СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16073/17

пр. № 2/759/3684/21

10 червня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді П`ятничук І.В.,

при секретарі Марус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 12496,54 грн. та понесені судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписала заяву б/н від 18.09.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому в договорі. У свою чергу, відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за вказаним договором у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 30.09.2020 року становить 12496,54 грн., з яких: 4040,24 грн. - заборгованість за тіло кредитом; 8456,30 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. На підтвердження позовних вимог, до позову долучено виписку по картковому рахунку, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору. На підставі наведеного просив позов задовольнити.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 22.11.2017 р. було відкрито провадження по справі.

Згідно заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20.11.2018 р. заявлені позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено.

14.01.2021 р. представник відповідача Домітращук І.М. звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 24.02.2021 р. заяву про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20.11.2018 р. та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

11.03.2021 року представником відповідача ОСОБА_2 було подано до суду відзив на позов, яким просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на обставини викладені у відзиві та заяву про застосування строків позовної давності.

Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.09.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 укладений договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 5000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості в розмірі 36,00 % річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, станом на 30.09.2020 року у нього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 12496,54 грн., з яких : 4040,24 грн. - заборгованість за тіло кредитом; 8456,30 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

У ст. 629 ЦК України зазначено про те, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається зі змісту ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Крім того, право на дострокове повернення коштів передбачено ст. 1050 ЦК України, зокрема, у ч. 2 цієї статті встановлено наступне: якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Судом встановлено, що позивачем не додано первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів які є підтвердженням виконання за день операцій і призначаються для видачі або відсиланню клієнту.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 2.1.1. наданого до позовної заяви Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, ці Умови використання кредитних карт АТ КБ ПриватБанку, Пам`ятка Клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт, а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. Дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування Карт. Банк випускає клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненого та підписаного Клієнтом. Випуск Карти та відкриття рахунку Карти здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску клієнту Картки.

Згідно п. 2.1.1.2.1. Для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид зазначений у пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Картки, зазначена в Заяві.

Пунктом 2.1.1.2.3. встановлено, що після отримання Банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

2.1.1.2.5. Банк має право відмовити клієнту без пояснення причин у видачі або перевипуску Карти «…».

З аналізу вищезазначених положень вбачається, що підписання Анкети-заяви не є обов`язковою умовою видачі картки, і Банк може прийняти рішення як про видачу картки так і про відмову клієнту без пояснення причин у її видачі, Банк повинен довести, що ним було прийнято рішення про видачу картки з встановленням ліміту, така картка видавалася відповідачу і був відкритий Рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Анкета-заява позичальника від 18.09.2010 року не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З наданої позивачем виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 здійснила останній платіж 26.10.2011 року. Та за період з 26.10.2011 року не вбачається, що боржником вчинялись дії, які б свідчили про часткове виконання зобов`язань.

Також, стороною позивача не надано будь-які інші докази (меморіальний ордер, квитанція, платіжне доручення тощо) на підтвердження здійснення відповідачем внесення коштів на рахунок у період з 26.10.2011 по 29.10.2014 року.

А відтак, суд позбавлений можливості перевірити чи вчиняла ОСОБА_1 будь- які дії, що впливають на перебіг строку позовної даності, зокрема, чи вносила вона кошти в рахунок погашення заборгованості.

Отже, позивачу стало відомо про порушення умов договору з моменту прострочення відповідачем платежу з погашення заборгованості і з цього часу має відраховуватися строк позовної давності.

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором лише 30.10.2017 року.

За таких обставин, а також з урахуванням того, що відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову АТ «КБ «Приватбанк» з підстав пропуску строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Згідно із ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В.П`ятничук