Справа № 357/9491/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

24 грудня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бебешко М. М. ,

при секретарі Ковальчук Ю. В.,

За участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідач не з`явився

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 , в якому просить суд: 1) визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартиру під АДРЕСА_1 ; 2) визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності в розмірі 1/2 ідеальної частки за кожним на квартиру АДРЕСА_1 ; 3) стягнути з ОСОБА_3 на її користь судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що з відповідачем по справі ОСОБА_3 вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.10.1999 до 05.09.2018. 06.12.2001, у період перебування у шлюбі, сторонами було придбано квартиру під АДРЕСА_1 . Вкаазана квартира зареєстрована в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_3 . В спірній квартирі зареєстроване місце проживання позивачки, вона в ній проживає і немає іншого житла.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, вказану справу 12 серпня 2021 року передано на розгляд судді Бебешко М.М.

Ухвалою суду від 09 вересня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено судове засіданні на 05 листопада 2021 року на 10 годину 00 хвилин.

26 жовтня 2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява про виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

02 листопада 2021 року на адресу суду надійшло клопотання від позивача про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме копій квитанцій про сплату комунальних послуг.

05 листопада 2021 року на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Кудлацької-Тишко В.В. про проведення судового засідання 05.11.2021 без участі позивача та її представника.

У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, розгляд справи призначений на 05 листопада 2021 року, відкладено на 24 грудня 2021 року.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали свої позовні вимоги та просили суд їх задоволити. Не заперечували щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання 24 грудня 2021 року повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з ухвалою суду про відкриття провадження у справі повернулося на адресу суду з відміткою про його вручення відповідачу 06.11.2021. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з судовою повісткою про призначення судового розгляду на 24 грудня 2021 року, повернулося на адресу суду 24 листопада 2021 року через відсутність адресата за вказаною адресою.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що з позивачкою вона знайома з дитинства так як вони проживали в одному селі та ходили до однієї школи. В 1999 році позивачка одружилася, а в 2001 році купила квартиру. Позивачка постійно працювала, а її чоловік працював лише на сезонних роботах та сім`єю не цікавився.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що з позивачкою вона знайома так як проживала з нею по сусідству та разом працювали на одній роботі. В 2001 році позивачка, будучи одруженою придбала квартиру в будинку по АДРЕСА_2 . Квартиру купували за весільні гроші та за гроші батьків позивачки. Чоловік позивачки сім`єю не цікавився.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

23 жовтня 1999 року сторони уклали шлюб між собою, який було розірвано 05 вересня 2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_6 .

Трудову діяльність позивач розпочала з навчання в педагогічному училищі Київського обласного інституту ПОПК 01.09.1999.

06 грудня 2001 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири став власником квартири під АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 . Білоцерківським МБТІ, надалі КП КОР «Південне БТІ».

Вартість 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , станом на 06 серпня 2021 року складає 130 874,00 грн.

Позивачем до матеріалів справи додано фіскальні чеки про оплату вартості комунальних послуг.

Згідно з вимогами статті 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами першою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК(2947-14), ч.3 ст.368 ЦК) (45-15), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу. І тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17.

Відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі № 286/1537/16-ц, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя.

З матеріалів справи, пояснень позивача і показів свідків вбачається, що спірна квартира придбана під час перебування у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності, іпідлягає поділу в межах розгляду даної справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких осбставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений останньою при полачі позову до суду в в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 280-282, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволити повністю.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартиру під АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності в розмірі 1/2 ідеальної частки за кожним на квартиру АДРЕСА_1 ;

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі за сплату судового збору в розмірі 908,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

СуддяМ. М. Бебешко