ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №493/1516/20

Апеляційне провадження №22-ц/813/9639/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Каменської Ніни Петрівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 09 червня 2021 року, постановлену під головуванням судді Тітової Т.П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст подання державного виконавця

У червні 2021 року державний виконавець Балтського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Іванов С.В (далі - державний виконавець Балтського РВ ДВС), третя особа: орган опіки та піклування Балтської районної державної адміністрації Одеської області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №493/1516/20 від 30 грудня 2020 року про відібрання у ОСОБА_1 малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернення дитини матері ОСОБА_3 за місцем її проживання.

Подання обґрунтовано тим, що на виконані Балтського РВ ДВС знаходиться виконавче провадження №64019701 з виконання наведеного вище виконавчого листа.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , який не виконує рішення суду, тому 02 червня 2021 року стягувачем ОСОБА_3 подано заяву про заборону боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом (а.с.1-20).

Зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 09 червня 2021 року подання державного виконавця задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов`язань на підставі виконавчого листа №493/1516/20, який знаходиться на виконанні Балтського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) а.с.9-12.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі адвокатКаменська Н.П. в інтересах ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, в поданні державного виконавця відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права (а.с.18-24).

У відзиві на апеляційну скаргу Балтський ВДВС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , ухвалу суду залишити без змін, з тих підстав, що правових підстав для скасування ухвали суду не має, рішення суду від 30 грудня 2020 року щодо повернення малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері ОСОБА_3 за місцем її проживання не виконано (а.с.68-70).

У поясненнях до апеляційного суду, орган опіки та піклування Подільської районної державної адміністрації Одеської області просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін (а.с.121).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року змінено у справі третю особу - службу у справах дітей Балтської районної державної адміністрації Одеської області на його правонаступника службу у справах дітей Подільської районної державної адміністрації Одеської області.

Учасники судового процесу в судове засідання, призначене на 21 грудня 2021 року, не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційний суд вважає, що заява адвоката Каменської Н.П. про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із її хворобою задоволенню не підлягає.

Так, встановлено, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Каменською Н.П. в інтересах ОСОБА_1 відкрито 25 серпня 2021 року.

Відповідно до ч.1ст.371 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно матеріалам справи 14 вересня 2020 року ОСОБА_1 викрав у ОСОБА_3 їх дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку з того часу утримує у себе не на підставі закону або рішення суду, яка знаходиться дотепер у розшуку, що встановлено судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи у відсутності учасників судового процесу, в тому числі й адвоката Каменською Н.П., яка в апеляційній скарзі виклала всі свої доводи щодо незаконності і необґрунтованості судового рішення, та яка не може бути доповнена в силу ст.364 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що є правові підстави для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України в зв`язку з невиконанням ним судового рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно даних, внесених до Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що рішенням Балтського районного суду Одеської області від 30 грудня 2020 року встановлено, що у жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Балтської районної державної адміністрації, про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що з 05 листопада 2016 року до 17 березня 2020 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , від якого сторони мають малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14 вересня 2020 року близько 16 год ОСОБА_1 викрав доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала разом з нею. За цим фактом вона звернулась із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, про що прокурором внесено відомості до ЄРДР від 23 вересня 2020 року за № 0000087, з правовою кваліфікацією - ст. 356 КК України.

Згідно з розпорядженням Балтської районної державної адміністрації Одеської області від 02 жовтня 2020 року № 222/А-2020 «Про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », визначено місце проживання малолітньої дитини разом із мамою, але відповідач розпорядження ігнорує, дитину не повертає і бачитись з дитиною не дозволяє, що і стало приводом для звернення до суду в порядку, встановленому ст.162 СК України.

Посилаючись на викладене, просила суд відібрати малолітню дитину від ОСОБА_1 або тих людей, які її переховують, повернувши доньку за попереднім місцем проживання матері.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 30 грудня 2020 року позов задоволено частково. Відібрано у батька ОСОБА_1 малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернуто дитину матері ОСОБА_3 за місцем її проживання. Допущено негайне виконання рішення суду в частині відібрання дитини у батька ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 10 серпня 2021року рішення суду першої інстанції змінено, викладено мотивувальну частину рішення у редакції постанови суду апеляційної інстанції та залишено без змін в резолютивній частині.

Змінюючи мотивувальну частину рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що обставини проживання малолітньої дитини з матір`ю ОСОБА_3 встановлені судовими рішеннями про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, що набрали законної сили, та не підлягають доказуванню при розгляді справи.

Постановою Верховного Суду від 06 грудня 2021 року по справі № 493/1516/20 (провадження № 61-15393св21) рішення Балтського районного суду Одеської області від 30 грудня 2020 року у незміненій частині та постанову Одеського апеляційного суду від 10 серпня 2021року залишити без змін.

Під час розгляду касаційної скарги Верховний Суд зазначив, що ураховуючи особливо чутливий характер спірних правовідносин, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для відібрання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батька та її повернення ОСОБА_3 , оскільки це виходить з інтересів самої дитини, яка після розірвання шлюбу між сторонами у справі за погодженням між сторонами, проживала разом із матір`ю. Суди врахували сталі соціальні зв`язки, місце відвідування ОСОБА_2 дитячого садочку, психологічний стан тощо, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, постановили рішення про відібрання дитини у відповідача та повернення її за місцем проживання позивача. Повернення дитини у звичне для неї оточення відповідає інтересам дитини.

02 червня 2021 року до державного виконавця надійшла заява ОСОБА_3 про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України (а.с.111).

08 червня 2021 року державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, яке було задоволено ухвалою суду від 09 червня 2021 року (а.с112-113).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Обґрунтовуючи подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, державний виконавець посилався на ухилення його за виконавчим провадженням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням від 30 грудня 2020 року про відібрання у ОСОБА_1 малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернення дитини матері ОСОБА_3 за місцем її проживання, що підтверджено копіями виконавчого провадження, які надано до апеляційного суду (а.с.75-120).

Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері. Даним Законом також встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

За нормами ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд Україну громадян України» право громадянина на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, вищенаведеними положеннями законодавства передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Відповідно до вимог ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду ( ст.18 Закону).

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано також положеннями ст.441 ЦПК України.

Відповідно до ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем вчинено низку заходів з примусового виконання рішення суду від 30 грудня 2020 року про відібрання у ОСОБА_1 малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що перебуває у нього в провадженні, з метою виконання ОСОБА_1 зобов`язань за рішенням суду та повернення дитини.

Однак, судове рішення на день розгляду цієї справи боржником не виконано, малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не повернута матері ОСОБА_3 , будь-яких дій спрямованих на виконання судового рішення ОСОБА_1 не здійснено.

Під час розгляду справи в апеляційному суді за апеляційною скаргою адвокатаКаменської Н.П. в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 09 червня 2021 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України стосовно ОСОБА_1 , ухвалою апеляційного суду від 25 серпня 2021 року при відкритті апеляційного провадження витребувано з Балтського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) виконавче провадження №64019701 з виконання виконавчого листа №493/1516/20 від 30 грудня 2020 року про відібрання у ОСОБА_1 малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернення дитини матері ОСОБА_3 за місцем її проживання (а.с.41,75-120).

Як вбачається з копії виконавчого провадження, 30 грудня 2020 року Балтським районним судом Одеської області видано виконавчий лист на виконання рішення Балтського районного суду Одеської області від 30 грудня 2020 про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання (а.с.77-78).

31 грудня 2020 року від ОСОБА_3 до Балтського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) надійшла заява про негайне виконання рішення суду від 30 грудня 2020 року (а.с.80).

31 грудня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Балтського районного суду Одеської області від 30 грудня 2020 року (а.с.82-83).

Постановою державного виконавця від 31 грудня 2020 року залучено представника органу опіки та піклування Балтської районної державної адміністрації Одеської області для участі у проведені виконавчих дій, які будуть проводитися 31 грудня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 щодо відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання матері (а.с.86).

31 грудня 2020 року ОСОБА_1 направлено копія постанови про відкриття виконавчого провадження. Згідно рекомендованого повідомлення боржник за адресою: АДРЕСА_1 , відсутній (а.с.81,84).

31 грудня 2020 року державним виконавцем винесена постанова про залучення працівників органів внутрішніх справ для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державного виконавця при проведенні виконавчих дій щодо повернення дитини(а.с.88).

З копії акту державного виконавця від 31 грудня 2020 року вбачається, що при виїзді за адресою проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , останній з будинку не вийшов, повідомивши через вікно будинку, що дитини в будинку немає, місце її знаходження йому невідоме, копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржник отримувати відмовився. Через один час, в 12 год. 42 хв. ОСОБА_1 впустив державного виконавця до будинку для огляду кімнат, щодо виявлення малолітньої дитини ОСОБА_2 . Огляд будинку проводився з ОСОБА_1 , двома понятими та слідчим Балтського ВП в Одеській області. Під час огляду будинку та всіх кімнат в будинку малолітньої дитини виявлено не було, про що державним виконавцем складено акт (а.с.89).

31 грудня 2020 року державним виконавцем до Балтського районного суду направлено подання про оголошення розшуку у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_2 за вих. № 24726/39-32(а.с.90-91).

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 31 грудня 2020 року оголошено розшук дитини ОСОБА_2 (а.с.94-95).

04 січня 2021 року до Балтського РВ ДВС ПМУМЮ (м. Одеса) надійшла ухвала суду по справі № 493/1516/20 від 31 грудня 2020 року про оголошення розшуку дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05 січня 2021 року винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 1 700 грн. на ОСОБА_1 відповідно до ст.ст.63,75 Закону України «Про виконавче поводження»(а.с.99-100). Постанову про накладення штрафу разом з постановою про відкриття виконавчого провадження було направлено за адресую ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) рекомендованим листом з повідомленням.

29 січня 2021 року державний виконавець звернувся із запитом до Балтської міської ради щодо надання інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (а.с.103).

Згідно довідки про реєстрацію від 04 лютого 2021 року, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з грудня 2012 року по теперішній час (а.с.105).

15 лютого 2021 року державний виконавець звернувся із запитом до Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеської області щодо надання інформації про стан виконання ухвали суду від 31 грудня 2020 року про розшук дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.106-107).

Згідно відповіді відділення №1 Подільського районного управління Головного управління Національної поліції в Одеської області від 23 лютого 2021 року, станом на 23 лютого 2021 року місцезнаходження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити не представилось можливості. 31 грудня 2020 року ОСОБА_2 оголошено у розшук як безвісно зниклу. Також відомості за вказаним фактом були внесені у ЄРДР №0000329 від 30 грудня 2020 року за ознаками п.2ч.2 ст.115 КК України (а.с.108).

25 травня 2021 року державний виконавець знов звернувся із запитом до Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеської області щодо надання інформації про стан виконання ухвали суду від 31 грудня 2020 року розшук дитини ОСОБА_2 (а.с.109а-110).

02 червня 2021 року до державного виконавця надійшла заява ОСОБА_3 про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України(а.с.111).

08 червня 2021 року державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України(а.с112-113).

З огляду на викладене, матеріали виконавчого провадження підтверджують, що ОСОБА_1 достовірно обізнаний із наявністю виконавчого провадження про повернення дитини матері щодо примусового виконання рішення суду, проте ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань судовим рішенням. Ухилення ОСОБА_1 від виконання вимог державного виконавця виразилось у ігнорування запитів, неявки за викликами до державного виконавця, ненаданні пояснень тощо відсутності дитини та її місця знаходження та повернення дитини матері.

Отже обставини, що встановленні судом на момент розгляду подання та винесення оскаржуваної ухвали, свідчать про ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням факт його ухилення від виконання зобов`язань щодо неповернення дитини матері вже відбувся і є об`єктивно наявним та підтверджується матеріалами справи та виконавчого провадження.

Встановивши, що судове рішення добровільно ОСОБА_1 не виконуються з 30 грудня 2020 року, місце знаходження малолітньої дитини невідоме, яка в силу свого малолітнього стану потребує догляду матері, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця, оскільки обставини, що встановленні судом на момент розгляду подання, свідчать про ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків щодо повернення малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері ОСОБА_3 за місцем її проживання.

Посилання апелянта на відсутність об`єктивних підстав для обмеження у праві виїзду за кордон, є необґрунтованими, оскільки суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 вживав заходи щодо виконання зобов`язання, покладеного на нього судовим рішенням, враховуючи його обізнаність про наявність на виконанні у державного виконавця виконавчого провадження щодо повернення дитини.

Апеляційна скарга не містить обґрунтувань щодо належного виконання ОСОБА_1 свого обов`язку, передбаченого ст.19 Закону України "Про виконавче провадження", суду не надано будь-яких доказів, які свідчать про вчинення ним дій, спрямованих на виконання судового рішення.

Жодних обставин, які свідчать про добросовісне виконання ОСОБА_1 рішення суду чи намагання його виконати та наявності перешкод для такого виконання, судом не встановлено.

Якщо боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання зобов`язання щодо повернення дитини, а виконавець зі свого боку вчинив всі дії передбачені законом, в такому разі, вказані обставини свідчать, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що питання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог закону.

Судом враховано, що передбачені у Законі України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» обмеження у праві виїзду за межі України є заходами, які покладаються на ОСОБА_1 з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку щодо повернення дитини, або ж переслідують пасивне та незаборонене його примушування до вчинення ним активних дій, щоб як найскоріше захистити інтереси малолітньої дитинита позбутися обмежувальних заходів.

Крім того, колегія суддів враховує вимогист.18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що обмеження у праві виїзду за кордон ніяким чином не може порушувати права ОСОБА_1 , оскільки така міра є тимчасовою і є дієвою юридичною санкцією, яка сприятиме і стимулюватиме його до виконання рішення суду.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Каменської Ніни Петрівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 09 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: