Справа №265/7560/21
Провадження №2/265/1647/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/7560/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, під час яких народився спільний для них син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки відповідач має дохід, а також нерухоме й рухоме майно, тому повинен утримувати свого сина, який мешкає із нею, оскільки від свого обов`язку по утриманню дитини відповідач ухиляється. На підставі переліченого позивачка просила суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення сином 18-річчя.

Частково погоджуючись із заявленими позовними вимогами відповідач, ОСОБА_2 , подав письмовий відзив, де вказував, що він дійсно на теперішній час мешкає окремо від ОСОБА_1 , з якою мешкає їх спільна дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому вважав, що не було доведено позивачкою необхідність стягувати з нього за рішенням суду аліменти у розмірі 1/3 частки від його доходу на утримання сина. Додавав, що він наразі добровільно утримує свою неповнолітню доньку від першого шлюбу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацездатну матір, яка є особою похилого віку та пенсіонером, що повинно враховуватись при вирішені питання визначення розміру аліментів за позовом ОСОБА_1 . Крім того ОСОБА_2 здійснює комунальні платежі на утримання належного йому житла щомісяця на суму близька 2000-3000 грн. Зазначав, що він працевлаштований у ПрАТ «МК «Азовсталь» на посаді водія автотранспортних засобів, де його середньомісячна зарплата після утримання податків та обов`язкових платежів складає близька 13095,99 грн. Отже, відповідач, виходячи з фінансової спроможності, вважає можливим сплачувати аліменти на утримання сина, ОСОБА_6 , у розмірі 1/6 частки від свого заробітку, що складатиме близько 2182,66 грн. на місяць, оскільки більший розмір аліментів призведе до негативних для нього матеріальних наслідків фінансового плану. Крім того вважав, що аліменти можуть бути присуджені ОСОБА_1 з дати її звернення до суду, а не з 24 вересня 2021 року, як нею було зазначено у позові. На підставі викладеного не заперечував проти часткового задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилась повторно, надавши заяву з проханням вирішити справу за її відсутності, задовольнивши заявлені нею позовні вимоги.

Ані відповідач, ОСОБА_2 , ані його представник, адвокат Гаврилюк В. В., у судове засідання також не з`явились повторно, будучи про день та час слухання справи повідомленими належним чином, надавши, натомість, суду заяву з проханням розгляд справи провести у їх відсутність.

Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК підстав для відкладення розгляду справи судом не було встановлено.

Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом за матеріалами встановлено, що за свідоцтвом про народження, виданим 5 вересня 2013 року виконкомом Касянівської сільської ради Володарського району Донецької області, актовий запис № 25, вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якого зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

За довідкою від 22 вересня 2021 року ОСББ «Добробуд 66» вбачається, що фактично ОСОБА_1 мешкає без реєстрації в АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_3 , 2013 р. н.

Натомість, працевлаштування ОСОБА_2 водієм автотранспортних засобів на ПрАТ «МК «Азовсталь» підтверджується довідками такого товариства від 13 квітня 2020 року та 29 листопада 2021 року.

При цьому наявність доходу ОСОБА_2 за місцем його працевлаштування підтверджується довідкою ПрАТ «МК «Азовсталь» від 29 листопада 2021 року, за якою видно, що дохід відповідача протягом травня 2021 року жовтня 2021 року становив після утримання податків та зборів 78575,93 грн., що складає близька 13095,99 грн. на місяць (78575,93 / 6 = 13095,99).

Реєстрація ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 разом із матір`ю, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є пенсіонером з 2005 року, підтверджується свідоцтвом про народження відповідача, виданим відділом РАЦС Орджонікідзевського райвиконкому міста Маріуполя, актовий запис № 147 від 3 лютого 1976 року, паспортом громадянина України на ОСОБА_5 ( НОМЕР_1 ), пенсійним посвідченням ОСОБА_5 № НОМЕР_2 та інформацією Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 12 жовтня 2021 року про реєстрацію ОСОБА_2 .

Суд також встановив, що витрати ОСОБА_2 з оплати комунальних послуг по АДРЕСА_1 підтверджуються долученими до справи квитанціями з оплати послуг: ККП «Маріупольтепломережа» за грудень 2020 року - квітень 2021 року; «Нафтогаз Україна» за жовтень 2021 року; «Донецькі енергетичні послуги» за листопад 2021 року; ОСББ «Добробуд 66» за листопад 2021 року; КП «Комунальник» за вересень 2021 року.

Суд при цьому не приймає до уваги посилання ОСОБА_2 на те, що у нього на утриманні перебуває непрацездатна матір, ОСОБА_5 , оскільки доказів їх спільного проживання суду не надано, як й не було доведено матеріальне становище матері відповідача.

Також суд відмічає, що наявність у відповідача непрацездатних батьків не є визначальним фактором для визначення розміру аліментів на утримання дитини такого платника аліментів.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 1 серпня 2019 року по справі № 760/11934/16-ц.

Натомість, наявність на утриманні відповідача, ОСОБА_2 , неповнолітньої доньки підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 3 серпня 2004 року відділом РАЦС Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 577, за яким ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками якої зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .

При цьому суд зауважує, що сам по собі факт наявність у відповідача іншої дитини на утриманні, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів (порівняно з загально визначеним розміром аліментів на одну дитину за ст. 161 ЦПК) на утримання сина відповідача, ОСОБА_9 .

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року по справі № 565/2071/19.

За змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За таких фактичних обставин, встановлених судом, враховуючи, що на утриманні позивачки перебуває малолітній ОСОБА_3 , 2013 р. н., якого відповідач зобов`язаний утримувати до досягнення дитиною повноліття, суд зауважує, що незважаючи на розмір свого доходу, ОСОБА_2 , як батько дитини зобов`язаний забезпечувати належне утримання свого сина.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 7 листопада 2018 року по справі № 355/511/17.

Відповідно до ст. 181 СК на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі.

За п. 1-4 ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому за ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Так мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів .

Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 грудня 2021 року - 2618 грн.

Зважаючи на наведені норми та доведений дохід відповідача (близька 13095,99 грн. на місяць), суд встановив, що 1/4 частка від доходу відповідача на утримання малолітнього сина, ОСОБА_9 , становитиме близька 3274 грн. (13095,99 / 4 = 3274) на місяць, що незначно перевищуватиме прожитковий мінімум, передбачений ст. 182 СК, для дитини відповідного віку (мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину).

Навпаки, запропонований відповідачем розмір аліментів (1/6 частка від доходу ОСОБА_2 ), що дорівнюватиме близька 2182,67 грн. (13095,99 / 6 = 2182,67) на місяць, буде менше визначеного законом мінімально рекомендованого розміру аліментів на дитину.

Враховуючи при цьому, що середній дохід відповідача на місяць становить близька 13095,99 грн., а прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 1 грудня 2021 року у розмірі 2481 грн., то таким чином суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 має змогу сплачувати аліменти на свого сина, ОСОБА_9 , 2013 р. н., у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів, оскільки після відрахування доведених витрат відповідача дохід ОСОБА_2 залишатиметься вищим від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року по справі № 766/47/16-ц.

Суд на підставі переліченого обгрунтування дійшов висновку, що наявність на утриманні ОСОБА_2 доньки, 2004 р. н., не доводять необхідність визначення меншого розміру аліментів ніж визначений відповідно до положень закону (1/4 частка від доходів відповідача) без підтвердження ОСОБА_2 відсутності у нього матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання свого сина в розмірі 1/4 частки від доходу, що, у свою чергу, сприятиме належному забезпеченню його малолітнього сина, ОСОБА_9 , та відповідатиме інтересам такої дитини.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 9 серпня 2018 року по справі № 640/10064/16-ц.

Суд, натомість, відхиляє посилання позивачки на наявність у відповідача на праві власності нерухомості та транспортних засобів, оскільки такі доводи ОСОБА_1 залишись недоведеними.

Отже, позиція ОСОБА_1 щодо необхідності стягувати аліменти на її користь на утримання сина, ОСОБА_9 , в розмірі 1/3 частки з відповідача не була підтверджена в суді жодними доказами.

Виходячи з викладеного вмотивування, враховуючи рівність батьків по утриманню своїх дітей та зважаючи на загально визначений розмір аліментів, що стягуються на одну дитину, який дорівнює 1/4 частки від доходів боржника (ст. 161 ЦПК), то суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , стягнувши з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_9 , 2013 р. н., у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Суд також зазначає, що оскільки за ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому стягненню аліменти за вказаним рішенням підлягають саме починаючи з моменту звернення позивачки до суду із таким позовом, тобто з 27 вересня 2021 року, а не з 24 вересня 2021 року, як просить ОСОБА_1 .

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави слід також стягнути судовий збір у розмірі 908 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 430 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 вересня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

У задоволені решти вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 10 грудня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_3 , мешкає в АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Суддя