Дата документу 21.12.2021 Справа № 337/4335/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/4006/21 Головуючий у 1-й інстанції: Кучерук І.Г.
Є.У.№ 337/4335/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про повернення стягненого за виконавчим написом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 18 травня 2021 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя ухвалене рішення по цивільній справі за його позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», треті особи: приватний нотаріус КМНО Гуревичов О.М., Саксаганський ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яким позовні вимоги задоволено повністю. Рішення набрало законної сили 22.06.2021.

За наведеним виконавчим написом з ОСОБА_1 стягнуто на користь відповідача загальну суму в розмірі 4 365,73 грн.

Таким чином, правова підстава, на якій ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло кошти від позивача у вищевказаній сумі внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, відпала, оскільки рішенням суду зазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Тому вважає за необхідне застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна потерпілому, захистити порушені права шляхом стягнення з відповідача безпідставно отриманих ним коштів, а також стягнення коштів основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, які з вини відповідача також були стягнуто за послуги приватного виконавця, тобто загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача 4365,73 грн.

Посилаючись на норми ст.ст. 11, 1212, ЦК України, просив суд стягнути з відповідача суму стягненого за виконавчим написом №8813, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревичовим О.М. 29.01.2020, у виконавчому провадженні №64368537 у розмірі 4365,73 грн. та всі понесені судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду,ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не правильно встановив, що підставою для стягнення у виконавчому проваджені є кредитний договір, оскільки був саме виконавчий напис, який як підстава відпав після визнання його таким, що не підлягає виконанню за рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.05.2021 у цивільній справі №337/1609/21. Суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим позивачем доказам по справі, у зв`язку з чим прийшов до помилкових висновків, що є підставою для скасування судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» вказало, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Зазначало, що утримані із заробітної плати позивача кошти на банківський рахунок товариства не надходили, оскільки були зараховані на відповідний рахунок виконавчої служби. Вважає, що на спірні правовідносини положення ст.1212 ЦК України не розповсюджуються, оскільки між сторонами був укладений кредитний договір, за яким ОСОБА_1 має заборгованість. Просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України не скористались, відзив на апеляційну скаргу не надавали.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.05.2021 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 8813, вчинений 29.01.2020 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревичовим О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості.

За виконавчим провадженням №64368537 із заробітної плати ОСОБА_1 стягнуто грошову суму у розмірі 4 365,73 грн.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах або отримане однією зі сторін майно у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13.

Таким чином, суд першої інстанції, враховуючи те, що між сторонами виникли договірні правовідносини, ознак безпідставності набуття ТОВ «Фінансова компанія управління активами» спірних грошових коштів не встановлено, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову.

При вирішенні спору суд дав оцінку доводам сторін, прийняв судове рішення відповідно до існуючої судової практики, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13, тому судові рішення відповідають єдиній правовій позиції, яка є незмінною.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається апеляційний судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 22.12.2021.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська