ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

14 червня 2021 року

м. Харків

справа № 636/951/17

провадження № 22-ц/818/618/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Сидорчук М.О.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду питання про залучення до участі у справі правонаступника при розгляді апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області, ухвалене 05 липня 2018 року в складі судді Ковригіна О.С.,

УСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі Банк, ПАТ КБ «ПриватБанк» ) про захист прав споживача щодо стягнення грошових коштів, які перебувають на його особистих рахунках та на поточному банківському валютному рахунку, а також відсотків за користування грошовими коштами та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 20.12.2013 Банк відкрив йому особовий рахунок № НОМЕР_1 , на який 18.01.2014 позивачем було зараховано 16700 грн., № НОМЕР_2 , на який 20.11.2013 позивачем було перераховано 38900 дол. США, № НОМЕР_3 , на який позивачем було зараховано 5316 дол. США. В січні 2014 року відповідач відкрив позивачу для проведення платіжних розрахункових операцій поточний валютний рахунок № НОМЕР_4 , на якому знаходяться грошові кошти в сумі 5616,40 дол. США. Для самообслуговування зазначеного рахунку банком було надано позивачу платіжний засіб картку/рахунок № НОМЕР_4 «Золота картка для виплат бонус плюс», через яку здійснюються розрахункові касові операції. Для особистого користування зазначеною карткою/рахунком позивач встановив особистий код пароль (пін) доступу, через який тільки він особисто міг отримувати у банкоматі інформацію про наявні кошті на рахунку та здійснювати розрахункові касові операції. У червні 2014 року позивач дізнався про те, що його банківські рахунки заблоковано внаслідок того, що вказані рахунки були відкриті у відділенні Банку, розташованому у АР Крим. Відповідач відмовився видати позивачу кошти з вказаних рахунків, а на численні запити позивача надавав письмові відповіді без зазначення конкретних причин блокування рахунків та прямої відмови у видачі грошових коштів, що обліковуються на вказаних рахунках. Оскільки позивач не може надати суду докази на підтвердження додержання письмової форми договроу банківського вкладу, укладені між ним та Банком договори є нікчемними. Проте, Банк має повернути йому грошові кошти, що знаходяться на вищезазначених рахунках, на підставі вимог ст.ст. 216,1212,1214 ЦК України, як безпідставно набуті.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 05 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5316 доларів США (140544,31 грн. відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 05.07.2018 26,437983 грн. за 1 долар США), що містяться на банківському рахунку НОМЕР_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк»; грошові кошти в розмірі 38900 доларів США (1028437,53 грн. відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 05.07.2018), що містяться на банківському рахунку НОМЕР_2 у ПАТ КБ «ПриватБанк»; грошові кошти в розмірі 16700 грн., що містяться на банківському рахунку НОМЕР_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк»; грошові кошти в розмірі 5616,07 доларів США (148477,56 грн. відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 05.07.2018), що містяться на банківському рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» для виконання операцій за карткою № НОМЕР_4 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що законом не встановлено особливих вимог до форми договору банківського рахунку. Позивачем надано достатні докази, які свідчать про відкриття позивачу банківських рахунків № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 (рахунок за номером картки) та здійснення операцій за вказаними рахунками та докази внесення грошових коштів на вказані рахунки, дані про подальші операції за вказаними рахунками. вказані рахунки та інформацію про подальші операції за вказаними рахунками. В той час, як відповідачем не надано доказів, що підтверджують неправомірність розрахунків позивача або підтверджують факт закриття вказаних рахунків з виплатою позивачу всіх коштів з таких рахунків. З метою встановлення інформації про залишок грошових коштів на рахунках позивача ухвалою суду було витребувано у ПАТ КБ «ПриватБанк» інформацію про наявність вказаних рахунків, власника рахунків, проведені операції та поточний залишок грошових коштів на таких рахунках. Суд відхилив посилання Банку на неможливість надання зазначеноїх інформації з посиланням на те, що з моменту окупації АРК та міста Севастополя у Банку відсутній доступ до документів на паперових носіях та інформації на електронних носіях, серверах, які були розташовані на окупованій території, та які б містили дані щодо укладених договорів банківського рахунку з ОСОБА_1 . Оскільки з наданих позивачем виписок, листів банку та термінальних чеків вбачається, що Банк володіє інформацією за вказаними рахунками та продовжує здійснювати за ними певні операції. Суд не прийняв до уваги посилання відповідача на судові рішення у справі №636/3779/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема рішення Апеляційного суду Харківської області від 18.08.2015, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки предмет позову у справі, що розглядається, є іншим стосовно справи №636/3779/14-ц, факти обставин відкриття банківських рахунків з приводу яких заявлені позовні вимоги, а також розмір залишку коштів на вказаних рахунках не встановлювались у справі №636/3779/14-ц. Суд не погодився з доводами відповідача щодо зміни боржника за вказаними банківськими договорами (з ПАТ КБ «Приватбанк» на АНО «ФЗВ» на території АРК, що функціонує за законами РФ), і того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем, оскільки боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Договір на банківське обслуговування ОСОБА_1 було укладено з юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», обслуговування рахунків також здійснюється ПАТ КБ «ПриватБанк». На момент розгляду справи відповідач продовжує здійснювати свою діяльність, у процедурі банкрутства не перебуває, зареєстрований за юридичною адресою: АДРЕСА_1 . Позивач не надавав своєї згоди на заміну боржника у зобов`язанні. Законодавством України не передбачено зміну правовідносин за участю ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з окупацією території АРК. Законодавство РФ та будь-яке правове регулювання на окупованій території АРК не породжує правових наслідків згідно закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Згідно повідомлень, отриманих позивачем з Національного банку України, відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» незаконно заблокував рахунки, які банк відкрив на території Автономної Республіці Крим, останньому рекомендовано розблокувати їх за місцем нового проживання клієнтів. Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення відсотків за користування грошовими коштами та стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов`язань суд вказав, що позивачем не надано розрахунку вказаних сум та дати початку та закінчення періоду, за який позивач просить стягнути вказані суми. З наданих позивачем доказів неможливо встановити вказані обставини. Оскільки зазначені вимоги позивачем не конкретизовані, суд вважав необхідним відмовити позивачу у задоволенні вимог щодо стягнення відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 154,32 дол. США та щодо стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 462,97 дол. США.

Додатковим рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 10 серпня 2018 року стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 5334 грн.

Додаткове рішення мотивовано тим, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову про захист прав споживачів і його позовні вимоги задоволені частково, то судові витрати повинні бути стягнуті пропорційно до задоволеної частини вимог, з віднесенням частини, що підлягає сплаті позивачу, - на рахунок держави та стягненням з відповідача на користь держави іншої частини судового збору.

Не погодившись з рішенням суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, якою просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд не врахував заперечення відповідача щодо того, що в частині вимог про стягнення коштів за договорами банківських вкладів позивач вже звертався до суду з тим же предметом та з тих же підстав, а також про наявність судових рішень у справі №636/3779/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема, рішення Апеляційного суду Харківської області від 27.07.2016 у справі №636/3779/14-ц, яке набрало законної сили, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог з підстав не доведення позивачем факту укладання договорів депозитного вкладу з відповідачем та внесення коштів на рахунки, відкриті у банку, оскільки надані позивачем квитанції не містять всіх необхідних реквізитів, зокрема, печатки банку. Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що предмет позову у справі, що розглядається, є іншим стосовно справи №636/3779/14-ц, факти відкриття банківських рахунків, з приводу яких заявлені позовні вимоги, а також розмір залишку коштів на вказаних рахунках не встановлювались у справі №636/3779/14-ц, адже в частині заявлених позовних вимог спір вже був розглянутий судами раніше. А отже обставини, встановлені у судових рішеннях у справі №636/3779/14-ц, не підлягають доказуванню. Також суд першої інстанції не врахував позицію відповідача щодо того, що виписки, на які посилається позивач, засвідчені/підписані особою, яка не мала на це прав і повноважень. Крім того, вказані виписки надані у копіях. Суд не перевіряв наявність у позивача оригіналів договорів банківського вкладу та оригіналів квитанцій до них. Позивачем наданий оригінал заяви про відкриття рахунку. Але вказаною заявою позивач декларує лише намір оформити у банку депозитні вклади, а не відкриття поточного рахунку. Суд не врахував, що заява могла бути відкликана позивачем. Надані позивачем заяви без оригіналу договору банківського вкладу та оригіналу квитанцій не можуть беззаперечно підтверджувати наявність правовідносин між сторонами. Крім того, суд не перевірив факт блокування рахунку та причини цього, а керувався чеком з банкомату, згідно якого «відмовлено з причини досягнення ліміту видачі».

Постановою Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриваБанк» задоволена частково. Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 5 липня 2018 року в частині стягнення грошових коштів за особовим рахунком № НОМЕР_2 у розмірі 38900 доларів США, за особовим рахунком № НОМЕР_1 у розмірі 16700 грн., та за особовим рахунком № НОМЕР_3 у розмірі 5316 доларів США скасовано, провадження у справі закрито. Рішення суду в частині стягнення 5616,07 доларів США, що містяться на банківському рахунку НОМЕР_4 скасовано і в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 9900 грн.

згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2016 року позовні вимоги стосовно особових рахунків: № НОМЕР_2 , № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 були предметом розгляду. За вказаними позовними вимогами ухвалене судове рішення по суті, яке було переглянуто судом касаційної інстанції та залишено без змін. Тому рішення апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2016 року набрало законної сили. Оскільки у рішенні апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2016 року були розглянуті позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за особовими рахунками № НОМЕР_2 , № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 , тобто, є рішення в якому збігаються та є тотожними сторони, предмет і підстави позову, а тому провадження у цій частині позовних вимог підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України;

на підтвердження позовних вимог про наявність коштів на особовому рахунку ОСОБА_1 надано оригінал квитанції по картковому рахунку НОМЕР_4 з якої вбачається внесення суми у розмірі 5 616,51 доларів США, відповідь від 31 березня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» про наявність залишку на особовому рахунку НОМЕР_4 у розмірі 5 616,51 доларів США, та відповідь банку від 16 листопада 2016 року згідно якої 26 жовтня 2015 року банк перерахував з картки НОМЕР_4 грошові кошти на погашення карткового рахунку 5168…… НОМЕР_5 з метою запобігання виникнення простроченої заборгованості. Всі надані докази датовані 2016 роком, і не підтверджують наявності грошових коштів на картковому рахунку НОМЕР_4 , на час звернення із позовом та перегляду справи в апеляційному порядку. ОСОБА_1 не доведено наявність підстав для задоволення його позовних вимог в частині стягнення грошових коштів з карткового рахунку НОМЕР_4 , та не надано доказів наявності на вказаному рахунку витребуваних коштів на час розгляду справи. Колегія суддів зазначила, що позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів з особового рахунку НОМЕР_4 є недоведеними, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів перебування на вказаній картці витребуваних грошових коштів.

Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року скасовано. Передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду обгрунована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що у справі № 636/3779/14-ц були інші підстави позову, ніж у справі, що переглядається, та зробив неправильний висновок про закриття провадження у справі в частині позовних вимог. Апеляційний суд при відмові в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення грошових коштів з особового рахунку НОМЕР_4 вважав, що вона є недоведеною, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів перебування на вказаній картці витребуваних грошових коштів. Проте апеляційний суд не звернув увагу на те, що позивачем на підтвердження позовних вимог про наявність коштів на особовому рахунку надано оригінал квитанції по картковому рахунку НОМЕР_4 , згідно якої вбачається внесення суми у розмірі 5 616,51 доларів США, відповідь від 31 березня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» про наявність залишку на особовому рахунку НОМЕР_4 у розмірі 5 616,51 доларів США, та відповідь банку від 16 листопада 2016 року згідно якої 26 жовтня 2015 року банк перерахував з картки НОМЕР_4 грошові кошти на погашення карткового рахунку 5168…… НОМЕР_5 з метою запобігання виникнення простроченої заборгованості. За таких обставин, апеляційний суд зробив передчасний висновок про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині.

Під час нового розгляду справи Харківським апеляційним судом представник Банку надав письмові пояснення, у яких зазначив, що з огляду на значний проміжок часу, що минув з часу виникнення та існування правовідносин Банку з ОСОБА_1 , Банк на даний час виявив, що кошти за депозитним договором №SAMDNWFD400 від 20.11.2013 в сумі 5331,56 доларів США були виплачені на картковий рахунок № НОМЕР_4 . А борги за депозитними договорами №SAMDNWFD400 від 20.12.2013, №SAMDNWFD100 від 18.01.2014 та за договором банківського обслуговування (картковий рахунок) № НОМЕР_4 були переведені з первісного боржника за зобов`язанням - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на Нового боржника - ТОВ Фінансова компанія "ФІНІЛОН" на підставі Договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 (з урахуванням додаткової угоди до Договору від 18.11.2014), укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ФК «Фінілон».

