Справа № 559/2210/20
Провадження № 2/559/367/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засідання Федорук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дубно справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі відповідачів) солідарно на його користь борг у розмірі 90000, 00 грн., проценти в сумі 2480, 01 грн., 3% річних у розмірі 383, 61 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 08 вересня 2017 року до нього звернувся відповідач, ОСОБА_2 , з проханням позичити йому грошові кошти в сумі 90 000 (дев`яносто тисяч гривень 00 коп.) на будівництво гаража. Він погодився за умови, що відповідач поверне їх до 08 серпня 2020 року, а у випадку не можливості повернення коштів, виконати зобов`язання шляхом відчуження права власності на гараж, що розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:3611, на його користь. Саме на таких умовах вони і уклали договір позики, на підтвердження якого відповідачем була написана розписка, яка була написана відповідачем-1 в присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Одразу ж відповідач - 1 звернувся до нього з проханням аби він зайнявся підготовкою усіх необхідних документів для реєстрації права власності на земельну ділянку та отримання необхідних дозволів та документації для проведення будівництва гаража, що також виготовлялись за його власні кошти. Для цього виписав на його ім`я Довіреність від 11 вересня 2017 року. За період з моменту видачі довіреності і до кінця 2018 року всі прохання відповідача - 1 він виконав, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак відповідач -1 свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки так і не виконав, що спричинило порушення його прав. Відповідач-1 не заперечував проти цього, а тому погодився на відчуження вищевказаного нерухомого майна. Він виготовив оцінку та необхідні виписки, навіть заплатив усі необхідні платежі для заключення договору купівлі-продажу, проте відповідачка-2 відмовилась надавати нотаріальний дозвіл на продаж майна, а почала вимагати від нього ще 500 доларів США за її написання. Від таких вимог він відмовився. Як наслідок, 01.07.2020 він направив на адресу відповідачів вимогу про повернена грошових коштів, та жодної відповіді не отримав. Неодноразово він звертався ді відповідача- 1 з проханням повернути грошові кошти, на що останній відповідає, що не має грошей, а відповідачка-2 уникає розмов з ним, таким чином ухиляючись від сплати боргу.

Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення ч.4 ст.65 СК свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ст. 541 ЦК України - солідарний обов`язок виникає у випадках встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предметі зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України - у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Вважає, що відповідачі набули солідарний обов`язої погашення заборгованості за договором позики, адже ОСОБА_2 позичав грошові кошти в нього, саме для інтересів сім`ї. Саме тому позовні вимоги і пред`являє до обох з подружжя.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % від простроченої суми.

Так, 3% річних від простроченої суми складають 386, 61 гривень. Проценти з користування коштами складають 2481, 01 грн. Просить стягнути з відповідачів на його користь 92863, 62 грн. боргу та понесені ним судові витрати.

Ухвалою суду від 03.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача адвокат Альонова М.Б., згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відзив на позову заяву не подали, заяв та клопотань від них не надходило, заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не подано. Ухвалу про прийняття справи до розгляду та відкриття провадження, якою визначено строк подачі відзиву на позовну заяву та копію позовної заяви з додатками відповідачі отримали 14.04.2021 та 18.06.2021, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких умов, суд вирішує позов по суті на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

08 вересня 2017 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 90 000 (дев`яносто тисяч гривень 00 коп.) на будівництво гаража, які він зобов`язався повернути до 08.08.2020, а у випадку не можливості повернення коштів, виконати зобов`язання шляхом відчуження вказаного об`єкта нерухомості. Відповідачем власноруч складена та підписана розписка від 08.09.2017, згідно з якою він зобов`язався повернути кошти до 08 серпня 2020 року. Розписка складена в присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 19).

Даних про укладення договору позики під впливом тиску у судовому засіданні не встановлено, відповідачем він не оспорювався і його недійсність рішенням суду не встановлена.

Таким чином боргова розписка, написана ОСОБА_2 відповідає вимогам закону і породжує правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, визначених у змісті розписки.

ОСОБА_2 склав на ім`я ОСОБА_1 Довіреність від 11 вересня 2017 року, якою уповноважив останнього здійснювати оформлення права власності на гараж та на земельну ділянку, яка надається для будівництва та обслуговування гаража за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

ОСОБА_2 зазначений власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:3611 та гаража за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11, 12).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Строк повернення позики сторони визначили 08.08.2020 року.

30 червня 2020 року позивачем було надіслано Відповідачам вимогу про повернення грошових коштів (а.с. 18).

Борг по вказаному вище договору позики складає 90000 гривень.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України (якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками). Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Проценти за користування позикою підлягають стягненню за весь період користування грошовими коштами.

Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2018 року (справа № 686/21857/16-ц, провадження № 61-27509св18).

Позивач просить стягнути основний борг у розмірі 90000 гривень, проценти у розмірі 2480,01 грн. та 3% річних у розмірі 383, 61 грн., та витрати по сплаті судового збору.

Суд приймає розрахунок позивача щодо 3% річних від простроченої суми заборгованості, а також розрахунок відсотків (а.с. 5, 6).

Таким чином, судом встановлено, що між ОСОБА_1 тав ОСОБА_2 08 вересня 2017 року було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 взяв у позивача в борг грошові кошти в сумі 90000 грн. та зобов`язався їх повернути до 08 серпня 2020 року, проте до цього часу взяті на себе зобов`язання не виконав, протиправно користується чужими коштами, тим самим порушує права позивача, а тому борг має бути стягнутий у судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення ч.4 ст.65 СК свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ст. 541 ЦК України - солідарний обов`язок виникає у випадках встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предметі зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України - у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Суд вважає, що відповідачі набули солідарний обов`язої погашення заборгованості за договором позики, адже ОСОБА_2 позичав грошові кошти саме для інтересів сім`ї, про що зазначив у розписці від 08.09.2017.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 , 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем долучено договір про надання правової допомоги №17/2020, ордер на надання правничої допомоги, розрахунок витрат на правничу допомогу та акт прийому наданих послуг, відповідно до якого ним сплачено 3000 грн. за правову допомогу. Позивачем також сплачено судовий збір у розмірі 928, 63 грн. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , солідарно на користь ОСОБА_6 суму боргу в розмірі 90000 (дев`яносто тисяч) гривень 00 коп.; суму процентів у розмірі 2480 ( дві тисячі чотириста вісімдесят) гривень 01 коп.; суму 3 % річних в розмірі 383 (триста вісімдесят три гривні) 61 коп., а разом стягнути 92863 (дев`яносто дві тисячі вісімсот шістдесят три) гривні 62 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , солідарно на користь ОСОБА_6 понесені витрати на судовий збір у розмірі 928 (дев`ятсот двадцять всім) гривень 63 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Р.В. Ралець