Головуючий суду 1 інстанції - Луньова Д.Ю.
Доповідач -Луганська В.М.
Справа № 415/7036/19
Провадження № 22-ц/810/303/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.

за участю секретаря: Вовчанської С. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, ТОВ «Росвен Інвест Україна», приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмила Олегівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьк,

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 09 лютого 2021 року, ухвалене судом у складі судді Луньової Д.Ю.,

за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Харої Наталії Станіславівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зобов`язання припинити виконавче провадження,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року позивачка звернулася з зазначеними вимогами до суду в обґрунтування яких зазначила, що на початку серпня 2019 року вона дізналася, що існує виконавче провадження №59390576 відкритим приватним виконавцем Лановенко Л.О. на підстві виконавчого напису №12898 від 31 травня 2019 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № 002-12412-140114 від 14 січня 2014 року із ПАТ «Дельта Банк», грошових коштів в сумі 35880,70 грн.

Однак на день складання виконавчого напису, боргові зобов`язання за кредитним договором № 002-12412-140114 від 14 січня 2014 року перед ПАТ «Дельта Банк» документально не підтверджені, строки їх виконання закінчилися. Позивачка не отримувала жодної претензії від ТОВ «Росвен Інвест Україна» з приводу погашення боргу. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. в порушення вимог ст. ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», «Інструкціїї про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», не встановлено безспірність наявності заборгованості.

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження № 59390576 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 12898, виданого 31 травня 2019 року та здійснюється стягнення крім основної суми боргу, винагорода приватного виконавця у розмірі 3588,07 грн.

Позивачка просила суд визнати виконавчий напис нотаріуса, який виданий 31 травня 2019 року та внесений до реєстру за № 12898 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харої Н.С. щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» в розмірі 35230,70 грн, таким, що не підлягає виконанню; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. припинити виконавче провадження № 59390576, стягнути витрати на правову допомогу.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 09 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Харої Н. С., ТОВ «Росвен Інвест Україна», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, припинення виконавчого провадження відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 09 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не визначив дату виникнення боргу у позивача перед відповідачем ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ПАТ «Дельта Банк», не встановив документ, який підтверджує наявність заборгованості та її розмір; не дослідив обставини у справі щодо строків позовної давності. Суд при ухваленні рішення, не врахував вимоги ст. ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», згідно яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на доводи апеляційної скарги.

В судове засідання представник ТОВ «Росвен Інвест Україна» не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч.1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що судом встановлені наступні обставини: приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису № 12898 від 31.05.2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., звернено стягнення на доходи ОСОБА_1 .

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. 31.05.2019 року вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення з громадянки України ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 002-12412-140114 від 14.01.2014 року, укладеним із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі Договору про відступлення прав вимог за кредитним договорами № 142/К, укладеного 26.01.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна». Строк платежу за кредитним договором № 002-12412-140114 від 14.01.2014 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 26.01.2018 р. по 30.05.2019 р. Сума заборгованості складає 35230,70 грн., в тому числі прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 24046,78 грн.; проценти за користування кредитом 11183,92 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 складає 35880,70 грн.

ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулося до Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. з заявою про вчинення виконавчого напису № 37 від 30.05.2019 року, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 002-12412-140114 від 14.01.2014 року.

З копії розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № 002-12412-140114 від 14.01.2014 укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» заборгованість перед ТОВ «Росвен Інвест Україна» складає 35230,70 грн: прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 24046,78 грн.; проценти за користування кредитом 11183,92 грн.

З витягу з реєстру боржників до Договору про відступлення прав вимоги за кредитним договорами № 142/К від 26.01.2018 року, укладеного між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ПАТ «Дельта Банк» за укладеним позивачкою кредитним договором № 002-12412-140114 від 14.01.2014 року з ПАТ «Дельта Банк», виникло право вимоги у ТОВ «Росвен Інвест Україна». Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що стягувач підтвердив свої повноваження права вимоги за кредитним зобов`язанням позивачки, звернувся з пакетом документів відповідно до вимог діючого законодавства, яке регулює процедуру вчинення виконавчого напису. Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними доказами, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення виконавчого напису була іншою, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках

і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 вказаного вище Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У статті 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172 ,згідно із яким за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (п. 2 пп. «а», «б»).

Судом встановлено, що 14 січня 2014 року Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено кредитний договір № 002-12412-14011, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредитний ліміт у розмірі 30000, 00 грн, строк ліміту кредитної лінії 364 календарних дні.

30 травня 2019 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» подало приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Харі Н.С. заяву про вчинення виконавчого напису для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №002-12412-140114 за період з 26.01.2018 року по 30.05.2019 року у розмірі 35230, 70 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 24046, 78 грн;. проценти за користування кредитом 11183, 92 грн

На підтвердження вказаного боргу стягувач надав нотаріусу розрахунок заборгованості по кредиту, в якому за період з 14 січня 2014 року по 26.01.2018 року рух коштів не відображений, відображено заборгованість з 26.01.21018 року по 30.05.2019 року у загальній сумі 35230, 70 грн, яка складається прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 24046, 78 грн;. проценти за користування кредитом 11183, 92 грн

Розрахунок не містить платежі від позичальника на погашення заборгованості за кредитним договором, не містить відсоткової ставки за якою відсотковою ставкою нараховані відсотки.

Стягувачем не було надано нотаріусу засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З наданого нотаріусу, витягу реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №142 від 26.01.2018 року, укладеного між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ПАТ «Дельта Банк» по боржнику ОСОБА_1 по кредитному договору № 002-12412-140114 від 14.01.2014 року зазначено дату закінчення кредитного договору -12.01.2016 року.

Відповідно до п.3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595 (далі Порядок) нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені вищезгаданим Переліком документів (п. 3.2 Порядку).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМ України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.5 Порядку).

Виконавчий напис має містити: строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника (розділ 4 Порядку ).

Вимоги Порядку, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5, щодо умов вчинення нотаріусом виконавчого напису та його змісту відповідають приписам ст.ст. 88, 89 Закону України «Про нотаріат».

Попри викладені вище обставини та наведені вимоги законодавства, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., пославшись на вказані акти законодавства, вчинив 31.05.2019 року виконавчий напис, яким запропонував звернути стягнення з громадянки України ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 002-12412-140114 від 14.01.2014 року, укладеним із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі Договору про відступлення прав вимог за кредитним договорами № 142/К, укладеного 26.01.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна». Строк платежу за кредитним договором № 002-12412-140114 від 14.01.2014 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 26.01.2018 р. по 30.05.2019 р. Сума заборгованості складає 35230,70 грн., в тому числі прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 24046,78 грн.; проценти за користування кредитом 11183,92 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 складає 35880,70 грн.

На підставі виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження № 59390576, у подальшому звернено стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, вчиняються інші виконавчі дії.

Колегія суддів вважає, що виконавчий напис був вчинений без урахування того, що 12.01.2016 року сплинув строк кредитного договору, стягувачем до заяви не додано засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, у розрахунку заборгованості вказано період заборгованості, який не відповідає дійсному періоду розрахунку боргу, виконавчим написом запропоновано стягнути борг за відсотками, які належним чином не визначені за відповідною ставкою (ставками) і підстав для нарахування яких після припинення строку кредитування не було.

За таких обставин, документи, що були надані нотаріусу кредитором, не можна визнати такими, що підтверджували безспірність заборгованості боржника та належно встановлювали прострочення виконання зобов`язання.

Закон України «Про нотаріат» і Порядок, затверджений наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5, передбачають загальний трирічний строк (якщо для відповідних вимог не встановлений законом інший строк давності) для звернення по вчинення виконавчого напису і для вчинення цього напису, при цьому, початок перебігу строку пов`язується з днем, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Враховуючи, що йдеться про захист цивільного права нотаріусом в порядку, передбаченому законом, врегульовані вищевказаними Законом і Порядком правила щодо строку давності для захисту цього права аналогічні тим, що передбачені ст.ст. 256, 257, ст. 261 ч. 1 ЦК України. У розумінні закону строк, у межах якого особа може звернутися до нотаріуса по захист свого цивільного права, є відповідним строком давності з правовими наслідками, які з цього випливають, в тому числі, з урахуванням положень ст. 259 ч. 1 ЦК України.

Виходячи з наведеного, нотаріус з огляду на надані йому стягувачем документи не мав належних і достатніх підстав кваліфікувати вимоги стягувача і борг, для стягнення якого банк просив вчинити виконавчий напис, безспірними. Така безспірність не була підтверджена належними документами відповідно до законодавства, натомість надані документи вказували на необхідність додаткового з`ясування підстав для нарахування боргу, його розміру та обставин щодо строку виконання основного зобов`язання. Нотаріус, маючи відповідне право, не діяв у передбачений законодавством спосіб для з`ясування відповідних обставин, хоча перед вчиненням виконавчого напису зобов`язаний був перевірити наявність підстав для цього, зокрема, з`ясувати, чи є умови для такої дії.

Суд першої інстанції наведене залишив поза увагою, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, тоді як сторона позивача обґрунтовано вказувала на те, що вимога стягувача не була безспірною, не ґрунтувалася на належних документах.

Що стосується вимог позивачки про зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. припинити виконавче провадження №59390576, то колегія суддів виходить з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 вказаного Закону передбачено перелік виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню. Серед них є виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках, зокрема, на підставі судових рішень, а також виконавчі написи нотаріусів (пункти 1 і 3 зазначеної частини).

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби на час звернення зі скаргою до суду був урегульований у статті 74 Закону.

Відповідно до частини першої вказаної статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону.

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Відповідно до частини першої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України у редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, за правилами адміністративного судочинства мали оскаржуватися рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Позивачка фактично оскаржує дії приватного виконавця по примусовому виконанню виконавчого напису, який видано приватним нотаріусом. Отже вказані вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Пунктом 1.ч.1 ст.255 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вище викладене, на підставі ч.1 ст.377, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 4 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Росвен Інвест Україна» про визнання виконавчого напису № 12898 виданий 31.05.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості у сумі 35880,70 грн таким, що не підлягає задоволенню. В частині заявлених вимог позивачки про зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. припинити виконавче провадження №59390576 провадження закрити.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів».

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019року у справі № 161/4985/17 викладено висновок проте, що у разі задоволення позов позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Порядок сплати, розмір судового збору визначається у відповідності з Законом України «Про судовий збір».

Згідно підп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви не майнового характеру фізичною особою судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За подання позовної заяви в частині вимог про визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню, судовий збір складав 768, 40 грн, за подання апеляційної скарги 1152, 60 грн. Оскільки апеляційну скаргу в цій частині задоволено, то з відповідача ТОВ «Росвен Інвест Україна» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 09 лютого 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харої Наталії Станіславівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис №12898 виданий 31 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріально округу Хара Наталією Станіславівною щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» 35880,70 грн таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», , місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921, 00 грн.

Провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни припинити виконавче провадження №59390576 закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вимоги про зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни припинити виконавче провадження №59390576 підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 17 червня 2021 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Коновалова

О.Ю. Карташов