Справа № 417/1023/21
Провадження № 22-ц/810/904/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
20 грудня 2021 року м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Луганської В.М., Кострицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.О.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Марківський професійний аграрний ліцей,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2
на рішення Марківського районного суду Луганської області від 16 вересня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Шкирі В.М. в с. Марківка Луганської області,
за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до Марківського професійного аграрного ліцею про визнання наказу незаконним та його скасування, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди,
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 ,звернулась до суду із позовною заявою до Марківського професійного аграрного ліцею про визнання наказу незаконним та його скасування, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якої зазначила, що 14 лютого 2001 року ОСОБА_1 прийнята на посаду керівника драматичного гуртка Марківського професійного технічного училища №122 на підставі наказу № 8 від 14 лютого 2001 року, про що зроблено запис №11 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
Наказом Головного управління освіти і науки Луганської обласної державної адміністрації від 10 січня 2004 року № 6 «Про вдосконалення мережі професійно-технічних навчальних закладів Луганської області» ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з переведенням до Марківського професійного аграрного ліцею на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України, про що зроблено запис № 12 у трудовій книжці позивача.
Наказом № 8-КД від 14 лютого 2001 року ОСОБА_1 прийнята на посаду керівника драматичного гуртка.
Відповідно довідки форми 5-ОК підставою для нарахування страхового стажу ОСОБА_1 є наказ від 14 лютого 2001 року №8-КД, з встановленим повним посадовим окладом.
15 червня 2021 року інспектор відділу кадрів Марківського професійного аграрного ліцею надала позивачу наказ № 30-КД від 02 вересня 2013 року, яким остання була переведена на 50% посадового окладу з 01 вересня 2013 року.
Позивача не було повідомлено про переведення на 0,5 ставки керівника гуртка за 2 місяці, з новим штатним розписом не ознайомлено, добровільно заяву на переведення та зміну умов праці ОСОБА_1 не надавала.
Зміна істотних умов праці при продовженні ОСОБА_1 роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, в тому числі і зміна режиму роботи, встановлення неповного робочого часу є такими, що суперечать положенням ст. 32 КЗпП України.
Враховуючи, що наказ №30-КД від 02 вересня 2013 року є недійсним та підлягає скасуванню позивачка недоотримала заробітну плату у сумі 245334,20 грн.
В наслідок неправомірних дій відповідача, які проявилися у незаконному переведенні ОСОБА_1 на 0,5 ставки, останній була заподіяна моральна шкода, яку позивач оцінює в 25 000 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 16 вересня 2021 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до Марківського професійного аграрного ліцею про визнання наказу незаконним та його скасування, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що згідно статті 32 КЗпП України роботодавець має довести, що відбулися зміни в організації виробництва і праці. Відповідно до штатного розпису на грудень 2012 року у відповідача були наявні 2 штатні одиниці керівника гуртка (п. 1.3, 1.4 штатного розпису). Згідно штатного розпису на січень - грудень 2013 року у відповідача залишилася в наявності 1 штатна одиниця керівника гуртка (п.1.9 штатного розпису). Отже, у відповідача дійсно відбулися зміни в організації виробництва та праці, зокрема, виведення з штатного розпису однієї штатної одиниці «керівника гуртка», у зв`язку зі зменшенням контингенту учнів та змінами у штатному розписі за грудень 2013 (наказ №1204 від 06 грудня 2010 року Міністерства освіти і науки України про типові штатні нормативи ПТНЗ: 1 керівник гуртка на 150 учнів).

Суд першої інстанції зазначив, що суду не надано письмового попередження за 2 місяці ОСОБА_1 про істотні зміни в умовах праці, а саме зменшення посадового окладу: переведення її на 50% посадової ставки. Згідно наказу № 30-КД від 02 вересня 2013 року переведено позивача та ОСОБА_3 керівників гуртків за їх згодою на 50% посадового окладу з 01 вересня 2013 року, однак в наказі відсутній підпис позивача про ознайомлення з цим наказом. Трудова книжка позивача НОМЕР_1 від 14 січня 1988 року, також не містить відомостей про переведення позивача на 50% посадового окладу з 01 вересня 2013 року.

Суд першої інстанції посилається на те, що позивача дійсно було переведено на 0,5 ставки з 01 вересня 2013 року з порушенням законодавства про працю, проте, реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Суд першої інстанції вказує на те, що принаймні 16 листопада 2020 року позивач дізналась про порушення її прав та про те, що вона переведена на 0,5 ставки, а відтак саме з цього часу потрібно відраховувати строк у три місяці, який сплив ще у лютому 2021 року, з позовом представник позивача звернувся 05 серпня 2021 року. Ні позивач ні її представник не надали доказів того, що не мали реальної можливості звернутися з даним позовом у межах строку визначеного законом, а навпаки намагалися довести, що про порушення своїх прав позивач дізнався за початковою версією вказаною в позові 15 червня 2021 року, а потім з 30 квітня 2021 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу № 30-КД від 02 вересня 2013 року, яким ОСОБА_1 була переведена на 50% посадового окладу з 01 вересня 2013 року, оскільки пропущено строк на звернення до суду без поважних причин. У зв`язку з тим, що вимоги про стягнення заробітної плати та моральної шкоди є похідними від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу № 30-КД від 02 вересня 2013 року, тому також задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення Марківського районного суду Луганської області від 16 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 зазначила, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно визначено предмет доказування, правовідносинам сторін надана неправильна кваліфікація, обставини справи з`ясовані не повністю.

А саме, щодо строків реалізації права на судовий захист. В даному випадку строк звернення до суду слід відраховувати саме з дати ознайомлення ОСОБА_1 зі спірним наказом, а саме з 15 червня 2021 року, оскільки до цього часу позивач не була ознайомлена з наказом № 30-КД від 02 вересня 2013 року. Отже, не можливо без фактичного ознайомлення зі спірним документом стверджувати, що ОСОБА_1 була обізнана про порушення свого права.

Окрім того, трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 14 січня 1988 року також не містить відомостей про переведення позивача на 50% посадового окладу з 01 вересня 2013 року.

Наявність відомостей про переведення ОСОБА_1 на 50% посадового окладу у інших документах, а саме, як визначено судом першої інстанції у листі від 16 листопада 2020 року, оскільки вказаний лист не містить посилань на жоден розпорядчий документ, а саме, в даному випадку на наказ про переведення позивача на 50 % окладу.

В даному випадку, хоча роботодавець і перевів ОСОБА_1 на 50% окладу у 2013 році, проте про порушення свого права остання дізналася лише після ознайомлення (15 червня 2021 року) з наказом №30-КД від 02 вересня 2013 року, позовну заяву подано в межах строку визначеного ст. 233 КЗпП України, 05 серпня 2021 року, тобто в межах трьохмісячного строку, коли позивач дізналася про порушення свого права.

Проте, судом першої інстанції зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, обставини справи досліджені не в повному обсязі, та надано не вірну оцінку доказам, що призвело до прийняття по суті невірного рішення, яке підлягає скасуванню.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року Марківському професійному аграрному ліцею роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивач вводить суд в оману щодо часу коли вона дізналась про переведення її на 50% посадового окладу.

Відповідач у відзиві звернув увагу суду на те, що в апеляційній скарзі позивач вказує, що дізналась про своє переведення на 50% посадового окладу лише 15 червня 2021 року, а у відповіді на відзив на позовну заяву вказана інша дата 30 квітня 2021 року, вказані обставини відповідач вважає доказом недостовірності відомостей наданих позивачем.

Також на недостовірність відомостей вказує заповнений журнал планування та обліку роботи гуртка художнього навчання за 2020-2021 навчальний рік, у якому позивач вказала, що працює 9 годин на тиждень, що складає лише 50% від педагогічного потижневого навантаження (18 годин), Правила внутрішнього розпорядку для колективу Марківського ПАЛ та Великоцької філії де вказано графік роботи 9 годин на тиждень, з якими позивач була ознайомлена, витяги з наказів № 74 від 30 серпня 2019 року, № 78 від 27 червня 2020 року та № 79 від 01 листопада 2020 року, заява директору Марківського ПАЛ від 16 листопада 2020 року за № 78 від 01 листопада 2020 року.

06 грудня 2021 року ОСОБА_1 надана відповідь на відзив на апеляційну скаргу у якому вона зазначила, що до 2013 року вела два гуртки, а вже з вересня 2013 року один, що підтверджується журналами гуртової роботи. З цього часу почала працювати на 0,5 ставки керівника гуртка, отримувала відповідну заробітну плату.

17 листопада 2020 року вона звернулась з заявою-проханням № 78 в якій просила надати їй інші вакансії або години та отримати більше навантаження. Відповідач повідомив, що наказом № 6-КД від 01 березня 2003 року ОСОБА_1 переведено на 0,5 ставки. З цим наказом позивач вперше ознайомилась в грудні 2020 року. Пізніше відповідачем був виданий інший наказ № 30-КД від 02 вересня 2013 року згідно з яким на підставі штатного розкладу ОСОБА_1 - керівника гуртка за її згодою переведено на 50% посадового окладу з 01 березня 2019 року. З цим наказом позивач ознайомилась 15 червня 2021 року. Враховуючи викладене скаржник вважає, що строк давності не пройшов.

В судовому засіданні позивачка підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Визначальним у даній конкретній цивільній справі є те, коли позивач, як працівник, дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права про переведення його на 0,5 ставки. З 16 листопада 2020 року ОСОБА_1 знала про порушення її прав та про те, що вона переведена на 0,5 ставки, а відтак саме з цього часу потрібно відраховувати строк у три місяці, який сплив ще у лютому 2021 року. З позовом представник позивача звернувся до суду 05 серпня 2021 року та не надав доказів того, що не було реальної можливості звернутися з даним позовом у межах строку визначеного законом.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 14 лютого 2001 року ОСОБА_1 прийнята на посаду керівника драматичного гуртка Марківського професійно технічного училища №122 на підставі наказу № 8 -КД від 14 лютого 2001 року, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Наказом Головного управління освіти і науки Луганської обласної державної адміністрації від 10 січня 2004 року № 6 «Про вдосконалення мережі професійно-технічних навчальних закладів Луганської області», ОСОБА_1 10 січня 2004 року звільнено у зв`язку з переведенням до Марківського професійного аграрного ліцею на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до наказу Марківського професійного аграрного ліцею № 30-КД від 02 вересня 2013 року переведено ОСОБА_1 , керівника гуртка за її згодою на 50% посадового окладу з 01 вересня 2013 року.

При цьому, матеріали справи не містять доказів ознайомлення ОСОБА_1 із наказом № 30-КД від 02 вересня 2013 року, в самому наказі також відсутній підпис позивачки про ознайомлення.

Згідно штатного розпису на грудень 2012 року Марківського професійного аграрного ліцею в розділі 1 «Педпрацівники» зазначено 2 штатні одиниці керівника гуртка (п.1.3,1.4 штатного розпису), а в штатному розписі на січень - грудень 2013 року Марківського професійного аграрного ліцею зазначена 1 штатна одиниця керівника гуртка (п.1.9 штатного розпису).

Суд першої інстанції вважав, що в Марківському професійному аграрному ліцеї відбулися зміни в організації виробництва та праці, зокрема, виведення з штатного розпису однієї штатної одиниці «керівника гуртка», у зв`язку зі зменшенням контингенту учнів та змінами у штатному розписі за 2013 рік, при цьому ОСОБА_1 про істотні зміни в умовах праці, щодо зменшення посадового окладу і переведення її на 50% посадової ставки не була письмово попереджена за 2 місяці, що свідчить про порушення відповідачем законодавства про працю.

Із тексту апеляційної скарги вбачається, що скаржником не оспорюються висновки суду першої інстанції що переведення ОСОБА_1 на 50% посадового окладу з 01 вересня 2013 року відбулося з порушенням законодавства про працю.

Зазначені висновки суду не оскаржуються і Марківським професійним аграрним ліцеєм, а тому рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Предметом апеляційного перегляду є застосування судом строку звернення до суду за захистом свого порушеного права, як самостійної підстави для відмови у задовленні позовних вимог.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині застосування строку звернення до суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає за необхідне заначити, щоправова природа строку звернення до суду обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк звернення до суду за вирішенням трудового спору обраховується з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення місячний строк обраховується з дня вручення працівникові копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, тобто ця норма містить вичерпний перелік обставин, з настанням яких починається перебіг строку звернення до суду.

У постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-2426цс15 зроблено висновок, що статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

До позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу № 30-КД від 02 вересня 2013 року, яким ОСОБА_1 переведена на 50% посадового окладу з 01 вересня 2013 року, відповідно до положень ст. 233 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, відлік якого пов`язується з днем, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

При цьому, порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 440/3408/19.

Як зазначалось вище, наказом Марківського професійного аграрного ліцею № 30-КД від 02 вересня 2013 року переведено ОСОБА_1 , керівника гуртка на 50% посадового окладу з 01 вересня 2013 року.

Після переведення з жовтня 2013 року ОСОБА_1 почала отримувати заробітну плату у меншому розмірі, а саме виходячи із 50% посадового окладу. Отже з цього часу ОСОБА_1 повинна була дізнатися про порушення свого права.

У відповіді на відзив відповідача позивачка зазначає, що до 2013 року вела два гуртки, а з 01 вересня 2013 року один гурток, що підтверджується журналами гуртової роботи. З цього часу почала працювати на 0,5 ставки керівника гуртка, отримувала відповідну заробітну плату.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачка зазначила, що знала, що працює на 0,5 ставки, та дізналась в 2018 році, проте не знала у зв`язку з чим переведена на 0,5 ставки. Неодноразово зверталась до керівництва ліцею з приводу надання інформації щодо вільних годин для викладання навчальних дисциплін або вільних вакантних посад. Дані пояснення позивачки зафіксовані звукозаписувальним технічним записом.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії заяви ОСОБА_1 директору Марківського професійного аграрного ліцею ОСОБА_4 від 17 листопада 2020 року (а.с. 81), позивачці було відомо про її переведення на 50% окладу керівника гуртка у 2020 році, оскільки вона особисто звернулась з заявою в якій зазначила, що «…на даний час отримує 0,5 ставки».

З позовними вимогами в порядку вирішення трудового спору про визнання незаконним та скасування наказу № 30-КД від 02 вересня 2013 року, яким ОСОБА_1 переведена на 50% посадового окладу з 01 вересня 2013 року позивачка звернулася до суду 03 серпня 2021 року, про що свідчить штамп на поштовому конверті.

Встановлені під час розгляду справи обставини проте, що позивачка з 2014 року повинна була знати про те, що працює на 0,5 ставки, оскільки з жовтня 2013 року почала отримувати заробітну плату у меншому розмірі, нею заповнювалися журнали гуртової роботи на кожен навчальний рік, із розбивкою посеместрово, в яких зазначалась тривалість роботи гуртка, крім того, ОСОБА_1 неодноразово зверталась до керівництва ліцею з приводу надання інформації щодо вільних годин для викладання навчальних дисциплін або вільних вакантних посад, не заперечувала в суді апеляційної інстанції що з 2018 року знала про роботу на 0,5 ставки, тому строк звернення до суду слід обчислювати саме з цього періоду. Отже, звернувшись 03 серпня 2021 року до суду із даним позовом, позивач пропустив строк звернення до суду, установлений ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до положень ст. 234 КЗпП України в разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2021 року у справа № 263/6538/18 (провадження № 61-1619св20) зазначено, що «у статті 234 КЗпП України не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами».

В апеляційній скарзі позивачка посилається на те, що хоча роботодавець і перевів її на 50% окладу у 2013 році, проте про порушення свого права вона дізналась лише після ознайомлення з наказом 15 червня 2021 року, тому вважає, що позовну заяву подано в межах строку визначеного ст. 233 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що позивачка не була позбавлена права та можливості звернутися до суду із відповідним позовом про захист порушеного права після того, як дізналася про порушення своїх прав.

Доказів того, що своєчасному зверненню перешкоджали непереборні обставини, які зробили неможливим або значно утруднили таке звернення, позивачкою суду не надано.

Ураховуючи зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши допущені відповідачем порушення трудового законодавства, і ці висновки сторонами в апеляційному порядку не оскаржуються, та строк звернення до суду передбачений статтею 233 КЗпП України пропущений ОСОБА_1 без поважних причин дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що тримісячний строк звернення до суду необхідно обраховувати з моменту ознайомлення позивачки з наказом про переведення її на 50% окладу керівника гуртка, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки законодавець у ст. 233 КЗпП України чітко визначає початок перебігу строку звернення до суду для вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права та не пов`язує його з фактом отримання наказу, яким порушено трудові права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 16 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2021 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.М. Луганська

В.В. Кострицький