КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 361/8601/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8459/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Василишин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, які стягуються на підставі судового рішення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2021 року,

встановив:

у грудні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2013 року в розмірі 1 000 грн., та стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3 000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, посилаючись на те, що син перебуває на її утриманні, а відповідач сплачує аліменти, розмір яких є недостатнім для гармонійного розвитку дитини.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення. а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2013 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. Позивач зазначала, що вказаний розмір аліментів є меншим, від встановленого законом мінімуму, грошових коштів в зазначеному розмірі для гармонійного розвитку та лікування дитини, яка має хронічні захворювання, не вистачає, тоді як відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, у зв`язку з чим просила збільшити розмір аліментів до 3 000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було наведено підстав для збільшення розміру аліментів у відповідності до вимог ст.192 СК України. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 192 СК України, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 1907 року. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. 11 лютого 2009 року у шлюбі народився ОСОБА_3 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1 000 грн. щомісячно починаючи з 14 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що аліменти, які сплачуються відповідачем, є меншими, від мінімального гарантованого розміру аліментів. Зазначала, що дитина має хронічні захворювання, її заробітної плати не вистачає на повноцінне утримання дитини, а матеріальний стан відповідача є задовільним, у зв`язку з чим вважала за доцільне збільшити розмір аліментів.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що майновий стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі, заявленому в позовній заяві, тоді як позивач перебуває у скрутному матеріальному стані. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки будь-яких доказів на підтвердження власних доходів або доходів відповідача до матеріалів справи надано не було. Клопотань про витребування доказів ОСОБА_1 також не заявляла.

Також не може бути підставою для задоволення позовних вимог та збільшення розміру аліментів твердження позивача про те, що аліменти, які сплачуються відповідачем, є меншими за мінімальний гарантований розмір.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Порядок стягнення аліментів визначений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та Розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮ України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція).

Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Враховуючи те, що аліменти з відповідача за рішенням суду стягуються в твердій грошовій сумі, яка не може становити менше гарантованого мінімального розміру аліментів на одну дитину, позивач не позбавлена права звернутись з вимогами про стягнення на свою користь заборгованості зі сплати аліментів, однак вказані обставини не можуть бути підставою для збільшення їх розміру.

Також апеляційний суд відхиляє доводи позивача про те, що дитина має хронічні хвороби, що за твердженням ОСОБА_1 є підставою для збільшення розміру аліментів.

При зверненні до суду з позовною заявою ОСОБА_1 було надано до суду копії виписки з медичної картки дитини та консультативних висновків на підтвердження захворювань дитини. Надана копія виписки від 13 липня 2009 року свідчить про наявність у ОСОБА_3 вроджених вад розвитку обличчя та проведення оперативного лікування. Вказані обставини свідчать про те, що хвороба дитини, на яку посилається позивач, як на підставу для збільшення розміру аліментів, виникла до ухвалення судом рішення про стягнення аліментів у 2013 році, а тому не може розглядатись як істотна зміна обставин.

Доводи апелянта про те, що розмір аліментів має бути встановлений із розрахунку ј частини від середньої заробітної плати по Київській області, також є неспроможними, оскільки вимоги про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частину від доходу відповідача позивачем не заявлялись. Доказів про те, що відповідач отримує заробітну плату, розмір якої відповідає середньомісячній заробітній платі по Київській області, до суду не надано.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наведені позивачем обставини щодо хвороби дитини не можуть бути підставою для зміни розміру аліментів, встановленого рішенням суду, однак вона не позбавлена можливості звернутись з вимогами до відповідача про сплату додаткових витрат на дитину у зв`язку з її хворобою.

Суд звертає увагу також на те, що при зверненні до суду з позовом позивачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження розміру витрат, які здійснюються нею для утримання дитини. Також позивачем не було надано доказів на підтвердження її майнового та сімейного стану. Твердження ОСОБА_1 про наявність підстав для зміни розміру аліментів не підтверджуються належними та допустимими доказами а тому є припущеннями.

Також судом першої інстанції було зроблено вірний висновок про те, що саме по собі збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів не є підставою для зміни розміру аліментів, встановлених рішенням суду, з посиланням на висновок, зроблений Верховним Судом у постанові від 12 вересня 2018 року (справа №459/2181/17).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді