Єдиний унікальний номер 226/432/21
Номер провадження 22-ц/804/2292/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

судді доповідача: Канурної О.Д.,

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16 червня 2021 року у цивільній справі № 226/432/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням (суддя першої інстанції Рибкін Олексій Анатолійович), -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Димитровського міського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в період часу з 19.02.2018 року по 16.04.2020 рік він перебував у трудових відносинах з відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП Шахтоуправління «Білозерське», займаючи посаду прохідника 5 - го розряду, з повним робочим днем у шахті. Наказом № 430-к від 16.04.2020 року його було звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі, за станом здоров`я.

29.12.2020 року за результатами огляду обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії у м. Краматорськ, в зв`язку з професійним захворюванням, під час первинного огляду, йому було встановлена III група інвалідності.

За результатами визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, під час огляду йому інваліду III групи було визначено ступінь втрати працездатності за сукупністю - 65% з 29.12.2020 року, з них: 30% втрати професійної працездатності, як встановлені первинно по професійному захворювання - хронічна поперекова-крижова радикулопатія; 15% втрати професійної працездатності, як встановлені первинно по професійному захворюванню - хронічна сенсоневральна приглухуватість; 20% втрати професійної працездатності, як встановлені повторно по трудовому каліцтву, яке мало місце 04.12.2015 року ВП «Шахта 1/3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля».

Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного захворювання від 11.11.2020 року, протокол № 38/982 встановлені професійні захворювання, в клініці Професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН»: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч у стадії неповної ремісії з помірними статик-динамічними порушенням м`язово-тонічним та больовими синдромами; хронічна сенсоневральна приглухуватість з легким (II) ступенем зниження слуху за класифікацією ОСОБА_2 і Н.І.Пономарьової.

Крім того, обґрунтуванням діагнозу хронічного професійного захворювання явились дані клінічного обстеження, динаміка захворювань, інформація про умови праці, представлені в інформаційній довідці, доповнення до неї № 04.03-13-4/6834/20, висновок спеціаліста із гігієни праці ДУ «ІМП імені Ю.І.Кундієва НАМН», згідно якого хворий підлягав дії фізичного навантаження, робочої пози, вимушених нахилів тулуба, параметри, що перевищували допустимі величини; підлягав дії шуму, рівень якого перевищував ГДР.

Повідомлення про наявність вперше виявленого хронічного професійного № 752 від 10.11.2020 року.

Остаточна виписка № 762 медичної карти стаціонарного хворого на його ім`я від 01.10.2020 року ДУ Інституту медицини праці НАМН України, з встановленим діагнозом була спрямована обласному профпатологу, з основним ДЗ: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч у стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, хронічна сенсороневральна приглухуватість з легким (ІІ) ступенем зниження слуху класифікацією ОСОБА_2 і Н.І.Пономарьової то супутнім ДЗ: гіпертонічна хвороба І-ІІ ст., ризик 4. Хронічна цервікалгія.

Анамнез захворювань: за даними амбулаторної карти з квітня 2019 року - реєструються періодичні больові синдроми: біль в попереку, що віддає в праву ногу, оніміння; обмежені рухи в поперековому відділі хребта, біль в шийному відділі хребта; зниження слуху, шум у вухах, підвищення АТ.

Вказане супроводжується скаргами: затерпання правої ноги, оніміння; періодичний головний біль і запаморочення, слабкість, набряки ніг, біль у шиї, плечах, і майже постійний у поперековому відділі хребта з ірадіацією в праву н/к, двобічне поволі прогресуюче зниження слуху, шум у вухах і голові, порушення сну та зору, втому, слабкість загальну та в нижніх кінцівках, деяке зростання ваги, незначне ортостатичне запаморочення. Неврологічний статус: ЧМІ - слух знижений. Рух у кінцівках у повному обсязі. Обмежені рухи в поперековому відділі хребта - повністю підтверджено: неврологічним статусом; коагулограммою, МСКТ ЕНМГ, УЗД та висновками спеціалістів.

Період виникнення професійного захворювання припадає на періоди перебування трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці НОМЕР_1 та було повідомлено про виявлене та встановлене професійне захворювання з остаточним діагнозом.

Відповідно до п.17 Акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання (за формою П-4) від 11.12.2020 року, причинами виникнення професійного захворювання є тривалий період роботи в умовах впливу несприятливих виробничих факторів навантаження, недосконалість технологічного процесу.

За п.15 цього ж акту раніше хронічних професійних захворювань виявлено не було.

Крім цього, виконання робіт у підземних виробках підприємства відповідача було пов`язано із систематичним перебуванням в умовах впливу шкідливих чинників, які, як наслідок, спричинили професійні захворювання.

Саме цей факт було відображено в п. 13. Акту за формою П-4 від 11.12.2020 року, відповідно до умов праці, згідно карти умов праці № 22 від 05.09.2019 року.

Так, впродовж 2019-2020 років вже спостерігались виникнення професійних захворювань, що призвело до тривалих перебувань на лікарняних.

Вказане супроводжувалось постійним болем в хребті; періодичні болі в області шийного відділу, викликало занепокоєння та була відчутна загальна слабкість, пітливість. Відчутний та нестихаючий біль в спині, оніміння правої ноги та рук. Виражений шум у вухах та погіршення слуху.

Моральна шкода за отриману виробничу травму та отримане професійне захворювання не призначалась та не виплачувалась.

Робота в шахті є роботою з небезпечними та шкідливими умовами праці, а саме це виробничі процеси та (або) види робіт, що супроводжуються об`єктивними факторами, які створюють загрозу для здоров`я та життя працівників.

Наслідки отриманого професійного захворювання мають незворотні процеси та не можуть бути усунені шляхом лікування, що викликає психологічний дискомфорт.

Його робота на підприємстві здійснювалась в умовах, де постійно існувала небезпека для життя та здоров`я. Крім того, професійні захворювання, що виникли внаслідок праці в шкідливих умовах на підприємстві відповідача призвели до тривалих фізичних страждань, істотних змін в його житті. Так, негативні ознаки професійних захворювань стали проявлятися у позивача з 2019 року та з цього часу він був вимушений постійно з інтервалом у декілька місяців, а інколи цей час складав декілька днів, звертатися до лікувальних установ за медичною допомогою та проводити обстеження. Наслідки зазначених захворювань викликали в нього постійний сильний біль в поперековому відділі хребта, задуху при фізичному навантаженні, головний біль з підвищенням артеріального тиску, довготривалий кашель, біль за грудиною та загальну слабкість.

Необхідність постійного лікування впливало на зміни в його житті, він був вимушений проводити час не зі своєю родиною, а витрачати його на подолання негативних наслідків захворювання. Лікування впливало і на виробничі відносини з підприємством відповідача, бо керівництво було незадоволено частими лікарняними. Згодом це призвело до вимушеного звільнення позивача, хоча він ще не є старим. Наслідки захворювання проявились і в побуті, бо через хронічні болі в попереку він не може піднімати важкі речі, виконувати тривалу роботу по дому. Внаслідок цього він відчуває неповноцінність та безпомічність, навіть не зважаючи на підтримку рідних. Постійна емоційна напруга через це призвела до погіршення стосунків не лише з оточуючими, а й в родині.

Позивач вважає, що отримавши професійне захворювання на виробництві, крім фізичного болю, він також в повній мірі отримав моральні страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я.

При визначені розміру заподіяної моральної шкоди позивач приймав до уваги наслідки та незворотність до фізіологічного відновлення, встановлену втрату професійної працездатності.

Позивач ОСОБА_1 просив суд першої інстанції стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на його користь в відшкодування моральної шкоди 79650,00 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 16 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь держави судовий збір у сумі 171,00 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився позивач - ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач, посилається на те, що з вищевказаним рішенням суду, в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми в розмірі 15000 грн. не згоден. Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, а саме: визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості, справедливості, не враховано роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди». Судом першої інстанції правильно були встановлені фактичні обставини, але стягнута сума не є актуальною та не відповідає задоволенню його мінімальних вимог, як постраждалого працівника.

Позивач ОСОБА_1 просить Донецький апеляційний суд рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16 червня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми в розмірі 15000 грн. - скасувати і ухвалити нове рішення суду, яким його позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням про стягнення на його користь, в відшкодування моральної шкоди 79650 грн. - задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху, у зв`язку із тим, що апеляційна скарга не відповідала вимогам ст. 356 ЦПК України.

До Донецького апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга, яка відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України і копії апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та встановлено ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 отримана (а.с. 193).

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» отримані (а.с. 194).

Відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» до Донецького апеляційного суду не надійшов.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 листопада 2021 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі 79650,00 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача і стягнувши на його користь у відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн., суд першої інстанції послався на нетривалий період роботи позивача на підприємстві відповідача відносно загального періоду роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів.

Проте, апеляційний суд частково не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач перебував в трудових відносинах з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» з 19.02.2018 року по 16.04.2020 року, де працював прохідником п`ятого розряду з повним робочим днем в шахті. Був звільнений 16.04.2020 за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі.

Згідно з висновком клініки профзахворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» від 11.11.2020 року та актом від 11.12.2020 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, позивачу встановлено професійне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромом, хронічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.). В умовах впливу шкідливих факторів позивач пропрацював 10 років 10 місяців, останнім підприємством, на якому він працював в умовах шкідливих факторів, є ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», де працював у ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» 2 роки 01 місяць 27 днів.

29.12.2020 року МСЕК позивачу було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності (із яких: 30% внаслідок хронічної попереково-крижової радикулопатії, 15% внаслідок приглухуватості, 20% за трудовим каліцтвом 04.12.2015 року) та третю групу інвалідності на строк до 01.01.2024 року, з датою чергового переогляду 29.12.2023 року. Йому рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування.

Позивач у зв`язку з професійним захворюванням неодноразово знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах.

Як вбачається із статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 1 частини 2 вказаної вище статті передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Як вбачається із частини 3 вказаної вище статті, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 237 - 1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 року, № 1 від 27.02.2009 року), передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається із частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із копії трудової книжки позивача вбачається, що він в період з 19.02.2018 року по 16.04.2020 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, де працював прохідником п`ятого розряду з повним робочим днем в шахті. Був звільнений 16.04.2020 за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі.

Із матеріалів справи вбачається і це є доводом апеляційної скарги, що жодних звернень позивача за медичною допомогою до 2019 року не було, що підтверджується медичною документацією та амбулаторною картою позивача.

Враховуючи загальні засади цивільного законодавства, а саме: справедливість, добросовісність та розумність, апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 30000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із частини 6 вказаної вище статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 342 грн. 00 коп.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16 червня 2021 року підлягає зміні в частині стягнення моральної шкоди і судового збору.

Керуючись ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16 червня 2021 року змінити в частині стягнення моральної шкоди і судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 у відшкодування моральної шкоди 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», на користь держави судовий збір в розмірі 342 (триста сорок дві) грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2021 року.

Судді: