Справа № 141/965/18
Провадження № 22-ц/801/2426/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Климчук С. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 рокуСправа № 141/965/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Панасюка О.С., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Климчуком С.В., дата складення повного тексту рішення невідома, в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У вересні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.12.2010 в розмірі 113 176,51 грн станом на 03.06.2018, яка складається з наступного: 7 346,92 грн заборгованість за кредитом; 105 829,59 грн заборгованість за відсотками за період з 06.12.2010 по 03.03.2018.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав заяву №б/н від 06.12.2010, згідно якої отримав кредит у розмірі 9 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті «www.privatbank.ua» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У порушення умов кредитного договору, у відповідача станом на 03.06.2018 виникла заборгованість у розмірі 113 176,51 грн, яка складається з наступного: 7 346,92 грн заборгованість за кредитом; 105 829,59 грн заборгованість за відсотками за період з 06.12.2010 по 03.03.2018.

Порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.12.2010 в розмірі 113 176,51 грн: 7 346,92 грн. - заборгованість за кредитом; 105829,59 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також витрати по відшкодуванню судового збору в сумі 1762 грн. 00 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскільки він не знав про розгляд справи, тому був позбавлений можливості подати свої пояснення щодо суті спору. Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, довідка про отриманні картки, довідка про зміну умов кредитування не місять його підпису. Анкета-заява не містить даних про умови кредитування. Відповідно до постанови ВП ВС від 03.07.2019 у справі №342/180/17 банк має право на повернення сум фактично отриманих коштів, однак, зважаючи на те, що останній платіж ним здійснено 26.09.2014, у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 7 346,92 грн слід відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності. Наявні в матеріалах справи докази не засвідчені належним чином.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту та процентами суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що 06.12.2010 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ «ПриватБанк», укладено кредитний договір №б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.12).

В анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 бажає оформити наступні картки: ощадкнижка (депозит) та дебетова особиста карта.

Будь-яких інших відомостей (зокрема, щодо строку дії договору, процентної ставки, тощо) анкета-заява не містить.

Факт укладення кредитного договору шляхом підписання анкети-заяви, отримання картки та користування кредитними коштами ОСОБА_1 не заперечує.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, відповідно до вказаних норм ОСОБА_1 зобов`язаний повернути заборгованість за кредитним договором, і в даному випадку це тіло кредиту (сума, якою користувався відповідач).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить застосувати до позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту позовну давність. Зазначає, що останній платіж на виконання умов кредитного договору був здійснений ним 26.09.2014.

За загальним правилом статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі N 14-59цс18 Велика Палата Верховного Суду з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від правового висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року у справі N 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі N 6-1374цс17, згідно з яким позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а оскільки статті 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування позовної давності. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей для подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести в суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним в суді першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасників процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності.

З матеріалів справи слідує, що направлені судом ОСОБА_1 поштові конверти повернулися на адресу суду із відмітками пошти про причини повернення: «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення не проживає», «адресат вибув» (а.с.108, 110-111).

Тобто, ОСОБА_1 не був належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, а відтак заява про застосування позовної давності підлягає до розгляду судом апеляційної інстанції.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля. Перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Наведені Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування позичальником не підписані.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 прийшла до висновку, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, Умови та правила банківських послуг не можна брати до уваги в обґрунтування вимог позову, а тому можна стверджувати, що між сторонами в даному випадку не було належним чином погоджено строк дії договору, строк дії картки, порядок погашення заборгованості (зокрема, наявність чи відсутність ануїтетних платежів), відсотки за користування кредитом, тощо.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк», перший перевипуск картки за укладеним між сторонами кредитним договором відбувся 11.03.2013 (а.с.63).

Відповідач отримав карту у 2010 році внаслідок укладення кредитного договору та користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку.

Не приймаючи до уваги положення Умов та правил надання банківських послуг, яким позивач обґрунтовує право банку щодо перевипуску картки, не можна говорити, що відповідач погодив з банком його право в односторонньому порядку перевипускати карту чи доказів на підтвердження наявності волевиявлення з боку відповідача на такі дії (зокрема, заява останнього), оскільки докази в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів вважає, що строк дії картки, яку отримав ОСОБА_1 у 2010 році закінчився в день, який передував дню перевипуску картки після дати її отримання, а саме 10.03.2013.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦПК України).

Однак, у ч. 1 ст. 264 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Встановлено, що останнє погашення заборгованості здійснено ОСОБА_1 26.09.2014 в розмірі 87,37 грн (переказ коштів між рахунками за договором) (а.с.58).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зроблено правовий висновок про те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу» (пункт 59).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що перебіг позовної давності за вказаним кредитним договором починається з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, тобто перебіг позовної давності почався з моменту останнього платежу ОСОБА_1 по кредиту, тобто 26.09.2014.

З позовом банк звернувся 05.09.2018 (а.с.46), тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 346,92 грн слід відмовити з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Суд першої інстанції, стягуючи заборгованість по процентам, залишив поза увагою ту обставину, що в заяві позичальника від 06.12.2010 процентна ставка не зазначена, і суд безпідставно при винесенні рішення не керувався постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

За встановлених вище обставин, не беручи до уваги Умови та правила банківських послуг, якими позивач обґрунтовує ще вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам, відсутні договірні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам в розмірі 105 829,59 грн,

А тому вимоги позову в цій частині теж не підлягають до задоволення у зв`язку з їх безпідставністю.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права (п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2020 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та відмовою у задоволенні позову, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 141 ЦПК України слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 643 грн, який документально підтверджений.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) гривні.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.С. Панасюк

М.М. Якименко