Провадження № 2/344/3743/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Бабій О.М.,

секретаря Підхомної Н.М.,

за участі позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» про визнання незаконним наказу № 349/ОС від 09 серпня 2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 07 вересня 2021 року звернулась в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» про визнання незаконним наказу № 349/ОС від 09 серпня 2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи, поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом № 349/ОС від 09.08.2021 року її звільнено з посади лікаря-стоматолога стоматологічного кабінету СП «Міська поліклініка № 5» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності працівників. Вказаний наказ вважає незаконним, оскільки невідомо, що послужило підставою для скорочення чисельності працівників, чи дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, відповідачем не пропонувалась інша вакантна посада станом на 09.08.2021 і від переведення на іншу посаду позивачка не відмовлялась. Також звільнення не погоджено профспілковою організацією.

05 жовтня 2021 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву.

Із відзиву вбачається, що відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими, оскільки звільнення проведено із дотриманням вимог чинного законодавства. Позивачці пропонувалась інша вакантна посада молодшої медичної сестри. Але жодної заяви про переведення позивачка до 09.08.2021 не подала. Також відповідачем перед звільненням було отримано згоду профспілкової організації на звільнення. Роботодавцем також було зазначено всю необхідну інформацію, у том числі щодо підстав для скорочення чисельності працівників.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з мотивів наведених в позовній заяві, просили позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволені позову відмовити з підстав наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно із наказом від 09.08.2021 року № 349/ОС позивачку звільнено з роботи з посади лікаря-стоматолога стоматологічного кабінету СП «Міська поліклініка № 5» з 09 серпня 2021 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності працівників (а.с.4).

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадк у змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В п. 19 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

02 червня 2021 року директором некомерційного підприємства «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» видано наказ № 245 «Про попередження працівників про заплановане звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності працівників КНП «ЦПМКДД» (а.с.36-46).

Повідомлення про заплановане вивільнення позивачка отримала 08.06.2021, що підтверджується її підписом. (а.с.58).

Одночасно із повідомленням вона отримала пропозицію про переведення на посаду молодшої медичної сестри КНП «ЦПМКДД». Їй було запропоновано подати заяву про переведення не пізніше 09.08.2021 (а.с.58).

Але такої заяви позивачка не подала.

Згідно довідки від 06.12.2021 вакантною посадою, яку б могла обійняти позивачка була посада молодшої медичної сестри.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Отже, відповідачем було дотримано двохмісячного строку попередження про звільнення та запропоновано позивачці вакантну посаду.

Відповідно до ст. 49-4 КЗпП Ллквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

05.05.2021 року директором було направлено до профспілкової організації лист з економічним обґрунтуванням та інформацією про кількість і категорії працівників, що підлягають звільненню (а.с.73-75).

22.07.2021 року профспілкова організація надала свою згоду на звільнення працівників згідно переліку (а.с.61-62).

Отже, підстав для визнання незаконним наказу про звільнення позивачки з роботи немає.

Скільки наказ не підлягає скасуванню, то немає підстав для поновлення позивачки на роботі та виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу кожна особа має право звернутися до суду (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 40, 49Кодексу законів про працю України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 259, 263, 268, 273, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медичної і консультативно-діагностичної допомоги» про визнання незаконним наказу № 349/ОС від 09 серпня 2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи, поновлення на роботі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 21 грудня 2021 року.