Справа № 158/2115/20 Головуючий у 1 інстанції: Поліщук С. В.
Провадження № 22-ц/802/698/21 Категорія: 46 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Карпук А. К., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом.

Вказував на ті обставини, що 21 жовтня 2019 року близько 13 год. 00 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення підготовчих робіт по обробці металевого валу на спеціальному станку, із-за необережних дій відповідача ОСОБА_3 , він отримав тілесні ушкодження - розчавлення нігтьової фаланги ІІ пальця правої кисті, із частковою ампутацією нігтьової пластинки, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Внаслідок отриманої травми він на тривалий час втратив працездатність, не мав можливості працювати та отримувати заробітну плату в період з 1 листопада 2019 року по 1 січня 2020 року.

Крім того позивач вказував, що під час отримання травми зазнав фізичного болю, тривалий час лікувався та був позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, й надалі відчуває психологічний дискомфорт, тому, вважає, що зазначеними діями відповідача йому було завдано не тільки матеріальну, а й моральну шкоду.

У зв`язку із наведеним ОСОБА_2 просив стягнути із відповідача ОСОБА_3 136190 грн втраченого ним заробітку внаслідок зменшення загальної працездатності у зв`язку із ушкодженням здоров`я та 50000 грн відшкодування моральної шкоди, і понесені судові витрати по даній справі.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення суду незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи йому у позові, неповно з`ясував всі обставини даної справи, порушив норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини між ним та відповідачем і становлять предмет спору.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавав.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Огородник О.В., відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду даної справи, в судове засідання не з`явились та не повідомили апеляційний суд про причину неявки, клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія судів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача ОСОБА_3 та ушкодженням здоров`я позивача ОСОБА_2 , внаслідок отриманої травми під час перенесення ними металевого валу для його механічної обробки, що є необхідною умовою для відшкодування шкоди.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 21 жовтня 2019 року близько 13 год.00 хв., за адресою: АДРЕСА_2 , під час підготовки до виконання робіт по механічній обробці металевого валу на спеціальному станку, а саме при його переміщенні відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_2 , металевий вал впав на руку останнього, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження у вигляді розчавлення нігтьової фаланги ІІ пальця правої кисті, із частковою ампутацією нігтьової пластинки.

Згідно висновку експерта № 997 від 31 грудня 2019 року, зазначені тілесні ушкодження виникли від травматичної дії тупого твердого предмета і за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я (а.с.11).

Крім того, з наявних в матеріалах письмових доказів, встановлено, що за даним фактом, на підставі заяви ОСОБА_2 , Ківерцівським ВП ГУНП у Волинській області було відкрито кримінальне провадження №0000641 від 30 жовтня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, яке постановою слідчого СВ Ківерцівського ВП УГНП у Волинській області Назарук І.Л. 29 березня 2020р., закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінально правопорушення передбаченого ст. 128 КК України в діях ОСОБА_3 (а.с. 30-32).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно він наявності вини.

Відповідно до частини першої та пункту 2 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналіз наведених парових норм дає підстави для висновку, що наявність самої шкоди, як матеріальної так і моральної, ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність усіх складових цивільно-правої відповідальності, правильного визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Встановивши, що ОСОБА_2 отримав ушкодження здоров`я не внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та не довів у судовому порядку тих обставин, що під час перенесення разом з відповідачем ОСОБА_3 , металевого валу, саме із-за неправомірних, винних дій останнього, між якими існує причинно-наслідковий зв`язок, отримав травму руки, втративши загальну працездатність на тривалий час, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність вимог позивача та ухвалив рішення про відмову в позові.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно дослідив наявні у справі докази, і дав їм належну правову оцінку, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає. Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: