Провадження № 2/243/2862/2021
Справа № 243/9896/21
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Ільяшевич О. В.,
секретаря судового засідання Долженко В. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов`янськ, Донецької області), за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про дотримання правил добросусідства шляхом зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-
15 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3 про дотримання правил добросусідства шляхом зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0867га. По сусідству з позивачем, у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проживає відповідачка, яка є дочкою попередніх власників будинку та земельної ділянки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , наразі користується та господарює на сусідній земельній ділянці.Але на підставі відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, зазначено, що право власності досі належить ОСОБА_4 , матері відповідачки, яка померла. Відповідачка порушує право позивача на нормальне життя у своєму будинку, користування двором та колодязем з питною водою, оскільки на прилеглій території ще 20 років тому побудовано господарську споруду на межі з земельною ділянкою позивача, а саме: сарай для худоби та птахів, відстань від будинку позивача до сараю становить 5 метрів, відстань до колодязя з питною водою та насосу становить 2 метри, відстань до літньої кухні становить менше метра. Все це робить не можливим життя позивача у його будинку, користування двором, літньою кухнею та колодязем з питною водою, оскільки у сараї тримають кіз у кількості 5 голів. Сарай тримається у занедбаному стані, не прибирають гній, та не слідкують за тваринами. Кози стрибають на кришу господарської будівлі для садового інструменту позивача та ходять по криші, а також падають у двір позивача. Звісно через порушення санітарних умов тримання тварин постійно неприємний запах у дворі та будинку. Позивач не може відкрити вікна та двері в будинку, оскільки запах з сараю нестерпний. У позивача інвалідність 2 (другої) групи загальне захворювання, діагнози: стенокардія напруги, гіпертонія, аортокоронарне шунтування серця. Йому необхідні спокій та свіже повітря, натомість він має скандали з сусідами та нестерпний запах.Незважаючи на вимоги позивача перенести (демонтувати) господарську будівлю- сарай, відповідачка лише вчиняє сварки з застосуванням нецензурної лексики, в якій приймає участь і її чоловік. Зазначає, що відстань від сараю з тваринами відповідачкиа до будинку, літньої кухні, та колодязя з питною водою позивача суперечить встановленим Державним будівельним нормам планування та забудови територій. Також відповідачкою був знесений паркан між земельними ділянками за сараєм позивача, що також завдає незручності у користуванні позивачем своєю земельною ділянкою та двором, оскільки навіси будівлі впираються у стіну сараю позивача. Все вищезазначене порушує права позивача на користування своєю власністю. Зазначає, що висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій. Крім цього, позивачу було нанесена значна шкода здоров`ю, яка полягала у постійних стресових ситуаціях, нецензурних слів та залякувань, які виникали через прохання прибрати за тваринами щоб не так сильно було чути запах. А також від способу життя, який повинен вести позивач через протиправні дії відповідача, а саме, не мати можливості дихати свіжим повітрям у своєму дворі, оскільки сарай с тваринами стоїть фактично у нього во дворі, на межі. Також не має можливості провітрювати будинок, оскільки запах нестерпний. Все це призводить постійно до погіршення здоров`я і без цього хворої людини з 2-ю групою інвалідності. Постійні виклики швидкої допомоги та придбання ліків. Таким чином, позивач постійно зазнає душевних страждань, а як слідство біль фізичного характеру, болі в області серця, підвищення тиску, ці захворювання через порушення прав позивача прогресують та завдають страждань, оскільки його життя є нестерпним, внаслідок дій відповідача.
З огляду на викладене, просить, суд, зобов`язати ОСОБА_3 , демонтувати або перенести господарську будівлю - сарай у відповідність до п.6.1.41 Державних будівельних норм планування та забудови територій (ДБН Б.2.2-12:2019), на відстань не ближче 15 м від житлових будинків і літніх кухонь та не ближче 20 м від артсвердловин водопостачання (питних колодязів); зобов`язати ОСОБА_3 , встановити паркан між земельними ділянками, який було знесено на відстані від земельної ділянки позивача не менше 1(одного) метра, демонтувати будівлю навіс якої впирається в стіну сараю позивача. Стягнути з відповідача на користь позивача, моральну шкоду, яка була спричинена, в результаті порушення його прав у розмірі 10 000 грн. 00 коп..
Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій розгляд справи просив проводити у його відсутності, за участю його представника адвоката Одорошенко Н. М., на задоволенні позову наполягав.
Представник позивача Одорошенко Н. М., яка діє на підставі ордеру серії АН № 1044581 від 10 вересня 2021 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4234 від 02 лютого 2012 року, виданого Радою адвокатів або КДКА Донецької області №57, доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №2021-1835586 від 03 вересня 2021 року, та довіреності від 03 вересня 2021 року, повідомлена належним чином про час та дату розгляду справи в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог позивача.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачки про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за адресою місця проживання ОСОБА_3 зареєстрованої у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187ЦПК України.
Однак ОСОБА_3 , будучи повідомленою у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи судовою повісткою та оголошенням на офіційному веб-сайті судової влади України, не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзивів, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності від неї до суду не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка, будучи повідомленою належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явилася без повідомлення причин неявки, не подала відзив, а представник позивача та позивачка не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення.
В ході розгляду справи судом були розв`язані заяви та клопотання сторін та прийняті процесуальні рішення.
Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою суду від 09 грудня 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою суду від 09 грудня 2021 року прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив такі обставини та відповідні ним докази.
У судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 02 липня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченком А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1903, житловий будинок з господарчо-побутовими спорудами, який знаходиться у АДРЕСА_1 , розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,0867 га. На цій земельній ділянці розташовано: житловий будинок цегляний, житловою площею 29,2 кв.м, загальною- 51,6 кв.м- А1, літня кухня саманна, обкладена цеглою - Б, сарай цегляний - В, сарай саманий, обкладений цеглою - Г, підвал шлаколитий - Д, туалет цегляний-Ж, душ цегляний - 3, колодязь № 1, огорожа №2,3, водопровід № 4.
Згідно із договором купівлі-продажу земельної ділянки від 02 липня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1904, позивачу ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,0867 га, згідно плану зовнішніх меж, розташована на території АДРЕСА_1 у межах від А до Б зем. діл. № по вул. Керамічеській, від Б до В зем. діл. АДРЕСА_2 , від В до Г вул. Полярна, від Г до А зем. діл. АДРЕСА_3 .
Відповідно до заяви від 08 липня 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до начальника УЖКГ Слов`янської міської ради з проханням надати допомогу щодо вирішення конфліктної ситуації з його сусідами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які мешкають АДРЕСА_2 .
Відповідно до листа № 1-В-1043-1 від 14 липня 2021 року, начальником УЖКГ Слов`янської міської ради, повідомлено, що спірні питання щодо користування земельними ділянками розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно із законодавством, шляхом подання позовної заяви до суду.
Відповідно до клопотання від 02 серпня 2021 року, позивач звернувся до голови Слов`янської міської ради з проханням прийняти рішення щодо створення комісії для надання висновків про відповідність санітарним умовам введення господарства та забудови сараю, де утримується скот за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до листа № 1-В-2149-2 від 20 серпня 2021 року, заступником міського голови Слов`янської міської ради, повідомлено, що якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння якнайменших незручностей, такі дії підлягають припиненню. Спірні питання щодо користування земельними ділянками та спори з приводу додержання правил добросусідства розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством, шляхом подання позовної заяви до суду.
Відповідно до заяви від 04 червня 2002 року, ОСОБА_1 звертався з проханням надати допомогу щодо вирішення конфліктної ситуації з його сусідами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які мешкають АДРЕСА_2 .
Відповідно до листа № 67 від 26 квітня 2002 року, головним архітектором м. Слов`янська повідомлено, що Управлінням архітектури та містобудування Слов`янського міськвиконкому з виходом на місце, обстежено забудову по АДРЕСА_4 . Факти відмічені у зверненні підтверджуються. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які проживають по АДРЕСА_1 , надіслано листа з пропозиціями щодо впорядкування утримання худоби відповідно до норм.
Відповідно до листа № В-16 від 04 квітня 2002 року, Слов`янським МВ УМВС в Донецькій області повідомлено ОСОБА_1 , що його звернення розглянуто. ОСОБА_5 зобов`язується до 30 квітня 2002 року прибрати домашніх тварин з будівництва.
Відповідно до листа № В-28 від 25 червня 2002 року, Слов`янським МВ УМВС в Донецькій області надано відповідь за заявою ОСОБА_1 від 13 червня 2002 року та повідомлено, що з ОСОБА_5 проведено профілактичну бесіду про неприпустимість протиправних дій у відношенні до нього. За фактом порушення ОСОБА_5 санітарних норм утримання тварин направлена головному державному санітарному лікарю міста Слов`янська, про вжиті заходи буде повідомлено додатково.
Відповідно до листа № 118 від 03 липня 2002 року, головним архітектором м. Слов`янська на звернення ОСОБА_1 до виконкому Слов`янської міської ради Управління архітектури та містобудування, повідомлено, що спільно із санстанцією обстежено домоволодіння АДРЕСА_2 . Складено акт обстеження. Слов`янським МіжРайСЕС буде направлено розпорядження ОСОБА_5 із зазначенням термінів усунення виявлених порушень.
Відповідно до листа № 9/1477 від 04 липня 2002 року, державним санітарним лікарем м. Слов`янська та Слов`янського району, повідомлено, що фахівцями Слов`янської міжрайСЕС проведено розслідування за заявою ОСОБА_1 .. Факти викладені в ньому підтвердилися: худоба міститься з порушенням будівельних та санітарних норм. ОСОБА_5 дано розпорядження щодо впорядкування утримання худоби відповідно до норм. Виконання розпорядження взято на контроль Слов`янської міжрайСЕС.
Судом також оглянуті фотокартки надані позивачем із зображенням сусіднього двору.
Відповідно до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2. N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Згідно із статтями 316, 317, 319 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 391 ЦК України та ч. 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою. Позов про усунення порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню, якщо позивач доведе, що він є власником земельної ділянки, і що діями відповідача порушується його право власності.
Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог цієї статті суд повинен встановити наявність певних обставин, які свідчать про те, що відповідачка порушила закон (технічних норм і правил), а також що такі дії порушують права позивача.
Наявність/відсутність зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
За змістом ст. 96 ЗК України зазначено, що землекористувачі зобов`язані, зокрема, дотримуватися правил добросусідства.
Згідно із п.п. «б», «г», «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Відповідно до ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Пунктом 22 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України про правовий режим самочинного будівництва визначено, що під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, не додержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.
Вирішуючи спір, суд керується положенням ДБН 360-92, ДБН Б2.2.-12:2019
Відповідно до п. 3.26 ДБН 360-92, ДБН Б2.2.-12:2019, відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м. Господарські будівлі й гаражі допускається об`єднувати на суміжних ділянках.
Згідно із ДБН-360-92, ДБН Б2.2.-12:2019, сарай нежитлове господарське підсобне приміщення, що може використовуватися як побутове, складське приміщення, для розміщення худоби, тощо. Так, у містах і селищах міського типу на присадибних ділянках при дотриманні санітарних протипожежних і будівельних норм можуть бути розміщені господарські будівлі. Господарські будівлі для утримання худоби, інших тварин і птиці допускаються в селищах міського типу, а також у міських районах садибного житлового будівництва, де згідно з нормативно-правовими актами органів місцевого самоврядування та державного нагляду дозволено їх утримання. Розташування цих будівель на присадибних ділянках слід виконувати відповідно до місцевих правил забудови для сільських населених пунктів. Розміщення господарських будівель по лінії забудови з житловими будинками не допускається. (п.3.24)
Відповідно до п.3.25 «а» вказаних ДБН-360-92, ДБН Б2.2.-12:2019, відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2 «а», але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1. Відповідно до цієї таблиці господарські будівлі (сараї) для худоби, свійських тварин та птахів площею до 50 м2 до житлових будинків та літніх кухонь повинні бути розміщенні на відстані не менше 15 метрів.
Крім цього, згідно п.п.1.1, 1.2, 5.4 «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року №173 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 липня 1996 року за № 379/1404, державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів включають основні гігієнічні вимоги до планування і забудови як нових, так і існуючих міських та сільських поселень України, їх санітарного упорядкування та оздоровлення.
Дотримання цих Правил повинно забезпечити найбільш сприятливі в гігієнічному відношенні умови життєдіяльності населення. Ці Правила є обов`язковими для дотримання всіма державними, кооперативними, колективними та приватними підприємствами, організаціями та установами незалежно від відомчого підпорядкування та форм власності, а також посадовими особами та громадянами України, інвесторами - громадянами інших держав.
п.4.4.3 вказаних Правил встановлено, що відстань між житловим будинком та літніми кухнями та господарськими будівлями (сараї) для худоби, птиці повинна становити 15 м.
Згідно із ст.ст. 317, 319, 321, 373, 375 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Згідно ч.1 ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24 лютого 1994 року органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм.
Згідно із ст.11 Закону України «Про будівельні норми», застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов`язковим для всіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності, які провадять будівельну, містобудівну, архітектурну діяльність та забезпечують виготовлення продукції будівельного призначення.
Статтею 189 ЗК України визначено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.
Так, актами обстеження та відповідними перевірками у 2002 року, що проводились уповноваженими органами місцевого самоврядування, встановлене порушення колишнім власником ОСОБА_5 вимог утримання тварин з порушенням будівельно санітарних норм.
Крім того, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» у частині першій статті 41 визначає державний архітектурно-будівельний контроль як сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.
Згідно із частиною другою статті 41 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Так, Управлінням архітектури та містобудування, повідомлено, що спільно із санстанцією обстежено домоволодіння АДРЕСА_2 . Складено акт обстеження. Слов`янським МіжРайСЕС направлено розпорядження колишньому власнику ОСОБА_5 із зазначенням термінів усунення виявлених порушень.
Таким чином, позивачем надано суду достатньо доказів, що свідчать про наявність порушень санітарних та будівельних норм для утримання тварин, оскільки уповноваженими суб`єктами з контролю за додержанням земельного законодавства встановлені відповідні порушення, запропоновано усунути, що не було виконано.
Вирішуючи питання про наявність певних обставин, які свідчать про те, що протиправні дії відповідача порушують права позивача, суд також приймає до уваги наступне.
При оцінці фотокарток судом проаналізовано та прийнято до уваги, що у поданих позивачем доказів спостерігається особиста заінтересованість у вирішенні спору на користь позивача, що не суперечить викладеним обставинам у позовній заяві, та іншим доказам у справі, а тому можуть вважатися належними доказами у справі.
Як зазначалось, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав тощо.
При цьому, обов`язком власника у негаторному позові не є доказування неправомірності дій відповідача. Він припускається таким, доки сам не доведе правомірність своєї поведінки. Отже, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, а неправомірність дій відповідача презюмується.
Як вбачається з матеріалів справи, облаштування сараю для утримання тварин, відбулось з порушенням будівельних норм, таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачка порушує права позивача, як власника земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та перешкоджає йому у вільному користуванні своїм майном.
З огляду на викладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково, зобов`язавши відповідачку усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення господарської будівлі - сараю, на відстань не ближче 15 м від житлових будинків і літніх кухонь та не ближче 20 м від артсвердловин водопостачання (питних колодязів), або її демонтування у разі неможливості перенесення господарської споруди, демонтування будівлі навісу, розташованого на межі земельних ділянок, які знаїодяться по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 , відновлення становища, яке існувало раніше, шляхом встановлення паркану між земельними ділянками, який був знесений, на межі земельних ділянок від літер Б до В, розташованих по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 , згідно із планом зовнішніх меж земельної ділянки, визначеним у Державному акті ІІІ-ДН № 096395.
Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Позивач є людиною похилого віку, інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням внаслідок протиправних дій відповідачки він зазнав тривалих душевних страждань, постійного хвилювання. відповідачкою протиправно порушено право позивача шляхом створення перешкод у користуванні земельною належною йому ділянкою, у результаті чого останній зазнав тривалих душевних страждань, постійного хвилювання, тому суд дійшов до висновку про те, що вимога про відшкодування завданої моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 3000 грн. 00 коп..
Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого.
Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.
Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних в ч. 6 ст. 141 ЦПК України включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати».
За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави.
Таким чином, враховуючи, що позивач є звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави.
Такий висновок суду узгоджується також із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України.
Керуючись положеннями статей ЦПК України, ЗК України, ст. ЦК України, суд,
Позов ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про дотримання правил добросусідства шляхом зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом:
перенесення господарської будівлі - сараю, що знаходиться за адресою; АДРЕСА_2 , на відстань не ближче 15 м від житлового будинку літер «А-1» і літньої кухні літер «Б» та не ближче 20 м від артсвердловини водопостачання (питного колодязя) № 1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , або її демонтування у разі неможливості перенесення господарської споруди;
демонтування будівлі навісу, розташованого на межі земельних ділянок, які знаходяться по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 ;
відновлення положення, яке існувало раніше, шляхом встановлення паркану між земельними ділянками, який був знесений, на межі, від літер Б до В, земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 , згідно із планом зовнішніх меж земельної ділянки, визначеним у Державному акті ІІІ-ДН № 096395.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
В решті позовних вимог відмовити.
Судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Сторони по справі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 .
Представник позивача:
Одорошенко Наталія Михайлівна, яка діє на підставі ордеру серії АН № 1044581 від 10 вересня 2021 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4234 від 02 лютого 2012 року, виданого Радою адвокатів або КДКА Донецької області №57, доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №2021-1835586 від 03 вересня 2021 року, та довіреності від 03 вересня 2021 року.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складений 20 грудня 2021 року.
Головуючий суддя: О. В. Ільяшевич