Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3475/21 Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 46 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновська Г.С.,

за участю секретаря Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №285/3475/21 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Українська залізниця» - Драгіциної Тетяни Миколаївни на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Літвин О.О. в м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із з даним позовом, у якому просила стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на свою користь 500000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 17.11.2018 пасажирський потяг №15 (електровоз серії ЧС4 №190) сполученням Харків-Рахів в м. Новоград-Волинський здійснив наїзд на ОСОБА_2 , який наслідок отриманих травм помер. За фактом настання цієї події було відкрито кримінальне провадження, яке постановою слідчого від 15.12.2020 закрито. Посилаючись на вказані обставини, просила у відповідності до положень ст.ст.1172, 1187 ЦК України, стягнути з відповідача, який є власником потяга, а машиніст, який ним керував його працівником, завдану їй шкоду у зв`язку із втратою рідного сина.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн та 2270,00 грн судового збору.

В апеляційній скарзі представник АТ «Українська залізниця» - Драгіцина Т.М., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема вказує, що суд дійшов до хибного висновку, що виникненню та спричиненню шкоди сприяла саме груба необережність потерпілого, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, належним чином не усвідомлював навколишньої обстановки, через що знехтував Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті та свідомо (умисно) пішов на їх порушення , ігноруючи наближення потягу. Отже, сукупність вказаних обставин свідчать про умисне нанесення потерпілим собі тяжких тілесних травм несумісних із життям та явним скоєнням самогубства. Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував. Крім того, судом першої інстанції було невірно обраховано та стягнуто судовий збір.

Розглянувши апеляційну скаргу по суті, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Новоград-Волинський Житомирської області помер. Причиною смерті став наїзд на нього потяга на 338 км перегону "Новоград-Волинський-Орепи", пікет№3, неподалік вул. Ю. Глухова.

За фактом цієї події, 17.11.2018 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №90001435 та розпочате досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

У зв`язку з відсутністю факту порушення правил експлуатації залізничного транспорту, що спричинило загибель людини, кримінальне провадження постановою слідчого від 15.12.2020 було закрито підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. З постанови слідує, що загиблий ОСОБА_2 мав середній ступень алкогольного сп`яніння.

З копії акту службового розслідування нещасного випадку невиробничого характеру на Південно-Західній залізниці №4 від 23.11.2018 вбачається, що ОСОБА_2 вибіг із-за опори контактної мережі та ліг на рейки під поїзд, на попереджувальні сигнали великої гучності не відреагував, чим порушив вимоги п.2.5 Правил.

Потяг перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» УкрЗалізниці, а машиніст електровоза ОСОБА_3 , який керував ним в момент наїзду на ОСОБА_2 , з 02.11.2007 працює у виробничому підрозділі локомотивне депо Київ-Пасажирський.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).

Судом встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стала груба необережність ОСОБА_2 , а саме порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Таким чином, встановлено, що син позивача загинув внаслідок ДТП, яка мала місце на залізниці.

Відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що саме умисел потерпілої ОСОБА_2 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті скоїв спробу покінчити життя самогубством є непереконливими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як про це помилково стверджує заявник.

Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то апеляційний суд зазначає наступне.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У роз`ясненнях, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановивши, що ОСОБА_1 була матір`ю загиблого ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заподіяна позивачу моральна шкода внаслідок загибелі ОСОБА_2 , підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки останній у судовому засіданні не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому, оскільки ДТП сталася внаслідок грубої необережності ОСОБА_2 , а відповідачем Правил дорожнього руху порушено не було, суд зменшив розмір відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди смертю ОСОБА_2 , вірно вказавши, що відповідач, будучи власником джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану смертю сина, незалежно від своєї вини.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що сам факт загибелі сина під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, щодо невірного визначення судом першої інстанції розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави. А тому, в цій частині судове рішення підлягає зміні.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлені позовні вимоги в розмірі 500000,00 грн. Судовим рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково в розмірі 100000,00 грн.

Відтак з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1000,00 грн ( 100000,00 грн х 100% : 500000,00 грн = на 20 % задоволено позовні вимоги, 5000,00 грн х20%:100%=1000,00 грн).

З огляду на наведене рішення суду в частині стягнення судового збору з відповідача на користь держави підлягає зміні, із зменшенням розміру судового збору з 2270, 00 грн до 1000,00 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Українська залізниця» - Драгіциної Тетяни Миколаївни задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17 листопада 2021 року в частині стягнення з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судового збору змінити, зменшивши розмір судового збору з 2270,00 грн до 1000,00 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 21 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді