Провадження № 2/727/173/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Заверусі Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

Встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги в грудні 2020 року, до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя посилаючись на те, що з 21.10.2001 року вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.08.2016 року.

Під час перебування у шлюбі вона з відповідачем разом займалися бізнесом та були зареєстровані як приватні підприємці. Бізнес був пов`язаний з перевезенням різних товарів великогабаритними автомобілями з причепами.

Для успішного ведення бізнесу, під час перебування в шлюбі ними за спільні сімейні кошти придбано напівпричіп «МЕUSBURGER», 1995 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , вартістю 120000 грн.; напівпричіп «PANAV», 1999 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2 , вартістю 120000 грн.; автомобіль «SCANIA», 2001 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3 , вартістю 480000 грн.; напівпричіп «SCHWARZMULLER», 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_4 , вартістю 144000 грн., які відчужені відповідачем після розірвання шлюбу без її згоди, та автомобіль «DAF 95 XF 380», 1997 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_5 , вартістю 240000 грн.; причіп «ORTHAUS», 1997 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6 , вартістю 72000 грн., які перебувають у власності відповідача.

Після розірвання шлюбу вона та відповідач продовжували проживати однією сім`єю та вести спільне господарство. Крім того, про факт проживання однією сім`єю свідчить і постанова Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.01.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_2 02.12.2019 року перебував в квартирі АДРЕСА_1 та вчинив сварку з колишньою дружиною, чим своїми діями вчинив насильство в сім`ї. Тобто, станом на грудень 2019 року вона та відповідач проживали однією сім`єю.

Під час проживання однією сім`єю в період з 22.08.2016 року по грудень 2019 року відповідачем за спільні кошти придбано транспортні засоби, а саме автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_7 , середньою вартістю 230000 грн., відповідно до сайту AUTO/ RIA; автомобіль «MERCEDES-BENZ 814», 1998 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_8 , середньою вартістю 260000 грн., відповідно до сайту AUTO/ RIA; автомобіль «MERCEDES-BENZ 416 CDI», 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_9 , середньою вартістю 400000 грн., відповідно до сайту AUTO/ RIA; автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI», 2005 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_10 , середньою вартістю 400000 грн., відповідно до сайту AUTO/ RIA; автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI», 2005 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_11 , середньою вартістю 350000 грн., відповідно до сайту AUTO/ RIA, автомобіль «DETHLEFES BEDUIN EL 3», 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_12 , вартістю 196000 грн., відповідно до сайту AUTO/ RIA, які були відчужені відповідачем без її згоди, та автомобіль «MERCEDES-BENZ 350», 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_13 , середньою вартістю 330000 грн., відповідно до сайту AUTO/ RIA, який є в наявності у відповідача.

Вона не надавала згоди на відчуження транспортних засобів відповідачем, відчуження відбулось без її згоди, кошти отримані від відчуження витрачені відповідачем не в інтересах сім`ї, а на власні потреби, в зв`язку з чим вона має право на грошову компенсацію в рахунок поділу спільного майна подружжя за реалізовані відповідачем транспортні засоби, як в період зареєстрованого шлюбу, так і в період проживання однією сім`єю, в розмірі 50%.

А тому просила поділити спільне майно подружжя, виділивши їй частку в сумі 1899000 грн., що складається в натурі з: причепу «ORTHAUS», 1997 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6 , вартістю 72000 грн.; автомобіля «DAF 95 XF 380», 1997 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_5 , вартістю 240000 грн.; автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI», 2004 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_14 , середньою вартістю 330000 грн., відповідно до сайту AUTO/ RIA, на загальну суму 642000 грн. та грошових коштів на суму 1257000 грн., що становить 50% вартості відчужених відповідачем без її згоди транспортних засобів; виділити як частку відповідача автомобіль «MERCEDES-BENZ S 300 TD», 1998 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_15 , середньою вартістю 210000 грн., відповідно до сайту AUTO/ RIA; автомобіль «MERCEDES-BENZ 350», 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_13 , середньою вартістю 330000 грн., відповідно до сайту AUTO/ RIA, автомобіль «TA-NO 14H», 2015 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_16 , середньою вартістю 50000 грн., відповідно до сайту AUTO/ RIA, автомобіль «BORO BR2», 2016 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_17 , середньою вартістю 75000 грн., відповідно до сайту AUTO/ RIA, на загальну суму 665000 грн. та грошових коштів на суму 1257000 грн., що становить 50% вартості відчужених відповідачем без її згоди транспортних засобів та які відповідачем були отримані під час відчуження; стягнути з відповідача на її користь суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 8501 грн. та заяви про забезпечення доказів в сумі 420,40 грн., а всього на загальну суму 8921,40 грн.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві та у відповіді на відзив. Просили задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково з підстав, викладених в заяві. Доповнила, що з 17 транспортних засобів, про які вказує позивачка в позовній заяві, десять транспортних засобів (№5-10, №13-16) відповідачу ніколи не належали, що підтверджується довідкою регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернівецькій області від 03.06.2021 року. Відповідач згідний відшкодувати половину коштів від реалізації чотирьох транспортних засобів (№1-4), які були придбані в період шлюбу, та відчужені ним після розірвання шлюбу. Однак, вартість транспортних засобів необхідно вираховувати у відповідності до висновків експерта, які були проведені під час розгляду іншої справи та надані суду. Крім того, у власності відповідача на даний час перебувають два транспортні засоби, а саме причіп «ORTHAUS», 1997 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6 , та автомобіль «DAF 95 XF 380», 1997 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_5 (№11-12), які можливо поділити між сторонами, виділивши їм по одній одиниці. Позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі до 22.08.2016 року. Після розірвання шлюбу відповідачем 03.05.2019 року придбано автомобіль «MERCEDES-BENZ 350», 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_13 , який не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому не підлягає поділу. Дійсно, постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.01.2020 року ОСОБА_2 оголошено усне зауваження з приводу того, що він 02.12.2019 року вчинив сварку з колишньою дружиною, однак вказана постанова не підтверджує факт спільного проживання позивачки та відповідача однією сім`єю. Рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю немає.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 21.10.2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.08.2016 року (т.1 а.с.10).

Під час перебування в зареєстрованому шлюбі відповідачем придбано шість транспортних засобів, а саме напівпричіп «МЕUSBURGER», 1995 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 ; напівпричіп «PANAV», 1999 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2 ; автомобіль «SCANIA», 2001 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3 ; напівпричіп «SCHWARZMULLER», 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_4 ; автомобіль «DAF 95 XF 380», 1997 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_5 ; причіп «ORTHAUS», 1997 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6 , що підтверджується довідкою регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернівецькій області від 03.06.2021 року (т.2 а.с.69-70).

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суд вважає, що напівпричіп «МЕUSBURGER», 1995 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 (№1); напівпричіп «PANAV», 1999 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2 (№2); автомобіль «SCANIA», 2001 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3 (№3); напівпричіп «SCHWARZMULLER» 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_4 (№4); автомобіль «DAF 95 XF 380», 1997 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_5 (№12); причіп «ORTHAUS», 1997 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6 (№11), придбані позивачкою та відповідачем за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу, а тому вказані транспортні засоби є спільною сумісною власністю подружжя.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ст.69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.ст.368, 372 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності - є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, ч.2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України).

Як вбачається з довідки регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернівецькій області від 03.06.2021 року (т.2 а.с.69-70), чотири транспортні засоби: напівпричіп «МЕUSBURGER», р.н. НОМЕР_1 , напівпричіп «PANAV», р.н. НОМЕР_2 , автомобіль «SCANIA», р.н. НОМЕР_3 , та напівпричіп «SCHWARZMULLER», р.н. НОМЕР_4 , які придбані в період шлюбу, були відчужені відповідачем ОСОБА_2 після розірвання шлюбу.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось представником відповідача, вищевказані чотири транспортні засоби відповідачем відчужено без згоди позивачки, кошти від реалізації зазначених транспортних засобів відповідачем витрачено на власні потреби, а тому, суд вважає, що позивачка має право на грошову компенсацію в розмірі 50% за реалізовані відповідачем без її згоди чотири транспортні засоби, які придбані в період шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до висновку експерта №21-02-20 від 24.02.2020 року (т.1 а.с.74-93), ринкова вартість напівпричепа «МЕUSBURGER», 1995 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , становить 49939,91 грн.

Згідно з висновком експерта №22-02-20 від 24.02.2020 року (т.1 а.с.117-129), середня ринкова вартість напівпричепа «PANAV», 1999 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2 , становить 102470,80 грн.

Відповідно до висновку експерта №25-02-20 від 24.02.2020 року (т.1 а.с.130-143), середня ринкова вартість автомобіля «SCANIA», 2001 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3 , становить 162950,30 грн.

Згідно з висновком експерта №23-02-20 від 24.02.2020 року (т.1 а.с.144-157), середня ринкова вартість напівпричепа «SCHWARZMULLER», 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_4 , становить 72344,20 грн.

Загальна ринкова вартість відчужених відповідачем чотирьох транспортних засобів становить 387705,21 грн.

Суд вважає, що посилання позивачки та її представника на те, що у висновках експерта занижена вартість транспортних засобів є безпідставним, оскільки ні позивачкою ні представником позивачки не заявлялося суду клопотання про призначення експертизи щодо визначення вартості транспортних засобів.

Крім того, відповідачу ОСОБА_2 належать два транспортних засоби, зокрема автомобіль «DAF 95 XF 380», 1997 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_5 , та причіп «ORTHAUS», 1997 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6 , які, суд вважає, необхідно виділити у власність позивачки ОСОБА_1 як частку спільного майна подружжя.

Відповідно до висновку експерта №19-02-20 від 24.02.2020 року (т.1 а.с.51-73), ринкова вартість автомобіля «DAF 95 XF 380», 1997 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_5 , становить 95752,19 грн.

Згідно з висновком експерта №24-02-20 від 24.02.2020 року (т.1 а.с.158-172), середня ринкова вартість причепа «ORTHAUS», 1997 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6 , становить 34987,57 грн.

Загальна ринкова вартість вищевказаних двох транспортних засобів становить 130739,76 грн.

Суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю у вартості спільного майна подружжя в сумі 128482,73 грн. (387705,21 грн. (загальна вартість чотирьох транспортних засобів) + 130739,76 грн. (загальна вартість двох транспортних засобів) = 518444,97 грн. (загальна вартість майна подружжя) / 2 = 259222,49 грн. (частка кожного із подружжя) 130739,76 грн. (загальна вартість виділених двох транспортних засобів у власність позивачки) = 128482,73 грн.).

Після розірвання шлюбу, 03.05.2019 року відповідачем придбано автомобіль «MERCEDES-BENZ 350», 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_13 , який належить відповідачу на праві власності та не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.01.2020 року ОСОБА_2 оголошено усне зауваження з приводу того, що він 02.12.2019 року перебував в квартирі АДРЕСА_1 та вчинив сварку з колишньою дружиною.

Суд вважає, що посилання позивачки на вказану постанову як на факт спільного проживання сторін однією сім`єю, є безпідставним, оскільки вказана постанова не підтверджує факту спільного проживання позивачки та відповідача однією сім`єю. Вказані обставини можуть бути підтверджені лише рішенням суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, однак позивачка з таким позовом до суду не зверталась.

Що стосується вимог позивачки в частині поділу десяти транспортних засобів (№5-10, №13-16), а саме: автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_7 ; автомобіля «MERCEDES-BENZ 814», 1998 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_8 ; автомобіля «MERCEDES-BENZ 416 CDI», 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_9 ; автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 416 CDI», 2005 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_10 ; автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI», 2005 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_11 ; автомобіля «DETHLEFES BEDUIN EL 3», 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_12 ; автомобіля «MERCEDES-BENZ S 300 TD», 1998 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_15 ; автомобіля «BORO BR2», 2016 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_17 ; автомобіля «TA-NO 14H», 2015 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_16 ; автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI», 2004 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_14 , то відповідно до довідки регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернівецькій області від 03.06.2021 року (т.2 а.с.69-70), вказані транспортні засоби відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не належать, а тому суд не може здійснювати поділ зазначених транспортних засобів.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що необхідно виділити у власність ОСОБА_1 частку спільного майна подружжя у вигляді причепу «ORTHAUS», 1997 р.в., д.н. НОМЕР_6 , та автомобіля «DAF 95 XF 380», 1997 р.в., д.н. НОМЕР_5 , загальною вартістю 130739,76 грн., стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю у вартості спільного майна подружжя в сумі 128482,73 грн., задовольнивши частково позовні вимоги.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2592,22 грн. та за заяву про забезпечення позову в сумі 420,40 грн., а всього в загальній сумі 3012,62 грн.

Крім того, суд вважає, що необхідно скасувати заходи забезпечення позову шляхом заборони на відчуження майна, а саме на: автомобіль «MERCEDES-BENZ S 300 TD», 1998 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_15 ; автомобіль «BORO BR2», 2016 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_18 ; автомобіль «ТА-NO 14Н», 2015 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_19 ; автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI», 2004 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_20 , який був накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.12.2020 року, оскільки вказані транспортні засоби сторонам по справі не належать та ніколи не належали.

Відповідно до вимог ч.7 та ч.8 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

З огляду на наведену норму Закону, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.12.2020 року, в частині заборони на відчуження майна, а саме на: причіп «ORTHAUS», 1997 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_21 ; автомобіль «DAF 95 XF 380», 1997 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_5 ; автомобіль «MERCEDES-BENZ 350», 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_13 , та квартири АДРЕСА_1 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.364, 368, 372 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 141, 158, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_1 частку спільного майна подружжя у вигляді причепу «ORTHAUS», 1997 р.в., д.н. НОМЕР_6 та автомобіля «DAF 95 XF 380», 1997 р.в., д.н. НОМЕР_5 загальною вартістю 130739 ( сто тридцять тисяч сімсот тридцять дев`ять ) грн. 76 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю у вартості спільного майна подружжя в сумі 128482 ( сто двадцять вісім тисяч чотириста вісімдесят дві ) грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3012,62 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову позову шляхом заборони на відчуження майна, а саме на: автомобіль «MERCEDES-BENZ S 300 TD», 1998 р. випуску, реєстраційний № НОМЕР_15 ; автомобіль «BORO BR2», 2016 р. випуску, реєстраційний № НОМЕР_18 ; автомобіль «ТА-NO 14Н», 2015р. випуску, реєстраційний № НОМЕР_19 ; автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI», 2004р. випуску, реєстраційний № НОМЕР_20 , який був накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.12.2020р.

Заходи забезпечення позову щодо заборони на відчуження майна, а саме: на причіп «ORTHAUS», 1997 р. випуску, реєстраційний № НОМЕР_21 - 12.06.2015 року; автомобіль «DAF 95 XF 380», 1997 р. випуску, реєстраційний № НОМЕР_5 ; автомобіль «MERCEDES-BENZ 350», 2006р. випуску, реєстраційний № НОМЕР_22 , та квартири АДРЕСА_1 відповідно до ст. 158 ч.7,8 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Рішення суду в частині скасування заходів забезпечення позову та продовження дії частини заходів забезпечення позову щодо транспортних засобів надіслати до Регіонального сервісному центру ГСЦ МВС в Чернівецькій області ( вул. Руська, 248-М, м. Чернівці, 58023), а щодо квартири АДРЕСА_1 надіслати до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради.

З повним текстом рішення суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 05.07.2021 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: