ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року

м. Харків

справа № 635/7690/16-ц

провадження № 22-ц/818/1122/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Хорошевського О.М.,

суддів Бурлака І.В., Маміної О.В.

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у справі ОСОБА_3 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року, постановлену суддею Пілюгіною О.М., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 149389,47 грн та судові витрати.

04.11. 22016 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій він просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами розташований за адресою : АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_2 .

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого 23 грудня 2011 року виконкомом Височанської селищної ради. В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі особа яка не приймала участі у справі ОСОБА_3 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права просить ухвалу скасувати.

Скарга містить посилання на те, що у наданій позивачем довідці, на її першій сторінці, зазначено відомості про ОСОБА_2 як суб`єкта, за яким здійснювався пошук інформації в Державному реєстрі речових драв на нерухоме майно, а не як про власника будинку або об`єкта нерухомого майна.

Зазначена на сторінці 2 інформаційної довідки позивача інформація про ОСОБА_2 як власника будинку є застарілою, тому що вона відображає відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, який не був діючим на момент подання позову і припинив функціонувати та встановлюватися із втратою чинності 14.12.2012 року Наказу Міністерства юстиції України від С8.01.2003 № 7/5, яким затверджувався порядок функціонування даного реєстру.

Зазначені у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відображаються у інформаційній довідці станом і на сьогоднішній день, проте не містять оновленої інформації щодо власника нерухомого майна після 14.12.2012р., так як вона змінилася після припинення функціонування зазначеного Реєстру і продовжувала відображатися та оновлюватися у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, який прийшов на заміну Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Отже, позивачем умисно була прихована від суду інформація про реального власника будинку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а наданий ним з метою повідомлення інформації про власника будинку доказ у вигляді інформаційної довідки з реєстрів не відображає взагалі інформацію про власника будинку, який фактично існував на день подання заяви про забезпечення позову.

Проте, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не було взято до уваги факту відсутності доказів, які б містили інформацію про власника будинку, що призвело до прийняття протиправного рішення про забезпечення позову, і таких доказів судом від позивача не було витребувано.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які були чинними на момент подання заяви про забезпечення позову і є чинними станом на сьогоднішній день, єдиним власником будинку станом на 03.10.2016р. та по сьогоднішній день є, ОСОБА_3 . На підтвердження даного факту разом із даною скаргою надає інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції врахував, що оскільки загальний розмір заборгованості за договором позики, про стягнення якої просить позивач, складає суму 149389,47 гривень, житловий будинок АДРЕСА_1 , належать на праві власності ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 , що видано 23 грудня 2011 року виконкомом Височанської селищної ради і можуть бути безперешкодно відчужені відповідачем під час розгляду справи, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, тому суд прийшов до висновку про заборону відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 з допоміжними будівлями та спорудами за вищевказаною адресою, оскільки вказаний захід забезпечення позову є достатнім і співмірним із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, суд відмовив у накладенні арешту на вказаний будинок тому, що запропонований спосіб забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки не враховує інтереси третіх осіб, які мають право на користування цим майном.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За наведених положень ЦПК України обов`язковою умовою для забезпечення позову є та обставина, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або призвести в подальшому до неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, п. 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснення, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У висновках викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 20/3560/18, зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

До заяви про забезпечення позову представник позивача додано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформовану 03.10.2016 року, згідно якої власником спірного майна є ОСОБА_2 .

Проте, відповідно до витягу Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 24.11.2020 року, право власності на земельну ділянку та житловий будинок АДРЕСА_1 , належать на праві власності ОСОБА_3 від 20.04.2016 року на підставі договорів купівлі продажу.

Таким чином, на час звернення до суду з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та подання заяви про забезпечення позову домоволодіння на яке накладено забору відчуження перебувало у власності ОСОБА_3 .

Проте, ОСОБА_3 не був залучений до участі у справі.

Судом першої інстанції вирішено питання про обмеження належного ОСОБА_3 майна.

Враховуючи наведене та звертаючи увагу на те, що ОСОБА_3 не було залучено до участі у справі, але судом вирішено питання щодо належного йому майна, судова колегія вважає заяву позивача про забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є порушення норм процесуального права та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Керуючись ст. ст. 351, 367, 374, 376, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 04 червня 2021 року.