КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 761/1674/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3328/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

21 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарях - Максюк І.Г., Гайворонському В.М.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова компанія ІНГО» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» про стягнення страхового відшкодування, пені, три відсотка річних та інфляційних витрат, -

В С ТА Н О В И В :

У січні 2020 року позивач звернувся з позовом до ПрАТ «АСК «Інго Україна» та просив стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 16 672,93 грн.; пеню у розмірі 1 336,51 грн.; збитки від інфляції у розмірі 251,13 грн., 3% річних у розмірі 129,00 грн. та судові витрати у вигляді судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 червня 2019 року о 13 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Бастіонна, 3/12, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у відповідача, на підставі ст.ст. 33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач 25 червня 2019 року звернувся до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування.

Зазначає, що між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, позивач не відмовлявся від проведення експертизи. З урахуванням вказаного, позивач звернувся на власне замовлення до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт» з проханням провести оцінку вартості матеріального збитку.

На виконання умов договору ТОВ «Клевер Експерт» було складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №340/07-19 від 02 липня 2019 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку становить 60 262,50 грн. з ПДВ та 53 957,17 грн. без ПДВ.

Позивач зазначає, що листом від 01 серпня 2019 року він долучив зазначений звіт до матеріалів страхової справи, однак 06 серпня 2019 року відповідачем було праведено страхове відшкодування лише у розмірі 27 793,69 грн., натомість заява позивача від 19 серпня 2019 року про перегляд суми страхового відшкодування була проігнорована відповідачем.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» про стягнення страхового відшкодування, пені, три відсотка річних та інфляційних витрат задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» на користь ОСОБА_1 18 389,57 грн., з яких: страхове відшкодування у розмірі 16 672,93 грн.; пеня у розмірі 1 336,51 грн.; збитки від інфляції у розмірі 251,13 грн., 3% річних у розмірі 129,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, голова правління АТ «СК «ІНГО» Гордієнко І.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 07 серпня 2020 року та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначив, що оскільки позивач не погодився із сумою страхового відшкодування, відповідач звернувся до ТОВ «ЗСУ Україна» для проведення незалежної оцінки з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного автомобілю марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 . Відповідно до Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №1996015 від 16.09.2019 року, складеного ТОВ «СЗУ Україна», матеріальний збиток складає 37 284,24 грн.

Разом з цим відповідач вказує на те, що Звіт, складений на замовлення позивача, не відповідає вимогам закону і на його підставі не може бути здійснений розрахунок страхового відшкодування.

26 січня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , в якій представник позивача просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін посилаючись на те, що нормами Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», не передбачено звернення страховика для визначення розміру страхового відшкодування до оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності.

Вважає, що оскільки, транспортний засіб «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві власності та володінні ОСОБА_1 , то замовником оцінки може бути тільки позивач, а не ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», тому Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортной засобу № 340/07-19 від 02.07.2019 року складений СОД ТОВ «Клевер експерт» на замовлення позивача є належним доказом матеріального збитку, в той час, як Звіт про оцінку вартості матеріального збитку №1996015 від 16.09.2019 року складений ТОВ «СЗУ Україна» на замовлення ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» не відповідає вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі » та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та на підставі якого не може бути здійснений розрахунок страхового відшкодування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 20.06.2019 о 13 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Бастіонна, 3/12, відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності позивачу.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у відповідача, що вбачається з Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ4718238, про що свідчить витяг з бази даних МТСБУ про дійсність дії полісу на дату ДТП.

Згідно з Полісом №АМ4718238, розмір страхової суми за шкоду, завдану майну на одного потерпілого становить 100 000,00 грн.

25.06.2019 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування.

За замовленням позивача було проведено оцінку вартості матеріального збитку та складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №340/07-19 від 02.07.2019, відповідно до якого вартість матеріального збитку становить 60 262,50 грн. з ПДВ та 53 957,17 грн. без ПДВ.

19.08.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про перегляд суми страхового відшкодування. Водночас, листом від 20.09.2019 відповідач повідомив позивача про те, що ПрАТ «АСК «Інго Україна» звернулось до ТОВ «СЗУ Україна» з метою визначення вартості матеріального збитку, та з врахуванням здійсненого Звіту, вартість збитків складає 37 284,24 грн., з огляду на що відповідач погодився доплатити позивачу 8 490,55 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з врахуванням Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №340/07-19 від 02.07.2019 року, а також те, що відповідачем було сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 36 284,24 грн., вважав те що відповідач має відшкодувати позивачу 16 672,93 грн. (що є різницею між повною дійсною вартістю матеріального збитку (53 957,17 грн. без ПДВ), виплаченими частинами страхового відшкодування (26 284,24 грн.) та франшизою ( 1000,00 грн.), а також згідно ст. 625 ЦК України відшкодувати і вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 336,51 грн.; збитків від інфляції у розмірі 251,13 грн., 3% річних у розмірі 129,00 грн., розрахунок про нарахування яких перевірено судом.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

За змістом статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи,суд,за вибором потерпілого, може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Таким чином, при розрахунку вартості деталей, які потрібно замінити в ході відновлювального ремонту, необхідно застосування коефіцієнту фізичного зносу, поняття якого наведено в Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (надалі - Методика). Так згідно з п.1.6. Методики під поняттям «фізичний знос» розуміють втрату вартості колісного транспортного засобу (тобто автомобіля), його складників, яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей колісних транспортних засобів, його складників, порівняно з вартістю нового подібного колісного транспортного засобу або його складників.

Необхідність застосування такого коефіцієнту також передбачено статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик,на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, та правильно застосований судом першої інстанції.

Згідно постанови Верховного суду від 25.03.2019 року у цивільній справі №591/3152/16-ц, зроблено висновок про те, що факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля тапроведення позивачем оплати за його проведення підтверджується актом виконанихробіт та квитанцією про сплату грошових коштів. При цьому в постанові від 30.10.2019 року в справі №753/19288/14-ц, Верховний Суд також зазначив, що «...у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, шо понесла відповідні витрати».

Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Оскільки наявні у справі докази, суперечили один одному, а встановлення обставин (визначення ринкової вартості автомобіля, визначення вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу складових та матеріального збитку пошкодженого автомобіля) потребувало спеціальних знань в галузі проведення автотоварознавчих досліджень, в суді апеляційної інстанції було призначено автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до Висновку експерта КНДІСЕ № 10414/21-56 від 24.09.2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW 528і», д.н.з. НОМЕР_2 , з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 51 144,63 грн.

Враховуючи положення ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", колегія суддів вважає, що зазначена сума підлягає зменшенню на суму податку на додану вартість, та становить 45 874,59 грн. (51 144,63 - 5270,04).

Такий висновок експертизи у цивільній справі колегія суддів вважає належним та допустимим доказом відповідно до положень ст. ст. 76, 95 ЦПК України.

Судом встановлено, щоАТ «СК ІНГО» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 36 284,24 грн., а ОСОБА_2 виплатив позивачу 1 000 грн. (франшиза), отже залишок відшкодування у межах ліміту становить 8 590,35 грн. (45 874,59 - 36 284,24).

Вказані витрати фактично понесені ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За ст. 36.5. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

З огляду на обставини справи, оцінивши наявні докази в сукупності, керуючись вищевказаними нормами матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для застосування положень статей 625, 992 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення виплати страхового відшкодування, трьох процентів річних від простроченої суми виплати та інфляційних збитків.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування 25.06.2021 року, отже граничний 90-денний термін з дати подачі заяви про страхове відшкодування, становить 23.09.2019 року (включно), після якого може бути нарахована пеня за прострочення виплати страхового відшкодування.

Тому, з врахуванням викладеного та встановленого періоду, а саме з 25.06.2021 року по 23.09.2019 року і суми страхового відшкодування: розмір пені становить - 687,23 грн., розмір 3% річних становить 66,37 грн. та розмір індексу інфляції становить 51,46 грн.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на проведення експертизи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «СК ІНГО» понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 576,30 грн. та проведення експертизи в сумі 2 574,15 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія ІНГО» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 серпня 2020 року в частині стягнення страхового відшкодування, пені, три відсотка річних та інфляційних витрат - змінити.

Зменшити суму стягнення з 18 389,57 грн. до 9 395,41 грн. з яких: страхове відшкодування - 8590,35 грн.; пеня - 687,23 грн.; три відсотка річних - 66,37 грн.; інфляційні втрати - 51,46 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (код ЄДРПОУ - 16285602, адреса: 01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33) витрати по оплаті судової автотоварознавчої експертизи в сумі 2 574,15 грн. та судовий збір в розмірі 576,30 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 24 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді