Номер справи місцевого суду: 522/7408/20
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

16.12.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/7408/20

Номер провадження: 22-ц/813/10092/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 , 3) Товариство з обмеженою відповідальністю «Глорі Плюс»,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні з власної ініціативи питання про витребування цивільних справ під час розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Глорі Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , про визнання договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомості удаваними в частині покупця, переведення прав покупця, визнання недійсними додаткових угод до договорів, поділ спільного сумісного майна подружжя, за апеляційною скаргою адвоката Прилепського Івана Анатолійовича, діючого від імені ОСОБА_3 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Донцова Д.Ю. 25 червня 2021 року,

встановив:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним, в якому просить: 1) визнати удаваними в частині покупця з моменту укладення:

- Договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-4/26,

квартири АДРЕСА_1 , укладений 15.01.2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ;

- Договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-5/26,

квартири АДРЕСА_2 , укладений 15.01.2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ;

- Договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-6/26, квартири АДРЕСА_3 , укладений 15.01.2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ;

- Договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-7/26, квартири АДРЕСА_4 , укладений 15.01.2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ;

- Договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-8/26, квартири АДРЕСА_5 , укладений 15.01.2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ;

- Договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №П-1-84/ГП-2, машиномісця № НОМЕР_1 за адресою, АДРЕСА_6 , укладений 19.09.2017 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ;

- Договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №П-1-85/ГП-2, машиномісця № НОМЕР_2 за адресою, АДРЕСА_6 , укладений 19.09.2017 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ;

2) визнати недійсним:

- додаткову угоду від 26.11.2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-4/26 від 15.01.2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- додаткову угоду від 26.11.2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-5/26 від 15.01.2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- додаткову угоду від 26.11.2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-6/26 від 15.01.2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- додаткову угоду від 26.11.2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-7/26 від 15.01.2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- додаткову угоду від 26.11.2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-8/26 від 15.01.2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- додаткову угоду від 26.11.2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №П-1-84/ГП-2 від 19.09.2017 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- додаткову угоду від 26.11.2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №П-1-85/ГП-2 від 19.09.2017 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

3) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за

ОСОБА_1 право власності на:

- квартиру

АДРЕСА_1 );

- квартиру АДРЕСА_3 («Дважцять Шоста

Жемчужина»);

- машиномісце № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_6 («Дважцять Шоста

Жемчужина»);

- Ѕ частину квартири

АДРЕСА_4 );

4) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 1 542,00 (одна тисяча п`ятсот сорок дві) гривні;

5) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1

і витрати по оплаті судового збору.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 04.12.1982 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, актовий запис №2675. В період шлюбу, а саме - 15.01.2016 року та 19.09.2017 року між ТОВ «Глорі плюс» та батьком ОСОБА_3 ОСОБА_2 було укладено сім договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна за номерами: №2-15-4/26 від 15.01.2016 року; №2-15-5/26 від 15.01.2016 року; №2-15-6/26 від 15.01.2016 року; №2-15-7/26 від 15.01.2016 року; №2-15-8/26 від 15.01.2016 року; №П-1-84/ГП-26 від 19.09.2017 року; №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року. За умовами договорів ОСОБА_2 придбав майнові права на п`ять квартир та два паркомісця в багатоквартирному житловому комплексі з вбудованими приміщеннями громадського призначення та об`єктами соціального обслуговування з підземним паркінгом «Двадцять Шоста Жемчужина» за адресою - АДРЕСА_7 .

ОСОБА_2 виступив формальним покупцем за вищевказаними договорами купівлі-продажу майнових прав об`єктів нерухомості, оскільки не мав достатньо грошових коштів для їх виконання, не спрямовував свою волю на набуття права власності на новостворені об`єкти, а дійсним покупцем був ОСОБА_3 за рахунок їх із ОСОБА_1 спільних грошових коштів, в тому числі отриманих від продажу ТОВ «Глорі плюс» 31.12.2015 року земельної ділянки за адресою - АДРЕСА_7 за ціною - 5 085 000,00 грн.. Метою підписання договорів від імені ОСОБА_2 було уникнення поділу майна, що набувалось у власність за цими договорами між дійсним покупцем ОСОБА_3 та позивачкою. Після того, як заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11.06.2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, 22.11.2019 року на ім`я саме ОСОБА_3 були видані довідки про виконання фінансових зобов`язань у повному обсязі. Водночас заміна сторони у договорах купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомості відбулася 26.11.2019 року на підставі додаткових угод №1 до договорів, укладених між ТОВ «Глорі Плюс», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . За додатковими угодами ОСОБА_2 передав майнові права за оспорюваними договорами сину - ОСОБА_3 . В подальшому за актами прийому-передачі майна від 26.11.2019 року ТОВ «Глорі плюс» передало у власність ОСОБА_3 сім об`єктів нерухомості, які останній оформив на своє ім`я 18.12.2019 року та 24.12.2019 року.

Той факт, що оспорювані договори були підписані особою, пов`язаною родинними зв`язками із ОСОБА_3 , а саме його батьком, відсутність у ОСОБА_2 достатніх грошових коштів для здійснення оплати спірних договорів, наявність у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 достатніх коштів для оплати спірних договорів, укладення більшості оспорюваних договорів 15.01.2016 року на загальну суму - 5 156 705,00 грн. після продажу 31.12.2015 року належної подружжю земельної ділянки за ціною - 5 085 00,00 грн., зволікання ОСОБА_2 в оформлені права власності на новостворені об`єкти нерухомості на своє ім`я та підписання додаткових угод, якими майнові права були передані сину лише після ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , видача довідок про повне виконання зобов`язань на ім`я ОСОБА_3 ще до того, як за додатковими угодами до нього перейшли майнові права на об`єкти нерухомості, як на думку позивача свідчить про удаваність договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомості в частині покупця та недійсність додаткових угод до вказаних договорів.

Як на підставу позовних вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 посилається на той факт, що усі оспорювані договори купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомості були укладені в період їх із ОСОБА_3 шлюбу. На виконання умов договорів витрачалися спільні сумісні кошти подружжя, у зв`язку із чим просила суд визнати за нею право власності на квартири АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 ) та машиномісце № НОМЕР_2 за цією ж адресою, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 1542,00 грн. (Т. 1, а. с. 1 - 14).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з огляду на ненадання позивачкою належних та допустимих доказів удаваності оспорюваних правочинів. Відсутності правового обґрунтування недійсності додаткових угод. Недоведеності тверджень про відсутність у ОСОБА_2 достатніх грошових коштів для виконання умов договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна та, з огляду на непроживання ОСОБА_3 з ОСОБА_1 з кінця 2012 року однією сім`єю.

Відповідачі зазначають, що у 1990-1994 роках ОСОБА_2 працював заступником генерального директора НПО «Холодмаш» із зовнішньо-економічних зв`язків. Деякий час був зареєстрований як фізична особа-підприємець. З 2005 року є одноособовим засновником ТОВ «Мар`яж», що свідчить про необізнаність позивачки про майновий стан ОСОБА_2 . У ОСОБА_2 зберігаються довідки ТОВ «Глорі Плюс» на підтвердження того, що станом на 20.01.2016 року ним виконані зобов`язання, встановлені п. 5.4 договорів купівлі-продажу майнових прав від 15.01.2016 року, а станом на 05.09.2018 року ним виконані зобов`язання встановлені п. 5.3 договорів купівлі-продажу майнових прав від 19.09.2017 року. Наполягають на тому, що ОСОБА_2 був дійсним покупцем за договорами, що оспорюються та саме він за власні кошти виконав зобов`язання в частині оплати договорів.

Також зазначали, що з 2012 року ОСОБА_2 перестав проживати із ОСОБА_1 однією сім`єю та вести із нею спільне господарство і спільний бюджет. В листопаді 2012 року ОСОБА_2 переїхав в орендовану квартиру АДРЕСА_10 , де проживав із іншою жінкою, з якою спільно подорожував до Єгипту у січні 2013 року, до Болгарії у січні 2014 році, до Польщі та Угорщини у липні 2014 року, до Хорватії у вересні 2016 року, до Австрії у грудні 2016 року, до Туреччини у липні 2017 року, до Об`єднаних Арабських Еміратів у серпні 2018 року. Вказують, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2019 року, яке має преюдиціальне значення у даній справі, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був розірваний. Даним рішенням встановлений факт припинення між сторонами шлюбних відносин та проживання окремо з 2012 року. Факт відчуження 31.12.2015 року на користь ТОВ «Глорі плюс» земельної ділянки, яка спільно належала ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , не є свідченням того, що саме виручені від цього продажу кошти були у подальшому витрачені на придбання спірного майна. Позивачка була обізнана про продаж земельної ділянки, надавала згоду на це та, відповідно до попередньої взаємної домовленості, отримала від ОСОБА_3 половину коштів, виручених від продажу земельної ділянки.

