ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4617/21 Справа № 203/2807/20 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради, про усунення перешкод у вихованні дитини, встановлення порядку побачень з дитиною, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом ОСОБА_4 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради, про усунення перешкод у вихованні дитини, встановлення порядку побачень з дитиною, мотивуючи його тим, що ОСОБА_5 , донька позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та сестра позивача ОСОБА_1 , від зустрічей з ОСОБА_4 народила доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказували, що ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 не проживала, він хоч і записаний батьком, але з пологового будинку дитину не забирав, участі у вихованні не приймав та добровільно матеріальної допомоги не надавав. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки у розмірі 1 500 грн. до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1 000 грн. на утримання ОСОБА_5 до досягнення дитиною трьох років.

Зазначали, що ОСОБА_5 доньку виховувала сама та безпосередню участь у її вихованні приймали виключно вони - баба, дід та дядько. Їх родина завжди допомагала їй морально та матеріально, починаючи з вагітності, яка була непростою, та після того, як ОСОБА_5 наприкінці 2019 року тяжко захворіла, виключно вони взяли всі турботи по вихованню ОСОБА_7 .

Після того як ОСОБА_5 захворіла, ОСОБА_4 почав інколи відвідувати свою доньку. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Після її похорону ОСОБА_4 виявив бажання взяти доньку до себе на кілька днів та з того часу почав чинити їм перешкоди у спілкуванні з онукою та племінницею ОСОБА_7 .

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 перешкоджає їм у спілкування з ОСОБА_7 , спілкування уникає та з дитиною, для якої є фактично чужою людиною, не проживає, віддавши її двоюрідній сестрі чи бабі, яких дитина взагалі не знає, а тому просили суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_4 усунути їм перешкоди щодо участі у вихованні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визначити графік періодичних побачень з дитиною: у другу та четверту суботу місяця з 10-00 години до 20-00 години без присутності батька, зобов`язавши останнього передавати дитину позивачам біля будинку за місцем її проживання; в першу суботу після дня народження дитини протягом цілого дня (8 годин) без присутності батька; в літній період не менше ніж на один місяць за попередньою домовленістю з батьком дитини; в період новорічних свят на один тиждень за попередньою домовленістю з батьком дитини; необмежене спілкування з дитиною позивачами особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між позивачами та дитиною.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровського районної у м.Дніпрі ради, про усунення перешкод у вихованні дитини, встановлення порядку побачень з дитиною відмовлено повністю. Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Визначено наступний порядок участі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні із онукою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у другу та четверту суботу кожного місяця з 10-00 години до 18-00 години за місцем проживання дитини в м.Дніпро у присутності батька дитини ОСОБА_4 або без його присутності за погодженням із батьком; в першу суботу після дня народження дитини з 10-00 години до 18-00 г. за місцем проживання дитини в м.Дніпро у присутності батька дитини ОСОБА_4 або без його присутності за погодженням із батьком; необмежене спілкування із онукою засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між позивачами та дитиною. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вони мають право бачити онуку та племінницю саме за графіком, визначеним ними у своїй позовній заяві, встановлення такого графіку дало б можливість повноцінно й рівноправно спілкуватися дитині з родиною матері, яка виховувала її та до якої вона звикла та прив`язалась. Наголошували на тому, що відповідач чинить їм перешкоди, вони не знають де знаходиться дитина. Крім того, наполягали, що і ОСОБА_1 , який є дядьком дитини, має право на спілкування з нею. Зазначали про те, що дитина має бути вислухана, оскільки дане рішення стосується її прав.

ОСОБА_4 надав пояснення на апеляційну скаргу, в яких зазначав про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просив його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Рішення прийняте у даній справі з врахуванням усіх обставин. Зазначав, що дід, баба та дядько не повинні брати безпосередню участь у вихованні дитини, а бачитися з дитиною та спілкуватися з нею по телефону він їм дає змогу.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, з врахуванням висновків Верховного суду, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідною донькою позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також рідною сестрою позивача ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 народила дитину - доньку ОСОБА_8 , батьком якої, згідно свідоцтва про народження, записано ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

Після її смерті дитину забрав до себе батько ОСОБА_4 , з яким вона проживає по теперішній час.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що вони мають право на спілкування з онукою та, з врахуванням обставин даної справи, беручи до уваги інтереси дитини, дійшов висновку про можливість встановлення участі позивачів у спілкуванні з онукою шляхом встановлення графіку побачень та необмеженого спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 керувався тим, що СК України не регулює сімейні відносини між дядьком та племінницею та іншими родичами за походженням та не передбачає вирішення в судовому порядку спорів між дядьком дитини та її батьком щодо участі у вихованні дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Тривалість часу, проведеного дитиною з бабою чи дідом, може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року).

Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом справ щодо розв`язання спору відносно участі у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі №308/9575/18 (провадження №61-5102св20) вказано, що: «системний аналіз норм Сімейного Кодексу України дає підстави вважати, що баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування баби з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та його участь у судовому засіданні».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі №635/2771/17 (провадження №61-40050св18) вказано, що: «на рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Враховуючи норми сімейного законодавства України та указані висновки Верховного Суду, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування діда та баби з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування.

У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської ради №5/5-174 від 23 жовтня 2020 року зазначено, що, з урахуванням чинного законодавства, орган опіки та піклування не має повноважень надавати висновок до суду про розв`язання спору щодо усунення перешкод у вихованні племінниці дядьком ОСОБА_1 та встановлення порядку побачень останнього з дитиною. У випадку встановлення судом факті безпідставного чинення ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні з дитиною дідусю ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_3 , що не сприяє фізичному, розумовому розвитку дитини та її вихованню, порушує права та інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає, що таки перешкоди мають бути усунені у спосіб, визначений судом з урахуванням інтересів дитини та надано можливість онучці бачитись з дідусем та бабусею (а.с.69-72).

Суд першої інстанції у своєму рішенні чітко та розгорнуто відобразив позиції сторін у справі та, з врахуванням обставин даної справи, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .

Суд вирішив заявлений у справі спір з урахуванням вказаних вище норм права, не порушивши принцип правової визначеності, оскільки визначив способи участі баби та діда у вихованні онуки шляхом встановлення відповідного графіку побачень.

Колегія суддів наголошує на тому, що необхідно дотриматися розумного балансу інтересів між сторонами та онукою та врахувати насамперед інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням її віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У зв`язку з зазначеним доводи апеляційної скарги в частині того, що дитина має бути вислухана, оскільки дане рішення стосується її прав, відхиляються, так як дитині шість років.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_2 в частині наявності правових підстав для встановлення графіку, визначеного у позові, відхиляються.

Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням.

У зв`язку з цим відхиляються доводи в частині наявності підстав для встановлення графіку побачень з племінницею позивачу ОСОБА_1 .

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.