Справа № 524/1095/21
Провадження №2/524/1769/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16.06.2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:

головуючого - судді Вінтоняк Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Воблікової І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 03.12.2020 року відповідач пошкодив транспортний засіб, який належить позивачу - Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , завдавши збитків на суму 12909, 97 грн.

Посилаючись на те, що відповідач, має відшкодувати завдану позивачу шкоду, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь 12909, 97 грн., 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 700 грн., а також судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 01 березня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою суду від 13 травня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 16 червня 2021 року постановлено розглядати справу у заочному порядку.

Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених в ньому, проти заочного розгляду справи не заперечував, розглянути справу у відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 03.12.2020 року було пошкоджено транспортний засіб Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: розбито задній правий ліхтар (а.с. 3, 69-70).

В ході судового розгляду встановлено, що пошкодження заднього правого ліхтаря транспортного засобу сталося внаслідок розбиття його відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується його поясненнями, наданими працівникам поліції та матеріалами, які були зібрані на підставі заяви ОСОБА_3 , зареєстрованої до ІТС ІПНП (ЖЄО) від 03.12.2020 року № 33129 (а.с. 65-75).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 174-20 від 14.12.2020 року, який складено судовим експертом Сумцовим С.С., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 12909,97 грн. (а.с. 11-17).

В ході судового розгляду суд прийшов до висновку, що між сторонами склалися правовідносини з приводу відшкодування шкоди внаслідок пошкодження майна, що належить позивачу.

Відповідно до вимог ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Норми статті 1166 ЦК України передбачають презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначене презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про стягнення відшкодування на користь позивача, судом взято до уваги матеріали, які були зібрані на підставі заяви ОСОБА_3 , зареєстрованої до ІТС ІПНП (ЖЄО) від 03.12.2020 року № 33129, відповідно до яких достеменно встановлено вину відповідача у пошкодженні транспортного засобу. Будь-яких доказів, на підставі яких можуть бути спростовані вищевстановлені факти, відповідачем до суду не надано.

Судом при визначенні суми, яку належить стягнути в рахунок відшкодування завданої шкоди, враховується, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 174-20 від 14.12.2020 року, розмір матеріальної шкоди складає 12909,97 грн. З урахуванням зазначеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 12909,97 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

З вищенаведеного слідує, що для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, при цьому, в силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, вона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Обґрунтовуючи моральну шкоду розміром 3000 грн., завдану відповідачем, позивач посилається на душевні страждання, яких він зазнав внаслідок пошкодження майна, необхідність змінювати свій уклад життя через організацію ремонту автомобіля.

На думку суду, позивачем не надано належних доказів в обґрунтування моральної шкоди та розміру компенсації. Крім того, пошкодження транспортного засобу позивача було незначним (пошкодження правого ліхтаря) та не потребувало значного часу для відновлення транспортного засобу. З огляду на викладене, суд вважає, що достатньою сатисфакцією для позивача, зважаючи на характер правовідносин, що виникли між сторонами, буде стягнення завданої матеріальної шкоди.

З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші витрати у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (остаточне рішення від 02 червня 2014 року) зазначено, що згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (пункт 268); а сума гонорару, яка визначена між адвокатом та клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. згідно з квитанцією № 0.0..2 від 18.02.2021 року (а.с. 31).

Крім того, витрати на проведення автотехнічного дослідження, виконаного на замовлення ОСОБА_1 , склали 700 грн. (а.с. 20), а відтак позивач має право на отримання зазначених коштів.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Статтею 137 ЦПК України визначено поняття витрат на правничу допомогу та порядок їх відшкодування, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, позивачем ставиться питання про стягнення з відповідача на свою користь суми понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 2500 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги від 15.12.2020 року та акт про надані послуги з правничої допомоги та їх оплату, відповідно до якого адвокатом надано позивачу послуги з правничої допомоги на загальну суму 2000 грн., з яких 500 грн. - правова консультація, 500 грн. складання заяви про забезпечення доказів, 1000 грн. складання позовної заяви про відшкодування шкоди.

Ухвалою суду від 24.12.2020 року по справі №524/8549/20 (суддя Нестеренко С.Г.) задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів шляхом витребування від Кременчуцького відділу поліції ГУ НП в Полтавській області відомостей про персональні дані особи, яка завдала шкоди, а саме: прізвища, ім`я, по батькові та відомості про адресу проживання та реєстрації ОСОБА_2 , а також інформації про адресу реєстрації відповідача. Крім того, витребувано від Кременчуцького управління ГУ ДФС у Полтавській області відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, суд вважає доведеними та такими, що підлягають стягненню з відповідача, витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача 12909,97 грн., що становить 81,14 % від заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 736 грн. 75 коп. (81,14 % від сплаченого судового збору в розмірі 908 грн.).

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 3436,75 грн. (736,75+ 700+2000=3436,75).

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 12909 (дванадцять тисяч дев`ятсот дев`ять) гривень 97 (дев`яносто сім) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 3436 (три тисячі чотириста тридцять шість) гривень 75 (сімдесят п`ять) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 16.06.2021 року.

Головуючий суддя: Н.Д. Вінтоняк