Справа № 454/2884/20 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/943/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м.Львів

Справа № 454/2884/20

Провадження № 22ц/811/943/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Сокальського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Сокалі 4 грудня 2020 року у складі судді Веремчука О.А., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

9 вересня 2020 року позивач звернувся з цим позовом. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 16 серпня 2013 року між банком та відповідачем укладено договір №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості. Умовами та Правилами передбачено, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і в будь-який момент може бути змінений (зменшений або збільшений). Вказує, що відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця. Відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також нести інші витрати згідно умов договору. Зазначає, що згідно п.2.1.1.5.6. договору в разі невиконання умов договору банк має право вимагати повернення кредиту у тому числі простроченого кредиту та овердрафту. Стверджує, що позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач належним чином свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 20 травня 2020 року у нього (відповідача) утворилась заборгованість перед банком в сумі 11 508,41 грн., яка складається з: 8 033,27 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8 033,27 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 475,14 - заборгованість за простроченими відсотками. Просить задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 16 серпня 2013 року в розмірі 11 508,41грн. та судовий збір.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 4 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 16 серпня 2013 року в сумі 8 033, 27 грн. В решті позову відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржує позивач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати в частині відмови в позові та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов банку, в решті - рішення залишити без змін. Посилається на доводи позовної заяви. Зазначає, що 16 серпня 2013 року відповідач підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. 17 січня 2018 року відповідачем також підписано Паспорт споживчого кредиту, яким сторони письмово погодили всі істотні умови кредитування, в т.ч. й розмір відсотків, який застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 84% річних. Вказує, що за ставкою 84% річних проводиться нарахування відсотків на прострочене тіло кредиту. Стверджує, що відповідач користувався кредитними коштами, а саме: проводив розрахунок за товари та послуги, переказ зі своєї карти через додаток Приват 24, зняття готівки в банкоматі, поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування, зарахування переказу зі своєї картки, переказ зі своєї карти, переказ на свою карту через додаток Приват 24, списання з карткового рахунку, переказ зі своєї карти, переказ з катки через ІVR-меню, зарахування переказу на картку. Вважає, що підписання відповідачем Паспорту про умови кредитування є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування.

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4 і 5 статті 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Д атою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частина друга статті 1046 цього Кодексу).

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статей 1054 і 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти, визначені у договорі.

Відтак, кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків.

Статтями 525-527, 530, 536, 610, 612, 615, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватись належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договором. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною другою статті 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 і 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановлено, що 16 серпня 2013 року відповідач з звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідач станом на 20 травня 2020 року має перед банком заборгованість в сумі 11 508,41 грн., яка складається з: 8 033, 27 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8 033, 27грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 475,14 - заборгованість за простроченими відсотками.

Рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами мотивоване тим, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Тарифів та Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву - анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що ці документи містили умови щодо сплати процентів. Суд першої інстанції зазначив, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржене і не переглядається.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимоги про стягнення процентів за кредитним договором з урахуванням наступного.

Підписавши заяву, фізична особа приєднується до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, що стверджує особистим підписом. У заяві зазначено, що відповідач проінформований про умови кредитування.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.

З анкети-заяви вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом погодився з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг.

Відповідачем отримано кредитну картку, відкрито картрахунок. У заяві зазначено, що відповідач висловлює згоду з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

17 січня 2018 року відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту, у якому зокрема сторони погодили письмово всі істотні умови кредитування. Зокрема сторони погодили розмір відсотків, який застосовується при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту (84 % річних).

Кредитний договір та паспорт споживчого кредиту не оскаржені і не скасовані.

З урахуванням встановленого, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги та стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3 475, 14 грн.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача належить стягнути 3 153 грн. судового збору.

Керуючись: ст. ст. 141, 367, п. 1, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 4 грудня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками,- скасувати та в цій частині прийняти нове рішення.

Позов в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, Код , рах. № НОМЕР_2 , МФО №3052990) заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 3 475, 14 грн. (три тисячі чотириста сімдесят пять грн. 14 коп.) та судовий збір в розмірі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три грн.).

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 10 червня 2021 року.

Головуючий

Судді