Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1119/21

номер провадження 2/695/878/21

13 грудня 2021 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Варданян Л.А.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в місті Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Золотоніської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2021 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Золотоніської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Померлій на праві власності належав житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . За життя вона склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу. Позивач до дня смерті ОСОБА_3 проживав з нею в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації. Тому позивач змушений тепер у судовому порядку доводити факт проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини.

Ухвалою від 23.04.2021 відкрито провадження в справі за даним позовом та ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

У підготовче судове засідання позивач та його представник адвокат Сизько Д.Б. не з`явились, але в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи в їх відсутність.

Представник відповідача Золотоніської міської ради в судове засідання не з`явився, але до суду була скерована заява, в якій відповідач визнав позовні вимоги та просив справу розглядати без участі представника відповідача.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому, статтею 206 цього Кодексу.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ,, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 19.11.2013 р. був зареєстрований в АДРЕСА_2 , а з 03.03.2021 р. - в АДРЕСА_3 , що стверджено копією довідки про внесення відомостей до ЄДДР № від 17.10.2019 та копією довідки про реєстрацію місця проживання.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 стверджено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Золотоноша Черкаської області.

Копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.06.2001 р. стверджено, що ОСОБА_2 являється власником спадкового майна - будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №004473 від 07.04.2008 р., ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0624 га за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії дублікату заповіту, посвідченого секретарем Привітненської сільської ради Золотоніського району Черкаської області 18.12.2006 р., вбачається, що ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_1 .

Згідно копії довідки виконавчого комітету Привітненської сільської ради Золотоніського району Черкаської області №205/28, вбачається, що під час проведення інвентаризації документообігу в сільській раді було виявлено заповіт ОСОБА_2 , який внесено до книги реєстрації нотаріальних дій, де зроблено відповідний запис, сплачено державне мито, але не внесено до Єдиного Спадкового реєстру заповітів. Порушення усунуто. У зв`язку з відсутністю адреси місця проживання ОСОБА_1 , сільська рада не змогла вчасно повідомити спадкоємця і тільки через засоби масової інформації (інтернет) його було знайдено та 26.10.2020 р. повідомлено про вчинення даного заповіту.

З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №61802569 від 24.09.2020 р. заповіт ОСОБА_2 , посвідчений 18.12.2006 р. Привітненською сільською радою Золотоніського району Черкаської області, внесено 24.09.2020 р. до Спадкового реєстру за №66466768.

З копії довідки №27 голови квартального комітету м. Золотоноша від 10.04.2021 р., вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент смерті ОСОБА_2 проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що містяться в матеріалах справи, стверджено, що позивач ОСОБА_1 до дня смерті ОСОБА_2 проживав разом з останньою за адресою: АДРЕСА_1 , а після її смерті здійснив поховання.

Відповідно до листа Золотоніської міської державної нотаріальної контори № 272/01-16 від 18.11.2021 р., спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , згідно інформації зі Спадкового реєстру, не заводилася.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, оскільки судом встановлено факт постійного проживання позивача ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як це підтверджується зібраними по справі доказами.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, оскільки встановлення цього факту породжує для позивача юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину. Іншої можливості встановити цей факт позивач не має.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 76, 259, 263-265 ЦПК України -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Золотоніської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.Ю. Степченко