Справа № 165/3010/19 Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М.
Провадження № 22-ц/802/759/21 Категорія: 70 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання дружини, з якою проживає дитина-інвалід, що не може обходитись без постійного стороннього догляду, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 17 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання дружини з якою проживає дитина-інвалід, що не може обходитися без постійного стороннього догляду.

Позові вимоги обґрунтовує тим, що вони із відповідачем мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з моменту народження з нею та перебуває на її утриманні. Вказує, що син є інвалідом дитинства, інвалідність встановлена з 15.12.2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на диспансерному обліку у лікаря невропатолога з приводу наявних у нього захворювань, зокрема синдром Денді-Уолкера, симптоматичної епілепсії, складні абсанси, вторинно генералізовані припадки, конгнітивна недостатність; лікаря психіатра з діагнозом дитячий аутизм з інтелектуально-мнестичним недорозвиненням ступеня легкої розумової відсталості, симптоматична епілепсія, системне недорозвинення мовлення ІІ-ІІІ рівня. Позивач зазначає, що рішенням Нововолинського міського суду від 02.07.2018 року в її користь на утримання неповнолітнього сина стягуються аліменти в розмірі по 1200,00 грн. щомісяця до його повноліття. Позивач у позові посилається на те, що син хворіє з народження, у 7 місяців був встановлений перший діагноз дисплазія кулькових суглобів, з того часу і по даний час постійні обстеження, лікування, заняття для розвитку дитини. Позивач зазначає, що весь вільний час віддає вихованню та навчанню сина, у якого висока міра втрати здоров`я, повна залежність від стороннього догляду, дитина погано орієнтується в просторі, має мізерні навички спілкування, не може контролювати свою поведінку, досить низька здатність до навчання. Позивач вказує, що вона, як мати постійно опікується сином та несе на собі весь тягар, зазначає постійного фізичного, морального, психологічного виснаження, постійно потерпає від психічних стресів обумовлених даною обставиною. Позивач зазначає, що працює вчителем математики у школі, отримує заробітну плату та соціальну допомогу на дитину інваліда, однак коштів, які отримує їй не вистачає на лікування сина та забезпечення його усім необхідним. Крім того зазначає, що немає свого житла, тому змушена винаймати квартиру в місті, щоб мати можливість працювати в школі та при потребі лікувати сина в міській лікарні, син навчається у 4 класі Нововолинської спеціальної загальноосвітньої школи №9. Вказує, що змушена орендувати квартиру, сплачувати комунальні платежі, купувати ліки для сина, нести витрати на його відпочинок, купувати продукти харчування та одяг, періодично возити дитину на консультації до м. Луцька та м.Києва. Позивач зазначає, що оформити субсидію на комунальні послуги не може, так як відсутній письмовий договір оренди житла, у зв`язку із суттєвим підвищенням тарифів на житлово-комунальні послуги майже вся заробітна плата йде на їх оплату.

Позивач посилається на те, що самостійно виховує та доглядає сина ОСОБА_4 , який є інвалідом з дитинства з 2014 року, у 2015 році синові поставили діагноз: симптоматична епілепсія, що суттєво ускладнило ситуацію з його станом здоров`я, життєво необхідно потрібно приймати протисудомні препарати пролонгованої дії. Зазначає, що відповідач спілкується з сином приблизно один раз в 2-3 тижні, забирає до себе на декілька годин, раз в два місяці телефонує, влітку два рази брав сина на озеро Світязь на одну добу, за останні два роки не поцікавився навчанням дитини у школі, жодного разу не був присутній на консультації лікаря Нововолинської міської лікарні. Тому позивач враховуючи вищезазначені обставини, змушена просити суд стягувати з відповідача грошове утримання в свою користь у зв`язку з доглядом за малолітнім сином, який має інвалідність, у розмірі 2300,00 грн. щомісячно. Вказує, що відповідач є працездатним, працює неофіційно, займається ремонтом автомобілів та має відповідно стабільний високий дохід, періодично їздить на 3-4 місяці за кордон, є власником нерухомого майна - гаража та трикімнатної квартири у місті Нововолинську, інших дітей чи непрацездатних осіб на його утриманні немає. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь утримання дружини, яка здійснює догляд за дитиною-інвалідом - сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі по 2300 грн. щомісяця до періоду встановлення синові інвалідності згідно медичного висновку №26 до 09.10.2027 року.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 17 березня 2021 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень, як дружини, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю - сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до періоду встановлення синові інвалідності згідно медичного висновку №26, а саме до 09.10.2027 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зазначає, що суд не обґрунтував належним чином свій висновок щодо стягнення аліментів на утримання позивача. Просить рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 просила рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із довідок про реєстрацію місця проживання особи від 25.10.2019 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 , неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

За рішенням Нововолинського міського суду від 02.07.2018 року, яке набрало законної сили 02.08.2018 року, з відповідача в користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі по 1200,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Із довідки Нововолинської спеціальної школи Волинської обласної ради від 29.10.2019 року №223/01-17 встановлено, що ОСОБА_6 навчається у четвертому класі, мати дитини бере активну участь у навчанні сина, батько ОСОБА_4 , ОСОБА_2 за останні два роки жодного разу не поцікавився сином, його навчанням у школі.

Також встановлено, що неповнолітній син позивача та відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хворіє, має вади здоров`я, перебуває на обліку у лікаря невролога і психіатра, відноситься до категорії дітей з інвалідністю підгрупи «А», періодично звертається за медичною допомогою та перебуває на стаціонарному лікуванні для покращення стану свого здоров`я, потребує постійного індивідуального догляду, що стверджується посвідченням на дитину-інваліда до 18 років (а.с.6), довідками ЛКК №464 від 18.10.2019 року та №477 від 29.10.2019 року (а.с.9, 12), медичним висновком №26 про дитину-інваліда віком до 18 років підгрупа А від 22.05.2019 року (а.с.11), довідкою №24 від 21.01.2021 року.

Відповідач ОСОБА_2 хворіє, є особою із інвалідністю ІІІ групи, отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується медичними виписками, епікризами, витягами з медичних документів, довідкою МСЕК.

Відповідач ОСОБА_2 перебуває з 20.10.2018 року у шлюбі з ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Дружина відповідача ОСОБА_7 є особою із інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК, отримує пенсію по інвалідності та допомогу по безробіттю.

Із листа КУ «Центр по здійсненню соціальних виплат» від 02.07.2020 року №П-823Д вбачається, що ОСОБА_2 виділено грошову допомогу на лікування у сумі 1000,00 грн.

Із довідки про стан заборгованості по сплаті аліментів від 28.10.2020 року №31905, вбачається, що станом на 01.10.2020 року заборгованість по сплаті аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 10500,00 грн.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 хворіє, що підтверджується виписками з медичних документів, копіями листків непрацездатності.

Із копії рішення Виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 27.09.2017 року №269 вбачається, що ОСОБА_2 визначено спосіб участі у спілкуванні та вихованні з малолітнім сином ОСОБА_3 , 2009 року народження, на невизначений термін (3-4 дні), попередньо узгодивши з матір`ю дитини ОСОБА_1 ..

Із довідки Нововолинської спеціальної школи від 21.01.2021 року №129/01-30 вбачається, що батько ОСОБА_3 , учня 5 класу - ОСОБА_2 , за останні три роки жодного разу не цікавився сином, його навчанням у школі.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України», дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Відповідно до ч.1 ст.88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Згідно з ч.2 ст.88 СК України розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду у часті від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Таким чином, з аналізу ст. 88 СК України вбачається, що право на утримання матеріальної допомоги одним із подружжя, в тому числі і працездатним, який проживає з дитиною з інвалідністю, виникає на підставі певних фактів, а саме: проживання одного з подружжя з дитиною з інвалідністю та опікування нею, нездатність дитини обходитися без постійного стороннього догляду, та спроможність другого з подружжя надавати таку допомогу.

Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Встановивши, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю та у зв`язку з цим потребує та не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опіки матері ОСОБА_1 , з якою дитина проживає разом та яка здійснює такий догляд, у зв`язку з чим позивач має право на утримання від батька дитини (відповідача) допомоги, а відповідач хоч і є інвалідом 3 групи, але є працездатним, інших дітей чи непрацездатних осіб на його утриманні не має, у зв`язку з чим спроможний надавати відповідне утримання позивачу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача.

Таким чином, доводи відповідача щодо неможливості надавати утримання позивачу, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач є працездатним та працює, сума якого дозволяє надавати матеріальну допомогу на утримання позивача як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю,в сумі 1000 грн..

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції врахував усі обставини, на які покликається відповідач, заперечуючи проти позову.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що сторони не перебувають у шлюбі, а тому позивачка не має права на утримання, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, зокрема, суперечить ч. 2 ст. 91 СК України, а тому не заслуговує на увагу.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 17 березня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: