22-ц/804/3110/21
265/8531/21

Головуючий у І інстанції Копилова Л. В. Єдиний унікальний номер 265/8531/21
Номер провадження 22-ц/804/3110/21
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Лопатіної М. Ю.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Вороніна М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бодягін Ігор Борисович на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Лупінова Наталя Євгенівна, про визнання недійсним заповіту,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, в якій просила заборонити приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Лупіновій Н. Є. видавати свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 . В обґрунтування заяви зазначила, що після спливу шестимісячного строку з дати смерті ОСОБА_3 існує реальна небезпека протиправного отримання відповідачкою свідоцтва про право на спадщину та продаж всього спадкового майна, яке за життя належало спадкодавцю, що у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Лупіновій Н. Є. здійснювати нотаріальні дії щодо спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись із вказаною ухвалою, адвокат Бодягін І. Б. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невірного застосування норм матеріального права, просив її скасувати та відмовити позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову. Апеляційна скарга вмотивована тим, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову. Зазначає, що підстави для звернення ОСОБА_2 з позовною заявою про визнання заповіту відсутні, оскільки позивачка є спадкоємицею другої черги за законом, а відповідачка є спадкоємицею першої черги, а тому між сторонами взагалі відсутній спір. Позивачка не конкретизувала, яке саме майно заповів їй ОСОБА_3 , не зазначила для чого потрібно встановити заборону на здійснення нотаріальних дій і стосовно якого спадкового майна, і яке саме майно відповідачка може продати.

Відзивів на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 адвоката Бодягіна І. Б., який просив скаргу задовольнити, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Батюка О. О., який просив залишити ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу здійснювати нотаріальні дії щодо спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Заборонивши приватному нотаріусу вчиняти нотаріальні дії щодо спірної спадщини, суд визначив цей спосіб захисту прав відповідача співмірним із заявленими вимогами та таким, що фактично реалізує мету його вжиття.

Із зазначеним висновком суду першої інстанції не можна не погодитися.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборон.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Встановивши, що обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони нотаріусу вчиняти дії, пов`язані із набуттям відповідачкою права власності на спадкове майно, яке оспорюється позивачкою, є підставним і співмірним із заявленими позовними вимогами та може забезпечити ефективний захист прав та законних інтересів позивачки у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2021 року у справі за № 944/1748/20.

Доводи скарги щодо відсутності спору між сторонами в зв`язку з тим, що позивачка є спадкоємицею другої черги на відміну від відповідачки, яка є спадкоємицею першої черги, а відтак не має права на спадкування, є безпідставними, оскільки відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування за законом одержують спадкоємці в порядку черговості лише у разі відсутності заповіту.

Із змісту позовної заяв вбачається, що померлий ОСОБА_3 склав два заповіти, якими все своє майно заповідав як позивачці, так і відповідачці по справі, а отже не можна вважати, що спір між ними відсутній.

Інші доводи апеляційної скарги не приводять апеляційний суд до висновку про необхідність зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції та по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції і правового значення для справи не мають, а відтак апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бодягін Ігор Борисович відхилити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.

Судді В. М. Барков

Є. Є. Мальцева

М. Ю. Лопатіна