Справа № 510/2034/21
Провадження № 2/510/1627/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.21 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Арабаджи І.А. на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; копія договору купівлі-продажу від 15.06.2020р.; копія акту приймання-передачі майна за договором купівлі-продажу майна від 15.06.2020р.; копія заповіту від 24.11.1994р., оформленого на ім`я ОСОБА_5 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 - померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28.04.2015р. (дата заведення спадкової справи - 28.04.2015р.); копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.01.1990р.; копія договору дарування від 23.01.1990р.; копія договору дарування від 24.04.1997р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_6 ; копія державного акту серії ЯК № 497688 від 16.03.2012р. на право власності на земельну ділянку - земельну ділянку площею 0,1489 га, розташовану по АДРЕСА_1 , виділену для ведення особистого селянського господарства; копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.09.2016р.; копія кадастрового плану земельної ділянки; копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 16.06.2015р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , діючі через представника, звернулися до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки ОСОБА_3 , зазначивши, що 15.06.2020 р. між ними та ОСОБА_3 була досягнута домовленість про купівлю належних їй: житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1489 га, розташованої за цією ж адресою, виділеної для ведення особистого селянського господарства, - за 97 000 грн. 15.06.2020р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачі передали відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала документи на будинок та земельну ділянку (які були у неї в наявності). У майбутньому відповідачка пообіцяла позивачам засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості та землі в нотаріальному порядку.

Після вчинення правочину позивачі переїхали мешкати до придбаної нерухомості, зробили там ремонт, обробляють земельну ділянку, сплачують всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачі неодноразово зверталися до відповідачки, однак ОСОБА_3 від посвідчення договору ухилялася, на прохання позивачів про зустріч не реагувала, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідачка пояснила, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (15.06.2020р.) в неї на руках були копії правовстановлюючих документів на житловий будинок (свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.01.1990р.; договору дарування від 23.01.1990р.; договору дарування від 24.04.1997р.), копія державного акту на право власності на земельну ділянку від 16.03.2012р., за якими власником спірного майна значилась ОСОБА_6 . На випадок своєї смерті ОСОБА_6 залишила заповіт на ім`я своєї онуки - ОСОБА_8 , за яким все своє майно після смерті вона заповідала їй. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Після її смерті ОСОБА_3 у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, 28.04.2015р. була заведена спадкова справа. За оформленням прийняття спадщини на житловий будинок та земельну ділянку, які являються об`єктами спору в даній цивільній справі, ОСОБА_3 не встигла звернутися, однак, вважається, що спадщина в цій частині є такою, що належить їй (ч.5 ст. 1268 ЦК України).

При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на житловий будинок, земельну ділянку на себе, позивачам було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутні оригінали правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку, оформлені на ім`я відповідачки.

Враховуючи вищенаведене, позивачі вимушені були звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються добросовісними набувачами, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами та земельної ділянки площею 0,1489 га, розташованих в АДРЕСА_1 , вони не знали і не могли знати про те, що ОСОБА_3 не мала права на відчуження нерухомості та землі, у зв`язку із тим, що вона не оформила своє спадкове право після смерті ОСОБА_6 та не зареєструвала право власності на нерухомість та земельну ділянку у встановленому законом порядку. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачами права власності на вищевказану нерухомість та землю, як добросовісними набувачами.

Як вже зазначалося вище, між позивачами та відповідачкою була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачка ОСОБА_3 продала, а позивачі купили житловий будинок із надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,1489 га, розташовані по АДРЕСА_1 , за 97 тис. грн. 15.06.2020р. позивачі передали відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала позивачам документи на будинок та земельну ділянку (які були в наявності). Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачі звернулися до суду із відповідним позовом.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Статтею 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю щодо земельних ділянок приватної власності є громадяни та юридичні особи.

Відповідно до положень ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки у т.ч. і на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо будинку та земельної ділянки та встановленні права на нерухомість та землю у позивачів як добросовісних набувачів, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість та земельну ділянку за позивачами, як добросовісними набувачами.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України, ст. 80, 81, 120 Земельного Кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право спільної сумісної власності на:

-житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 (оформлений на ім`я ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 );

-земельну ділянку площею 0,1489 га із кадастровим номером :02:002:0175, розташовану по АДРЕСА_1 , виділену для ведення особистого селянського господарства (державний акт серії ЯК № 497688 на право власності на земельну ділянку від 16.03.2012р., оформлений на ім`я ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

що належали ОСОБА_3 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК