Справа № 314/2130/21
Провадження № 2/314/921/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2021 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №314/2130/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який уточнив, та просить визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що тривалий час, близько 12 років, з лютого 2009 року він проживаєу житловому будинку, що розташований на території АДРЕСА_1 .

Зазначає, що вселився у вказаний житловий будинок та почав користуватися земельною ділянкою які належали ОСОБА_3 (який давно помер) і з того часу володіє, користується та розпоряджається зазначеною приватною власністю, утримує її в належному стані, прибирає, робить ремонти та своєчасно сплачує комунальні платежі, садить городину, обробляє земельну ділянку площею 0,60 га та збирає врожаї.

Факт належності вказаного житлового будинку ОСОБА_3 підтверджується технічним паспортом будинку від 11.05.1990 року виданому в Запорізькому БТІ, Державним актом на право приватної власності на землю Серія ЗП04У №0796, виданий Максимівською сільською радою народних депутатів 26 лютого 1996 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів за №137.

Вважаючи себе власником будинку, позивач 31 травня 2021 року для оцінки вартості нерухомого майна замовив у ФОП ОСОБА_4 два звіти: з експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,60 га, що становить 36000,00 грн. та про об`єкт нерухомого майна житлового будинку площею 49,2 м.2, що становить 20910,00 грн., всього 56910,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 колишній власник, ОСОБА_3 помер, тому відповідачем у справі є його спадкоємець ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевказані обставини, а саме, добросовісність, відкритість та безперервність (більше10років) його проживання у житловому будинку по АДРЕСА_1 ) та користування земельною ділянкою в с. Максимівка Вільнянського району Запорізької області, а також відсутність власника на такий будинок, він змушений звернутися до суду з зазначеним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, з якої вбачається, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить розглянути справу за її відсутності.

За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем у відповідності до вимог ч.5 ст.200 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав:

Відповідно до технічного паспорту будинку від 11.05.1990 року виданого в запорізьким БТІ, ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю Серія ЗП04У №0796, виданого Максимівською сільською радою народних депутатів 26 лютого 1996 року та зареєстрованому в Книзі записів державних актів за №137, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,60 га, що розташована на території с. Максимівка Максимівської сільської ради.

Згідно звіту про об`єкт нерухомого майна, складеного ФОП ОСОБА_4 від 31.05.2021 року, ринкова вартістьжитлового будинку площею 49,2 м.2 становить 20910,00 грн.

Згідно звіту експертної грошової оцінки земельної ділянки, складеного ФОП ОСОБА_4 від 31.05.2021, оціночна вартість земельної ділянки площею 0,60 га становить 36000,00 грн.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Михайло-Лукашівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 16.05.2021 року №258, ОСОБА_1 проживає постійно без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт володіння й користування будинком з 2009 року позивачем визнається відповідачем, отже, відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Згідно ст.344ЦКУкраїни особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неїпідстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК можливе за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Ураховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

З наведеного суд доходить висновку, що позивач ОСОБА_1 більше 12 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, відповідачем по справі позовні вимоги визнаються, спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому він після більш 12років такого володіння набув право власності за набувальною давністю на будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,60 га, що розташована на території с. Максимівка Максимівської сільської ради.

Враховуючи те, що позивач не наполягав на стягненні судових витрат з відповідача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, яка встановлює, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що позивачу на праві власності належить житловий будинок, що іншим чином підтвердити пр аво власності позивача на житловий будинок та земельну ділянку неможливо, то суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинокта земельну ділянку підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 344, 377 ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України, ст.ст. 10, 12, 77-81,197-198, 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), РНОКПП НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 та на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,60 га, що розташована на території с. Максимівка, Максимівської сільської ради, яка посвідчена Державним актом на право приватної власності на землю Серія ЗП04У №0796 виданим Максимівською сільською радою народних депутатів 26 лютого 1996 року та зареєстрованому в Книзі записів державних актів за №137.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

11.10.2021