Справа № 639/6242/21
Провадження № 2/639/2384/21
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Рубіжного С.О.,
за участю секретаря судового засідання - Чубенко О.С.,
розглянувши у порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -
Позивач, в особі свого представника, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому просив суд: визнати дійсним Договір купівлі-продажу №Н12-2479 від 22 червня 1995 року на трикімнатну квартиру, загальною площею 69,5 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , між покупцем ОСОБА_1 та продавцями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зареєстрований Харківською товарною біржею «Слобода».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.06.1995 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (продавцями) та ОСОБА_1 (покупцем) був укладений Договір купівлі-продажу №Н12-2479, посвідчений Харківською товарною біржою «Слобода», за яким ОСОБА_1 купив трикімнатну ізольовану квартиру загальною площею 69,5кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
26.06.1995 року цей Договір зареєстровано Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_1 та записано в реєстрову книгу за №П-6-2820.
Згідно з Договором ОСОБА_1 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.
Скориставшись цим правом, ОСОБА_1 має намір продати належне йому майно.
Згідно з ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.
Так, ч. 1 ст. 657 ЦК України вказує, що Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
З огляду на вищевказане, Договір не є документом, який засвідчує право власності на трикімнатну квартиру, оскільки договір купівлі-продажу квартири підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи відсутність обов`язку нотаріального посвідчення Договору в момент його укладення та наявність такої вимоги на даний момент для реалізації ОСОБА_1 свого права на продаж, він звертається до суду з цим позовом.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Призначено судове засідання.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від останнього надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч.4 ст. 223, ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
При укладанні договору купівлі-продажу від 27.11.1995 року сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а тому вважали, що договір купівлі-продажу будинку укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.
Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу № Н12-2479 від 22.06.1995 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 трикімнатну ізольовану квартиру загальною площею 69,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.5)
Договір купівлі-продажу був зареєстрований Харківською товарною біржею «Слобода» 22.06.1995 року та у КП Харківському міському бюро технічної інвентаризації 26.06.1995 року, за реєстровим номером П-6-2820. (з.а 5)
Положенням п. 7 вищевказаного Договору передбачено, що подальшого його нотаріального посвідчення не потрібно.
Цей пункт було включено до договору відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу».
Статтею 15 Закону України «Пре товарну біржу» №1954-12 від 10.12.1991року (в редакції чинної на той час) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.
Але цей Закон вступив у протиріччя з діючою на час укладення договору купівлі-продажу нормою цивільного законодавства - ч. 1 ст. 227 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку, під страхом їх недійсності (стаття 47 ЦК України в редакції 1963 року).
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Оскільки спірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладався сторонами 22 червня 1995 року, тому до даних правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року.
Згідно ч.2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Аналогічне положення містить ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Частина друга ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963 року і частина друга ст. 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам.
Як свідчать матеріали справи, договір купівлі-продажу №Н12-2479 від 22 червня 1995 року був підписаний сторонами правочину - Продавцем: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які на той час діяли, також, в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 та Покупцем ОСОБА_1 , зареєстрований на Харківській товарній біржі «Слобода», реєстраційний № НОМЕР_1 , підписаний Директором ХТБ «Слобода» та посвідчений гербовою печаткою.
Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам.
Так, по взаємній домовленості сторін (п. 1.6 Договору) товар продано за 500.000.000 (п`ятсот мільйонів) крб., які продавець отримав до підписання договору. (п.2.2 Договору)
При цьому продавець засвідчив, що відчужувана за цим договором нерухомість до цього часу не продана, не подарована, на закладена, у спорах та під арештом не перебуває. (п. 2 Договору)
Відповідно до п.1. 4 цього Договору правовстановлюючими документами на товар: свідоцтво про право власності на житло, видане Харківським міським центром приватизації від 24.11.1994 р. Свідоцтво зареєстровано в БТІ м. Харкова від 24.11.1994 року.
Згідно п. 3 Договору витрати, пов`язані з реєстрацією цього договору, сплачуються покупцем та продавцем в рівних частинах.
Отже, вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.
Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.
У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною.
Як було зазначено у рішенні вище, в укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється.
Отже, оскільки договір купівлі-продажу укладений 22 червня 1995 року між ОСОБА_6 з однієї сторони, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які на той час діяли, також, в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , з другої сторони, на Харківській товарній біржі «Слобода» за реєстровим № Н12-2479, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а враховуючи те, що на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним відповідно до ч. 2 ст.47 ЦК УРСР.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 82, 89, 133, 141, 223, 247, 263, 265, 280, 282 ЦПК України, ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу на трикімнатну квартиру, загальної площею 69,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер Н12-2479 від 22 червня 1995 року, зареєстрований на Харківській товарній біржі Слобода» - дійсним.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, у строк протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_2 , виданий ГУ МВС Росії по Ростовській області 15.10.2018 року, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_5

Повний текст рішення складено 20.12.2021.

Суддя С.О. Рубіжний