Справа № 149/746/21
Провадження №2/149/323/21
Номер рядка звіту 45
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.06.2021 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л.А.

за участі представника позивача - адвоката Лабика Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Якименко О.Г. до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Якименко О.Г. звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 15.02.2020 р. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Лада Ларгус", рухаючись ділянкою дороги по вулиці Івана Богуна в м. Хмільнику Вінницької області, під час здійснення маневру до АЗС, не надав перевагу в русі та допустив зіткнення з мотоциклом "КТМ" під керуванням ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Так як позивач являється матір"ю по відношенню до загиблого, тому у зв`язку із його смертю позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у заподіяній моральній шкоді.

Оскільки позивачу шкода спричинена у ДТП за участю автомобіля, який являється джерелом підвищеної небезпеки і управління яким здійснював водій, який по відношенні до позивача являється третьою особою, у такого водія виник обов`язок відшкодувати позивачу таку спричинену шкоду, а у позивача виникло право на одержання компенсації такої шкоди.

Станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО5518953, який діяв на момент настання ДТП станом на 15.02.2020. Позивач має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їй моральну шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивач вирішила відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача 28338,00 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду, а також витрати на професійну правничу допомогу.

07.04.2021 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу строк для надання відзиву на позов.

15.04.2021 на адресу суду надійшов відзив у відповідності до якого відповідач не погоджується з позовними вимогам, зазначаючи про їх передчасність, оскільки вина водія у настанні ДТП вироком суду не підтверджена. Коло осіб, які мають право на отримання моральної шкоди не встановлено, а тому не можливо визначити розмір моральної шкоди. Крім того, АТ "СГ"ТАС" виконуючи договірне зобов"язання взяло на себе зобов"язання здійснити страхову виплату на користь потерпілої особи, а не відшкодувати шкоду заподіяну каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я внаслідок ДТП, а тому оскільки відповідач не є завдавачем шкоди, тому позивач має сплачувати судовий збір. (а.с.. 41-43, 67-69). Крім того, від відповідача надійшло ряд клопотань: про направлення справи за підсудністю; про зупинення провадження у справі; про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

06.05.2021 ухвалою Хмільницького міськрайонного суду до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 за участі транспортного засобу якого сталась ДТП (а.с. 93)

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Лабик Р.Р. позовні вимоги підтримує з підстав, що містяться в позові та просить їх задоволити. Вважав необгрунтованими клопотання відповідача та такими, що не відповідають вимогам законодавства, просив відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлявся завчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотань про відкладення судового засідання не надходило.

Третя особа ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в судове засідання не з"явився, клопотань від нього не надходило.

Судом встановлено наступні обставини.

У відповідності до довідки про дорожньо-транспортну пригоду 15.02.2021 за участі легкового автомобіля Лада Ларгус" під керуванням ОСОБА_2 та мотоцикла КТН під керуванням ОСОБА_3 сталася ДТП. внаслідок якого останній водій загинув (а.с.10,11, 12,13-14)

За фактом ДТП 16.02.2020 внесено відомості до ЄРДР за ч.2 ст. 286 КК України (а.с. 15)

Позивач являється матір"ю загиблого ОСОБА_3 (а.с. 16,17)

Відповідальність водія транспортного засобу Лада 2101 застрахована АТ СГ "ТАС" (а.с. 20)

24.03.2020 позивач повідомила відповідача про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 21), а також подала заяву на виплату страхового відшкодування (а.с. 22)

03.04.2020 за вихідним номером 564 представник відповідача повідомив позивача про призупинення розгляду заяви на виплату відшкодування до набрання вироком у кримінальтному провадженні законної сили (а.с. 25,48, 74).

Згідно інформації наданої Залізничним районним у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану актових записів про шлюб та народження дітей у ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 не виявлено (а.с. 105).

Заслухавши учасників та дослідивши надані сторонами докази, вирішуючи клопотання відповідача, суд прийшов до такого.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України "Про загальнообов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема розділ ІІІ Закону встановлює саме порядок здійснення відшкодування шкоди, завданої потерпілій (третій) особі, а окрім того, страхове відшкодування є одним із видів відшкодування шкоди а, отже, позивач, враховуючи приписи ч.3 ст. 28 ЦПК України, звернувся до суду за місцем своєї реєстрації та заподіяння шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. (ч.2 ст. 1167 ЦК України).

Частиною першою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України).

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Згідно роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до положень статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної безпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Зі змісту клопотання відповідача про зупинення провадження у справі вбачається, що останнє подано з метою встановлення під час розгляду кримінального провадження вини володільця джерела підвищеної небезпеки - ОСОБА_2 . Однак, як зазначалось вище, моральна шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від наявності вини особи. Окрім того, відповідачем не надано доказів, якіб свідчили про розгляд кримінального провадження судом, а тому підстав для зупинення провадження суд не вбачає.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки "Лада Ларгус" під керуванням ОСОБА_2 є страховим випадком, а шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини власника чи володільця джерела підвищеної безпеки.

Матеріали цивільної справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження настання дорожньо-транспортної пригоди як внаслідок непереборної сили так і внаслідок умислу потерпілого.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно з статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»( далі - Закону № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим Законом визначається забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з ст.3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів.

Крім того, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), яка також узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19.

Судом встановлено, що у відповідності до полісу № АО 5518953, який був діючим станом на 15.02.2020 (а.с.20) цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Лада Ларгус» державний номерний знак НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в АТ "СГ"ТАС"» у зв`язку з чим страховиком є відповідач ПАТ "Страхова група "ТАС".

Згідно положень ч.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст.23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно з п. 27.3 ст.27 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно копії свідоцтва про народження (а.с. 16) позивач являється матір"ю ОСОБА_3 , а згідно інформації Залізничного районного у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану, померлий не був одружений та дітей не мав (а.с. 105).

Оскільки загиблий ОСОБА_3 одруженим не був, дітей не мав, тому його батькам, в даному випадку матері, належить право відшкодування моральної шкоди.

Дорожньо-транспортна пригода трапилась 15.02.2020 р., розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 4 723,00 гривень. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 28338,00 гривень (4 723* 12/2 = 28338 гривень).

При визначенні моральної шкоди, суд враховує, моральні страждання, які зазнала позивач пов`язаних з втратою рідної дитини, тяжкість вимушених змін у житті, та вважає визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди, таким, що відповідає дійсним обставинам справи.

Таким чином суд вважає, що відповідно до вимог п. 27.3 ст.27 Закону № 1961-IV, позивачка ОСОБА_1 має право на отримання страхового відшкодування, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81,258, 259, 263, 264, 265, 268, 273,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов представника позивача Адвокатського об`єднання «Автопоміч» - адвоката Якименко Олени Георгіївни в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 28338,00 грн. (двадцять вісім тисяч триста тридцять вісім) страхового відшкодування, як грошової компенсації за спричинену моральну шкоду.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" () на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 (дев"ятсот вісім ) гривень

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складення повного тексту рішення - 14.06.2021

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Робак М. В.