Дослідивши матеріали справи та обговоривши надані відповідачем пояснення, колегія суддів, уважає, що у цивільній справі № 636/951/17 при розгляді позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів на особових рахунках № НОМЕР_1 - в розмірі 16700 гривень, № НОМЕР_2 - в розмірі 38900 доларів США, № НОМЕР_4 - в розмірі 5616,40 доларів США Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (надалі ПАТ «ФК «Фінілон») має бути залечене до участі справі у якості процесуального сингулярного правонаступника ПАТ КБ «ПриватБанк».

Як убачається з матеріалів справи, дійсний позов ОСОБА_1 до Банку стосується, зокрема, стягнення з останнього грошових коштів в розмірі 38900 доларів США, що містяться на банківському рахунку НОМЕР_2 у ПАТ КБ «ПриватБанк»; грошових коштів у розмірі 16700 грн, що містяться на банківському рахунку НОМЕР_1 у ПАТ КБ «ПриватБанк»; грошових коштів в розмірі 5616,07 доларів США, що містяться на банківському рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» для виконання операцій за карткою № НОМЕР_4 .

Сімнадцятого листопада 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклало з ТОВ «ФК «Фінілон» договір про переведення боргу, за умовами якого Банк перевів, а ТОВ «ФК «Фінілон» прийняло на себе зобов`язання по виплаті грошових коштів , що виникли на підставі депозитних договорів і договорів банківського обслуговування згідно з переліком (Додаток № 1). Зобов`язання по виплаті грошових коштів, що переведені на ТОВ «ФК «Фінілон», винкли з депозитних договорів і договорів банківського обслуговування згідно з переліком (Додаток № 1), що укладені структурними підрозділами Банку, що здійснюють діяльність на території АР Крим.

Вісімнадцятого листопада 2014 року Банк і ТОВ «ФК «Фінілон» уклали додаткову угоду до договору про переведення боргу від 17.11.2014, яким визначили, що кошти за переданими договорами можуть бути перераховані товариству декількома платежами.

Як убачається з витягу з електронного додатку «Додаток 1 (Реєстр кредиторів) до договору про переведення боргу без номера від 17.11.2014» переведення боргу з Банку на ТОВ «ФК «Фінілон» відбулося за рахунками номер НОМЕР_2 , НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , відкритими ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 20.03.2018 по справі № 910/1972/17 за загальним визначенням правонаступництво - це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Правонаступництво може бути універсальним або частковим (сингулярним). За універсального правонаступництва до правонаступника (фізичної або юридичної особи) переходять усі права і обов`язки того суб`єкта, якому вони належали раніше. За часткового (сингулярного) правонаступництва від одного до іншого суб`єкта переходять лише окремі права і обов`язки. Правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні. Правонаступництво слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Доказами правонаступництва щодо окремого зобов`язання може бути: відповідний договір, на підставі якого воно виникло, передавальний акт чи розподільчий баланс, статут правонаступника.

Таким чином, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Тобто матеріальне правонаступництво (універсальне або сингулярне) має бути тісно пов`язане з процесуальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. Отже, незалежно від підстав матеріального правонаступництва процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Відповідно до статті 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Колегія суддів уважає, що заміна ПАТ КБ «Приватбанк» на ТОВ «ФК «Фінілон» у матеріальних правовідносинах не відбулася, оскільки згоди ОСОБА_1 як кредитора на переведення боргу Банк не надав. Проте оскільки договір про переведення боргу між Банком та ТОВ «ФК «Фінілон» все ж укладений, колегія суддів уважає за можливе залучити ТОВ «ФК «Фінілон» до участі у справі у якості процесуального сингулярного правонаступника ПАТ КБ «Приватбанк», залишивши Банк відповідачем у справі.

Керуючись статтями 55, 250, 251 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Залучити до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в частині позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 грошових коштів на особових рахунках № НОМЕР_1 - в розмірі 16700 гривень, № НОМЕР_2 - в розмірі 38900 доларів США, № НОМЕР_4 - в розмірі 5616,40 доларів США правонаступника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Пубілчне акціонерне товариство «Фінансова компанія «Фінілон».

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді І.В. Бурлака

А.В. Котелевець