Номер провадження: 22-ц/813/4421/21
Номер справи місцевого суду: 509/287/18
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря судового засідання: Тищенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Голови Правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бриз-5» Смірнової Лариси Миколаївни на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бриз-5», ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі, виплату заробітку за час вимушеного прогулу, визнання недійсними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року адвокат Канікаєв Юрій Олегович, діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСББ «Бриз-5», ОСОБА_2 про скасування наказу № 2/2017 від 22 грудня 2017 року про звільнення, поновлення на роботі та виплати заробітку за вимушений прогул.

У березні 2018 року Канікаєв Юрій Олегович , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСББ «Бриз-5», ОСОБА_2 , в якій позивач просив суд визнати недійсним та скасувати рішення Загальних зборів ОСББ «Бриз-5» від 20 листопада 2016 року про обрання нового складу правління ОСББ «Бриз-5», визнати недійним та скасувати рішення Правління ОСББ «Бриз-5» від 11 грудня 2017 року про обрання ОСОБА_2 Головою Правління ОСББ «Бриз-5», стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 травня 2018 року цивільні справи за позовом ОСОБА_1 до ОСББ «Бриз-5», ОСОБА_2 про скасування наказу №2/2017 від 22 грудня 2017 року про звільнення, поновлення на роботі та виплати заробітку за вимушений прогул та за позовом ОСОБА_1 до ОСББ «Бриз-5», ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування рішення Загальних зборів ОСББ «Бриз-5» та визнання недійсними та скасування рішення Правління ОСББ «Бриз-5» - об`єднано в одне провадження.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 липня 2019 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним та скасовано рішення загальних зборів ОСББ «Бриз-5» від 20.11.2016 року про переобрання Правління ОСББ «Бриз-5». Визнано недійсним та скасовано рішення правління ОСББ «Бриз-5» від 11.12.2017 року. Скасовано наказ № 2/2017 від 22.12.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Правління ОСББ «Бриз-5». Поновлено ОСОБА_1 на посаді Голови Правління ОСББ «Бриз-5». Стягнуто з ОСББ «Бриз-5» на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 47 138 грн. 13 коп. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, які нараховуються та повинні бути утримані, відповідно до чинного законодавства. Стягнуто з ОСББ «Бриз-5» на користь ОСОБА_1 40 000 грн. судових витрат. Рішення суду допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Голови Правління ОСББ «Бриз-5».

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Голова Правління ОСББ «Бриз-5» Смірнова Лариса Миколаївна звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 липня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Бриз-5» сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначає, що: справа розглянута суддею, який підлягав відводу; суд вийшов за межі наведених позивачем обґрунтувань та підстави заявлених вимог; суд вважав встановленими обставини, які не є доведеними у встановленому порядку; суд невірно застосував норми матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини.

Крім того, зауважує, що даний спір було розглянуто з порушенням правил предметної підсудності, оскільки правовідносини, що склалися між сторонами, є предметом розгляду господарського судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що:

-голосування на загальних зборах ОСББ «Бриз-5» від 20.11.2016 року про переобрання Правління ОСББ «Бриз-5» відбулося за відсутності кворуму для прийняття рішення;

-власники, квартир 1 , 2 , 4 , 6 , 7 , 11 , 12 , 16 , 18 , 21-25 , 30 , 31 , 32-34, 37, 37, 40, 41, 43, 44-46, 50, 51, 54, 56, 60, 63, 67-69 не були належним чином повідомлені про проведення установчих зборів;

-проведення письмового опитування членів ОСББ «Бриз-5» відбулося з порушенням процедури, що передбачена Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»;

-внаслідок незаконного рішення загальних зборів про обрання нового правління ОСББ, яке будучи нелегітимним, незаконно обрало нового голову правління ОСББ, припинення трудових відносин між ОСББ «Бриз-5» та ОСОБА_1 , як з головою правління, відбулося із порушенням трудового законодавства і її трудових прав.

Колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад, а також пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті З ЦПК України).

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, відносин та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 ГК України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею 20 ГПК України визначено коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, зокрема і справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року № 2866-ІІІ.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Частиною другою статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Основна діяльність ОСББ полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання

Отже, зазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори.

Відповідно до статті 167 ГК України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Такий правовий висновок викладений у декількох постановах Великої Палати Верховного Суду, наприклад, від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 листопада 2019 року у справі № 922/80/18 та інших.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).

Частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності,

передбачені законом і статутними документами.

Члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Такий правовий висновок викладений у декількох постановах Великої Палати Верховного Суду, наприклад, від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 листопада 2019 року у справі № 922/80/18 та інших.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).

Частиною третьою статті 99 ЦК України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною четвертою статті 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Реалізація учасниками юридичної особи корпоративних прав на участь в її управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення їх повноваженнями на управління юридичною особою або позбавлення таких повноважень на управління юридичною особою. Хоч такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

У зв`язку із цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такого правила зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Отже, зміст частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити на свій розсуд повноваження члена виконавчого органу у будь-який час.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово- правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

ОСОБА_1 , яка перебувала на посаді голови правління ОСББ «Бриз-5» і є власницею квартири в будинку, який перебуває на утриманні ОСББ «Бриз-5» серед іншого, заявила вимоги щодо правомірності прийняття на загальних зборах співвласників багатоквартирного будинку, оформлених протоколом від 20 листопада 2016 року, рішення про обрання нового правління та голови правління ОСББ «Бриз-5».

Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18 (провадження № 14-524цс19), від 30 січня 2019 року у справі № 145/1885/15-ц (провадження № 14-613цс18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 501/1571/16-ц (провадження № 14-472цс19), неодноразово зазначала про критерії розмежування між трудовими та господарськими спорами з приводу звільнення голови правління товариства.

Оскільки вказаний спір пов`язаний з реалізацією загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку права на управління юридичною особою шляхом прийняття компетентним органом рішень звільнення членів виконавчого органу про обрання іншого складу органу управління, а предметом спору є поновлення права позивачки на участь в управлінні ОСББ «Бриз-5», суд першої інстанції помилково ототожнив даний спір, як такий, що підлягає вирішенню в цивільному судочинстві України, в той час як позовні вимоги ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бриз-5», ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі, виплату заробітку за час вимушеного прогулу, визнання недійсними та скасування рішень слід розглядати в господарському судочинстві України.

Аналогічні по суті висновки викладені у постанові Верховного суду від 22.09.2021 року у справі № 310/4473/19, які у відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України підлягають застосуванню при розгляді даної справи.

Та обставина, що у справі, рішення в якій переглядається в апеляційному порядку позовні вимоги заявлені до ОСОБА_2 не спростовує висновок щодо юрисдикцій даного спору, оскільки вимоги заявлені до ОСОБА_2 , як до нового голови правління ОСББ «Бриз-5», тобто носія корпоративних прав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

При таких обставинах, рішення районного суду слід скасувати та провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бриз- 5», ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі, виплату заробітку за час вимушеного прогулу, визнання недійсними та скасування рішень - закрити з підстав та обґрунтувань, які викладені в цій постанові суду апеляційної інстанції.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що заявлені нею в справі, що переглядається в апеляційному порядку, позовні вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 255, 367, 374, 377, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Голови Правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бриз-5» Смірнової Лариси Миколаївни - задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 липня 2019 року - скасувати.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бриз-5», ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі, виплату заробітку за час вимушеного прогулу, визнання недійсними та скасування рішень - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що заявлені нею позовні вимоги до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бриз-5», ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі, виплату заробітку за час вимушеного прогулу, визнання недійсними та скасування рішень підлягають розгляду в порядку господарського судочинства України.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено: 09.12.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін