Справа № 759/1515/21
Провадження № 2/487/2104/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Сухаревич З.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), про зобов`язання зняти арешт з майна,

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2021 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

01 лютого 2021 року вказану позовну заяву залишено без руху.

11.03.2021 року на виконання вимог ухвали суду позивачем подано позовну заяву, вимогами якої є: зобов`язати відповідача зняти арешт з майна та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна, з виконання виконавчого листа № 2/2608/5284/12 виданого 23.10.2013 року Святошинським районним судом м. Києва.

15 березня 2021 року суддею Святошинського районного суду м. Києва Коваль О.А. винесено ухвалу про направлення справи за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва.

03.06.2021 зазначена справа надійшла до Заводського районного суду м. Миколаєва та головуючим суддею у справі визначено суддю Сухаревич З.М.

14 червня 2021 року вказану позовну заяву передано судді Сухаревич З.М.

Вивчивши позовну заяву, додані до неї документи, вважаю, що слід відмовити у відкритті провадження у справі, виходячи з наступного.

З матеріалів позову встановлено, що на виконанні у Смілянському міському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 52123577 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2608/5284/12 виданого 23.10.2013 Святошинським районним судом м. Київ, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 18 689,65 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 149 283,53 грн.

В ході виконання вказаного виконавчого провадження накладено арешт на майно боржника, а 30.01.2020 виконавче провадження передано до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

14 лютого 2020 року головним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кирильченком Д.В., при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/2608/5284/12 виданого 23.10.2013 Святошинським районним судом м. Київ, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з відсутністю заборгованості (ВП № 52123577).

У відповіді Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) від 14.09.2020 зазначено, що арешт на майно боржника накладено Смілянським міським відділом ДВС Смілянського міськрайонного управління юстиції, а тому відсутні підстави для зняття арешту та заява направлена за належністю.

Виходячи зі змісту позовної заяви, позивачем фактично оскаржуються дії державного виконавця щодо не зняття арешту з майна.

Позивач є боржником перед банком, є стороною виконавчого провадження.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі № 204/2494/20 зауважив, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України. Тому такий позов взагалі не підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Також у п.1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" від 03 червня 2016 року №5 роз`яснено, що в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

В пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року №5 вказано, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі № 201/10187/18.

ОСОБА_1 пред`явив позов, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачається інша форма звернення та порядок вирішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Підсумовуючи вищевикладене, підстави для розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), про зобов`язання зняти арешт з майна, відсутні, а у відкритті провадженні слід відмовити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), про зобов`язання зняти арешт з майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: З.М. Сухаревич