Справа № 755/9919/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

17 листопада 2021 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Водважко Д.Д., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів, -

У С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), третя особа: орган опіки і піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірваний згідно Рішення Зарічанського районного суду м. Суми. Від спільного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Зарічанського районного суду м. Суми від 25.05.2017 року присуджено стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 678 грн. щомісячно і до її повноліття. Вказане рішення суду відповідачем не виконується та, відповідно у відповідача перед позивачем існує заборгованість зі сплати аліментів. У зв`язку із наведеним, позивач просить суд, з урахуванням положень ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України), стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) по заборгованості зі сплати аліментів. Крім того, зазначила, що відповідач повністю відчужився як батько до своєї дочки, не цікавиться її життям, успіхами у навчанні, зовсім не виявляє батьківських почуттів, тому просить суд позбавити батьківських прав відповідача.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10.09.2020 року підсудність справи визначено за Подільським районним судом м. Києва за місцем реєстрації позивача.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 08.12.2020 року позовну заяву було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

05.04.2021 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09.04.2021 року відкрито провадження у справі.

04.10.2021 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування від 17.09.2021 року №103/7659/41/3.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач відзив у встановлений строк не подав, у судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).

На виконанні у Північно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Суми) знаходиться виконавчий лист №59/215/17, виданий Зарічанським районним судом м. Суми від 22.06.2017 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 678 грн., щомісячно, починаючи з 16.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки-розрахунку від 15.06.2020 року №1/157 станом на 01.06.2020 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати аліментів складає 24848 грн. (а.с. 27-28).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

У відповідності до ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме такою правовою позицією керувався Верховний Суд України у своїй Постанові від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16.

У Постанові від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц Верховний Суд зазначає, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки, врегульованих ст. 196 СК України, позовна давність не застосовується.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати останнім аліментів на утримання дитини.

Частиною 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Станом на 01.06.2020 року, відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом №59/215/17 в сумі 24848 грн. (а.с.27-28).

Таким чином, виходячи із правової позиції, викладеної у Постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року та у справі № 333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року, розмір неустойки (пені) по аліментах необхідно розраховувати наступним чином.

Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Таким чином, розмір неустойки (пені) по аліментах необхідно розраховувати наступним чином.

Місяць/рікРозмір доходу середня заробітна платаСума аліментів яка підлягає стягненнюСплачено боржни- ком/ стягнуто виконав-цемЗаборгованість на 30 число поточного місяцяКількість днів заборгованості в кожному місяці окремоСтавка пені/ деньКіль- кість днів заборгованості до першої сплатиСума пеніКіль-кість днів заборго-ваності після сплати 900 грн.Сума пеніКіль- кість днів заборго-ваності після сплати 900 грн. Сума пеніКіль-кість днів забор- гова- ності після сплати 1000 грн.Сума пеніКіль- кість днів забор- гова- ності після сплати 500 грн.Сума пені
51617
16.01. 50163,5197689,5
01.02. 78 (128,0)286,78 (1,28)1811227,186178,08
01.03. 78316,781531037,3461413,58
01.04. 78 (584)306,78 (5,84)122827,1661413,5861356,24
01.05. 78 (262)316,78 (2,62)92623,7661413,5861413,583181,22
01.06. 78 (440)306,78 (4,4)61413,5861413,5861413,5831210,188813876,4
01.07. 78316,7831210,1861413,5861413,5831210,188815973,18
01.08. 0-222316,78 Всього 5028,761413,5861413,5831210,188815973,18
01.09. 78306,78 30203,461413,5831210,188815973,18
01.10. 0-222316,78 Всього 2762,9661413,5831210,188815973,18
01.11. 78306,78 61413,5831210,188815973,18
01.12. 78316,78 31210,1831210,188815973,18
01.01. 00-322316,78 Всього 3461,7831210,188815973,18
01.02. 0178286,78 Всього 1761,228815973,18
01.03. 78316,78 8535783,34
01.04. 78306,78 8225573,16
01.05. 78316,78 7925369,76
01.06. 78306,78 7615159,58
01.07. 78316,78 7314956,18
01.08. 78316,78 7004746
01.09. 78306,78 6694535,82
01.10. 78316,78 6394332,42
01.11. 78306,78 6084122,24
01.12. 78316,78 5783918,84
01.01. 78316,78 5473708,66
01.02. 78286,78 5163498,48
01.03. 78316,78 4883308,64
01.04. 78306,78 4573098,46
01.05. 78316,78 4272895,06
01.06. 78306,78 3962684,88
01.07. 78316,78 3662481,48
01.08. 78316,78 3352271,3
01.09. 78306,78 3042061,12
01.10. 78316,78 2741857,72
01.11. 78306,78 2431647,54
01.12. 78316,78 2131444,14
01.01. 78316,78 1821233,96
01.02. 78296,78 1511023,78
01.03. 78316,78 122827,16
01.04. 78306,78 91616,98
01.05. 78316,78 61413,58
01.06. 78306,78 30203,4
Всього 135435,52

Отже, загальна сума пені за несплачені аліменти за кожен день прострочення сплати з 16.01.2017 року по 01.06.2020 року у відповідача перед позивачем складає 148450,18 грн.

Оскільки пеня не може бути більшою ніж 100% заборгованості, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідача станом на 01.06.2020 року становить 24848 грн, то пеня за весь час заборгованості - 24848 грн.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що пеня, яка підлягає стягненню з відповідача за прострочення сплати аліментів складає 24848 грн.

Вказаний розрахунок пені відповідає вимогам СК України та є обґрунтованим.

Заборгованість зі сплати аліментів у боржника утворилася у зв`язку з ухиленням від сплати аліментів.

Щодо позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

У відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до приписів ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами.

Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст.166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

На думку суду, з урахуванням наведених вище норм Закону, встановлено, що позивачем по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною і будуть відповідати інтересам дитини.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст.12,81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток їх доньки, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не сприяє позивачу у забезпеченні дитини необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо.

Судом не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач не виявляє до своєї доньки батьківського піклування, не відвідує її, долею не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування.

Крім того, суд зазначає, що згідно долученого до матеріалів справи Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 17.09.2021 року №103/7659/41/3, на час розгляду зазначеного питання Комісією встановлено, що батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проживали в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в травні 2016 року. Дитина ОСОБА_3 постійно проживає з матір`ю ОСОБА_1 , яка самостійно займається її вихованням та утриманням. Батько дитини, ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 2016 року з донькою не проживає, вихованням та утриманням не займається, матеріально не допомагає. Гр. ОСОБА_2 на засідання комісії з питань захисту прав дитини двічі не з`явився, хоча була запрошений належним чином. Будь-яких пояснень щодо виховання та утримання дитини не надав. Малолітня ОСОБА_3 , навчається в спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 234 Дніпровського району м. Києва. Згідно з інформацією, наданою класним керівником, за період навчання дитини в школі, всі питання щодо навчання, поведінки та виховання учениці класний керівник вирішує з матір`ю ОСОБА_1 . Зі слів матері, батько дитини, ОСОБА_2 не цікавиться вихованням та успішністю доньки ОСОБА_3 , що підтверджується психолого-педагогічною характеристикою, наданою директором школи ОСОБА_4 . На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини, була присутня малолітня ОСОБА_3 , 2012 р.н., яка повідомила, що тривалий час не спілкується з батьком, він не цікавиться її життям, навчанням. Приймаючи до уваги зазначене вище, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини.

Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню малолітньої дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя, також жодним чином не приймає участі в утриманні спільної дитини, не цікавиться життям доньки, та не приймає участь у її вихованні.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батька доньки, своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

У порядку статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 19, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів - задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 24848 (двадцять чотири тисячі вісімсот сорок вісім) гривень;

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок;

Повне найменування:

позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

відповідач - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 );

третя особа - орган опіки і піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (адреса: 02094, м. Київ, вул. Краківська, 20);

Заочне рішення може бути переглянуте Подільським районним судом міста Києва за письмовою заявою відповідача;

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Подільського районного суду міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин;

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Київським апеляційним судом, якщо його не буде скасовано.

Суддя Володимир ГРЕБЕНЮК