Номер справи 623/587/19
Номер провадження 2/623/22/2021
У Х В А Л А

Іменем України

29.06.2021 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді: Герцова О.М.

за участю

секретаря судового засідання: Рзаєвої І.С.

прокурора: Чумаченко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Генеральної Прокуратури Харківської області, Прокуратури Харківської області, Ізюмської місцевої прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури ,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Ізюмського міськрайонного суду Харківської області перебуває справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Генеральної Прокуратури Харківської області, Прокуратури Харківської області, Ізюмської місцевої прокуратури, Головного управління Національної поліції в Харківській області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури.

В судове засідання справа призначалася за участі всіх учасників судового розгляду на 14-00 год. 29 червня 2021 року.

В судове засідання позивач не з`явився, від представника ГУ НП в Харківській області Синюшко С.О. надійшла заява до суду заяву про розгляд справи без їх представника, позовну заяву ОСОБА_1 просив залишити без задоволення з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про відвід судді Герцову О.М. від участі у розгляді даної цивільної справи, у зв"язку з відкритою підтримкою Ізюмським міськрайонним судом Харківської області, в особі його керівника Герцова О.М., замовлення вбивства ОСОБА_1 - Ізюмським міським головою ОСОБА_2 . Розгляд справи 29.06.2021 року просив проводити без його участі, оскільки є загроза його життю.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти заяви ОСОБА_1 про відвід судді, посилаючись на його неогрунтованість.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

У відповідності до ч.3 ст.40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Як вбачається, заява про відвід була подана через канцелярію суду 24 червня 2021 року, тому відповідно до норм ЦПК повинна бути вирішена судом, що розглядає справу.

Статтями 36, 37 ЦПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Зокрема, частиною 3,5 статті 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи та/або є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У своїх рішеннях ЄСПЛ зазначив, що у кожній окремій справі повинно вирішуватися питання, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Наявність безсторонності має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

За суб`єктивним критерієм повинно оцінюватися особисте переконання та поведінка конкретного судді, зокрема, чи виявляв суддя упередженість або небезсторонність у даній справі.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

У п.п.104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. theUnitedKingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (DeCubber v. Belgium), Series A, № 86).

Відповідно до п. 1.1. Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Згідно ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Неупередженість є необхідною умовою виконанням суддею своїх обов`язків.

Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. UnitedKingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09 листопада 2006 року, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у рішенні у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Стосовно об`єктивного критерію Європейський суд рекомендує визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був не безсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (FerrantelliandSantangelo v. Italy), від 7серпня 1996 poку, п. 58).

Відповідно до процесуального законодавства України суддя, що обіймає адміністративну посаду, приймає участь у розгляді справи у складі колегії суддів, його процесуальні права не відрізняються від прав інших членів колегії та є з ними рівними.

Дослідивши матеріали провадження та надані відповідачем докази на підтвердження заяви про відвід судом не встановлено існування будь - яких обставин які свідчать що суддя Герцов О.М. прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи та/або є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності даного судді.

Таким чином, наведені норми права, міжнародні стандарти та встановлені судом обставини свідчать про необґрунтованість заявленого відводу.

Враховуючи викладене, вважаю, що підстав для відводу, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, та існування будь - яких обставин які свідчать що суддя Герцов О.М. прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи та/або є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності даного судді не вбачається.

Керуючись ст. ст.36, 39, 40, п.7 ч.1 ст.252 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід судді Герцова О.М. - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.М.Герцов