Справа № 466/1466/21 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/811/2921/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря Івасюти М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 23 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

В лютому 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулась у Шевченківський районний суд м. Львова з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Просила ухвалити рішення, котрим розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1 , що був зареєстрований 07.07.2011 Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис за № 126.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 07.07.2011 року Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис за № 126.

Від спільного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 в сторін народився син ОСОБА_3 .

Подружні стосунки у сторін не складаються, не має спільних інтересів, різні погляди на сімейне життя та обов`язки.

Позивач зазначала, що відповідач зловживає спиртним і грає в азартні ігри. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки стосунки сторін негативно впливають на психічний розвиток спільної дитини.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 23 червня 2021 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований 07 липня 2011 року Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис за № 126.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН відсутній, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , суму сплаченого судового збору у розмірі 920,00 грн. (дев`ятсот двадцять гривень 00 копійок).

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним і не обґрунтованим, суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи.

Стверджує, що у суду не було підстав для висновку про те, що примирення між сторонами неможливе і сім`я розпалась остаточно, оскільки на момент подання позову він перебував на заробітках Республіці Польщі на користь та на потреби сім`ї. Судом не було надано сторонам час на примирення.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахувавши те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін, а відтак, шлюб слід розірвати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 07.07.2011 року Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, актовий запис за № 126.

Від спільного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 в сторін народився син ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Твердження апелянта про те, що місцевий суд не вжив заходів щодо примирення сторін, є необгрунтованими, з огляду на таке.

Позивач ОСОБА_2 в позовній заяві стверджувала, що подружні стосунки у сторін не складаються, не має спільних інтересів, різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Позивач зазначала, що відповідач зловживає спиртним і грає в азартні ігри. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки стосунки сторін негативно впливають на психічний розвиток спільної дитини.

Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (ч. 7 ст. 240 ЦПК Укрваїни).

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Встановивши, що збереження нормальних сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 не обґрунтовував необхідність надання строку на примирення подружжя, а також враховуючи те, що ОСОБА_2 не бажає зберігати подружні відносини із ОСОБА_1 , доводи відповідача про порушення його права на призначення подружжю строк для примирення є безпідставними.

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №442/6319/16-ц та від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 08.12.2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.