Усе майно ОСОБА_3 за адресою - АДРЕСА_6 , є його особистим майном, оскільки набуте у власність після розірвання шлюбу із ОСОБА_1 та не підлягає поділу (Т. 1, а. с. 188 - 200).

ТОВ «Глорі плюс» не скористалось право надання відзиву на позовну заяву, разом з тим надало до суду заяву, в якій ТОВ «Глорі плюс» заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Просить суд розгляд справи провести без участі представника ТОВ «Глорі плюс» (Т. 2, а. с. 175 - 176).

У відповіді на відзив адвокат Кобилянський М.Ю., діючий від імені ОСОБА_1 , зазначає, що повне виконання оспорюваних договорів зі сторони покупця відбулося у період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .. Тому, майно набуте за даними договорами підлягає поділу незважаючи на те, що реєстрація права власності на новозбудовані об`єкти нерухомості за ОСОБА_3 відбулася після розірвання шлюбу з позивачкою. Посилаючись на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу представник зазначає, що тягар доказування обставин необхідних для спростування цієї презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує (Т. 2, а. с. 19 - 25).

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 25 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано удаваними в частині покупця з моменту укладення:

- договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-4/26, укладений 15 січня 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ;

- договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-5/26, укладений 15 січня 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ;

- договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-6/26, укладений 15 січня 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ;

- договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-7/26, укладений 15 січня 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ;

- договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-8/26, укладений 15 січня 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ;

- договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № П-1-84/ГП-26, укладений 19 вересня 2017 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ;

- договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № П-1-85/ГП-26, укладений 19 вересня 2017 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ;

Визнано недійсними:

- додаткову угоду від 26 листопада 2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-4/26 від 15 січня 2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- додаткову угоду від 26 листопада 2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-5/26 від 15 січня 2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- додаткову угоду від 26 листопада 2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-6/26 від 15 січня 2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- додаткову угоду від 26 листопада 2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-7/26 від 15 січня 2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- додаткову угоду від 26 листопада 2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-8/26 від 15 січня 2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- додаткову угоду від 26 листопада 2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № П-1-84/ГП-26 від 19 вересня 2017 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- додаткову угоду від 26 листопада 2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № П-1-85/ГП-26 від 19 вересня 2017 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на:

- Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ;

- Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 ;

- Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 ;

- Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 ;

- Ѕ частину квартири АДРЕСА_5 ;

- Ѕ частину машиномісця № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_6 ;

- Ѕ частину машиномісця № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_6 ;

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що за своїми ознаками оспорювані договори мають ознаки фраудаторного правочину, оскільки за його матеріально-правовими наслідками ОСОБА_3 в результаті своїх умисних дії перестає бути власником спільного сумісного майна.

Воля ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в оспорюваних договорах спрямована на встановлення таких цивільно-правових відносин, за яких спірне нерухоме майно не буде перебувати в правому режимі спільної сумісної власності, а буде мати режим особистої власності ОСОБА_3 .. Крім того, права та обов`язки ОСОБА_2 у договорах №2-15-4/26 від 15.01.2016 року; №2-15-5/26 від 15.01.2016 року; №2-15-6/26 від 15.01.2016 року; №2-15-7/26 від 15.01.2016 року; №2-15-8/26 від 15.01.2016 року, №П-1-84/ГП-26 від 19.09.2017 року та №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року, припиняються у зв`язку з укладення 26.11.2019 року додаткових угод № 1 про заміну сторону в оспорюваних договорах.

Відповідач ОСОБА_2 , укладаючи договори купівлі-продажу майнових право на об`єкти нерухомого майна, використовуючи грошові кошти, надані сином ОСОБА_3 , від продажу спільного сумісного майна, діяв недобросовісно.

З нотаріально посвідченої заяви за № 2020 вбачається наявність згоди дружини ОСОБА_2 ОСОБА_4 , яка за день до продажу земельної ділянки ОСОБА_3 , надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на укладання будь-яких правочинів та придбання будь-якого нерухомого майна. Вказане свідчить про спрямованість умислу ОСОБА_2 на використання коштів, отриманих від продажу земельної ділянки, яка перебувала у власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Факт приховання укладення оспорюваних договорів підтверджується і відсутністю тривалої державної реєстрації права власності на новостворені об`єкти нерухомості навіть після введення будинку до експлуатації.

При визнанні договору купівлі-продажу удаваним з підстав, що фактичним покупцем є інша особа, ніж та, що формально зазначена в договорі, а спірне майно було придбано за кошти іншої особи та для неї, вказаний договір визнається удаваним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

За таких обставин, суд визнає удаваними оспорювані договори купівлі-продажу майнових прав об`єктів нерухомого майна.

Оскільки додаткові угоди до оспорюваних договорів є трьохсторонніми договорами, мають оплатний характер, а також передбачають виконання певних дій з боку покупця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , то поєднання в одній особі сторони договору, яка передає майнові права та одночасно приймає їх, свідчить про невідповідність додаткових угод приписам ст. 655 ЦК України, та підлягають визнанню недійсними за ч. 1 ст. 203 ЦК України, та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Відповідачами не надано доказів на спростування презумпції рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, яке набуте за період шлюбу.

Відмовляючи позивачці у задоволенні позову в частині поділу об`єктів спільної сумісної власності в натурі, суд виходить з тієї підстави, що ані позивачем, ані відповідачем не надано доказів щодо фактичної вартості спірних об`єктів на момент вирішення справи. Позивачкою не внесено грошову суму на депозитний рахунок суду (Т. 4, а. с. 194 - 210).

В апеляційній скарзі адвокат Прилепський Іван Анатолійович, діючий від імені ОСОБА_3 , просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Прилепського Івана Анатолійовича, діючого від імені ОСОБА_3 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року (Т. 4, а. с. 233).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.08.2021 року призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 4, а. с. 234).

У судовому засіданні за ініціативою суду на обговорення учасників справи винесено питання про витребування з Приморського районного суду м. Одеси цивільної справи № 522/11875/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та цивільної справи № 522/21604/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

У судовому засіданні адвокат Луньова В.М. та адвокат Кобилянський М.Ю. заперечували проти витребування вказаних справ.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та адвокат Прилепський І.А. не заперечували щодо витребування вказаних справ.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути питання про витребування цивільних справ за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 12, 13, 77, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Законом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних права або виконанні обов`язків щодо доказів, а також і інших випадках, передбачених цим Кодексом, зокрема коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подають сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Предметом позову по даній справі є визнання договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомості удаваними в частині покупця, переведення прав покупця, визнання недійсними додаткових угод до договорів, поділ спільного сумісного майна подружжя.

В іншій справі №522/11875/18 вирішувалось питання щодо розірвання шлюбу.

У цивільній справі № 522/21604/17 вирішувалось питання щодо поділу спільного майна подружжя.

Колегія суддів, виходячи з вищевказаного, приходить до висновку, що для встановлення дійсних обставин по справі, перевірки доводів сторін, їх з`ясування, потрібні додаткові відомості, які у матеріалах даної справи відсутні.

Враховуючи вищенаведене, з метою встановлення дійсних обставин по справі, колегія суддів вважає за необхідне витребувати з Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу № 522/11875/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та цивільну справу № 522/21604/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Частиною 2 ст. 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвали, в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала апеляційного суду про витребування доказів не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 13, 77, 78, 81, 84, 367, 368, 381, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Витребувати з Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу № 522/11875/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Витребувати з Приморського районного суду м.Одеси цивільну справу № 522/21604/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Вищевказану справу про розірвання шлюбу надати у строк протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Вищевказану цивільну справу про поділ майна подружжя надати після розгляду справи у суді першої інстанції 27 січня 2022 року протягом п`яти днів після вказаного судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений 23 грудня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

С. О. Погорєлова