КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Справа №754/9913/20 Головуючий у 1 інстанції: Саламон О.Б.

Провадження №22-ц/824/17249/2021 Суддя доповідач: Гаращенко Д.Р.

06 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,

перевіривши відповідність вимогам ст. ст. 352-356 ЦПК України апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 12 131,7 грн та судовий збір в розмірі 2 102 грн.

В задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови, 17 листопада 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду. В обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначало, що під час проголошення рішення суду представник банку був відсутній. Копія рішення суду отримана представником позивача 23 жовтня 2020 року.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з таких підстав.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засади судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany) від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Отже, вказаною нормою процесуального права чітко передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Підстави відмови у відкритті апеляційного провадження визначені у статті 358 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

16 листопада 2020 року судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін ухвалено заочне рішення, повний текст якого складено 16 листопада 2020 року.

Згідно ЄДРСР заочне рішення надіслано судом: 17.11.2020; зареєстровано: 18.11.2020; оприлюднено: 19.11.2020.

Із матеріалів справи вбачається, що 17 листопада 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося із апеляційною скаргою на заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 16 листопада 2020 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного рішення (16 листопада 2020 року).

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з позовом, повинно було цікавитися станом його розгляду, оскільки разом з позовною заявою представником банку було подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Крім того, дані про хід розгляду справи є доступними для заявника як при безпосередньому зверненні до суду, так і через мережу Інтернет.

Наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не можуть бути взяті до уваги суду, оскільки такі обставини перевіряються судом при вирішенні питання дотримання тридцятиденного строку на оскарження рішення суду (ст. 354 ЦПК України), а не річного, як це передбачено ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Підстав вважати, що АТ КБ «ПриватБанк» пропущено строк на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили у суду немає.

Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» пропустило річний строк звернення до суду з апеляційною скаргою, а причини пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження рішення суду не мають правового значення при вирішенні питання про прийняття апеляційної скарги поданої після спливу одного року, на обставини непереборної сили апелянт не посилається, тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст.358 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко