вимогам цивільного законодавства, оскільки розмір винагороди визначено в іноземній валюті без зазначення його еквівалента та в договорі не зазначено рахунка, на який мала проводитися оплата, не зрозуміло з ким він укладений, положення оскаржуваного договору суперечать загальним засадам права власності, а надання виконавцю ексклюзивного виключного права на пошук покупця є порушенням прав споживача.

У відзиві на позов відповідач просить у задоволені позову відмовити, мотивуючи тим, що в договір про надання послуг є консенсуальним та вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов. Банківські реквізити сторін, за якими має проводитися оплата за укладеним договором, не є істотними умовами цього договору. Чинним законодавством хоча й закріплено статус національної валюти як єдиного законного платіжного засобу на території України, однак не містить заборони на визначення у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті. Виходячи із загальних принципів цивільного законодавства свободи договору, сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а тому оспорюваний позивачем договір не суперечить приписам Закону України «Про захист прав споживачів».

У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами представника відповідача та вказав, що свобода договору не може порушувати вимоги чинного законодавства. Оскаржуваний договір містить положення, які зобов`язують надати виконавцю ексклюзивне виключне право на пошук покупця, що є порушенням прав споживача.

Письмових заперечень щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів відповідач не подавав.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю.

Представник відповідача позов не визнав з наведених у відзиві підстав.

Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Частинами першою - третьої, п`ятою ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Згідно положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.901 ЦК України).

Установлено, що 26 травня 2020 року між ОСОБА_2 «замовник» та директором ТОВ «Земляприватінформ» в особі ОСОБА_3 , що діє на підставі Статуту, «виконавець» укладено договір про надання послуг, за яким замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язок сприяти відчуженню квартири в м.Здолбунів Рівненської області загальною площею 42,9 кв.м, яка належить замовником на підставі договору купівлі-продажу.

Укладений договір підписаний директором ТОВ «Земляприватінформ» як уповноваженою посадовою особою товариства відповідно до Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Пунктом 4.2 договору визначено, що розмір винагороди виконавця за договором становить 5% від остаточної ціни об`єкту, але не менше ніж 1300 доларів США. Зазначені грошові кошти замовник зобов`язується сплатити виконавцеві на вказаний у договорі рахунок протягом 3 банківських днів, наступних за підписанням основного договору або акту приймання передачі наданих за договором послуг.

Тобто, розмір винагороди виконавця залежить від остаточної ціни об`єкту, але на може бути меншою за 1300 доларів США, а початкова ціна об`єкта визначена у розмірі 15000 доларів США.

Згідно положень ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до частин 1, 2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За приписами ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що незалежно від визначеної сторонами валюти зобов`язання, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є виключно національна валюта України.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15 березня 2018 року в справі №686/843/16-ц та від 25 липня 2018 року в справі №308/3824/16-ц.

Отже, чинне законодавство не містить заборони на визначення у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента в іноземній валюті.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору;

Пунктом 3.3.1 договору про надання послуг замовник надав виконавцеві протягом дії договору ексклюзивне виключне право на пошук покупця на об`єкт, що є правом особи, яка укладає відповідний правочин, та не порушує його право власності.

Згідно п.1.1.1 договору «Ексклюзивні права» - це права на проведення переговорів з третіми особами в інтересах замовника, які виникають з питань укладення основного договору щодо вказаного в п.2.1 договору нерухомого майна та надання замовником виключно виконавцеві та протягом договору не можуть бути надані іншим особам на території України.

Замовник гарантував виконавцеві та підтвердив, що на момент укладення договору, протягом строку його дії та під час укладення основного договору, що передбачає перехід майнових прав) не є і без відома виконавця відчужуваним в будь-який спосіб: проданим, переданим безкоштовно, подарованим, заставленим тощо (п.2.4.договору).

Також замовник зобов`язувався утримуватися від будь-яких переговорів із третіми особами без участі виконавця, а у випадку виконання намірів третіх осіб повідомити про це виконавця; не здійснювати без участі виконавця будь-які договори щодо об`єкту з будь-якою третьою особою (пункти 3.3.4 3.3.5 договору).

У разі самостійного продажу замовником об`єкта нерухомості або відмови від продажу даного об`єкта під час дії даного договору замовник зобов`язується виплатити виконавцеві винагороду в розмірі, вказану в п.4.2 даного договору (п.5.5 договору).

Крім того, в прикінцевих положеннях договору зазначено, що якщо після укладення договору з`ясується, що будь-яка із сторін не мала права його укладати і його дія має бути припинена, то винна сторона зобов`язана відшкодувати іншій стороні усі витрати, які та понесла у зв`язку з укладенням та виконанням договору, а також спричинені такій стороні збитки (п.7.7 договору).

Таким чином, указаними положенням оспорюваного договору відповідно до чинного законодавства України сторонами визначено, зокрема, права та обов`язки договору про надання послуг з пошуку покупця, відповідальність сторін і поняття, які використовуються в договорі, строк дії договору до 31 грудня 2020 року та підстави його дострокового розірвання, у тому числі за ініціативою будь-якої сторони, з якими повністю погоджувався позивач, добровільно підписуючи договір та розуміючи всі їх положення.

Доказів укладення Основного договору, в якому була б визначена остаточна ціна об`єкту, або складання акту прийому передачі наданих за договором послуг суду не надано.

Досліджені вище умови договору свідчать про те, що позивач як споживач послуг мав можливість відмовитися від послуг відповідача під час його дії, спір виник саме через неналежні дії позивач, який без відома виконавця та у порушення умов договору здійснив відчуження об`єкта і в повній мірі скористався всіма своїми правами на власність, а тому доводи про порушення його прав споживача та права власності не є переконливими та не ґрунтуються на вимогах закону.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому у задоволені позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.258-273, 351 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Земляприватінформ» про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанціїпротягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією ЦПК України (п.15.5 «Перехідних положень»).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Текст повного рішення виготовлено 18 червня 2021 року.

Суддя: