справа № 569/3053/21
провадження № 2/570/849/2021
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 червня 2021 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю представника позивача Матляк Т.М. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

її представника адвоката Янчука В.В.,

секретаря судового засідання Новоселецької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання,

в с т а н о в и в:

покликаючись на те, що в порушення умов договору відповідач у встановлений строк не оплатив у повному обсязі заборгованість за надані послуги, представник позивача Н.В.Кузьма у поданій до Рівненського міського суду Рівненської області 12 лютого 2021 року позовній заяві просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з гарячого водопостачання та централізованого опалення у розмірі 13 422 грн. 78 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 лютого 2021 року справу передано на розгляд до Рівненського районного суду Рівненської області.

28 квітня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачем не додано до позову копію договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, укладеного з відповідачем, не додано жодних доказів на підтвердження реального понесення витрат позивачем, пов`язаних з наданням відповідачу зазначених послуг, не доведено наявності у відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідачу на праві спільної часткової власності належить лише Ѕ частина квартири, а сама квартира обладнана системою автономного опалення та гарячого водопостачання і відключена від систем централізованого опалення та постачання гарячої води.

Додатково просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у позові, оскільки останнє нарахування плати за надані послуги позивачем проведене в лютому 2017 року, а позов подано в лютому 2021 року, тому строк позовної давності пропущений.

Представник позивача у суді позов підтримала повністю і по аналогічних мотивах.

Відповідач позов не визнає.

Представник відповідача позов не визнає, просить відмовити у позові за його безпідставністю та пропуском позивачем строку позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідач скористався правовою допомогою.

Встановлено, що відповідач є співвласником АДРЕСА_1 , іншим співвласником є ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №73428407 від 21 листопада 2016 року, технічним паспортом на квартиру, виготовленим 12 жовтня 2016 року №765.

18 жовтня 2016 року відповідач звернулась до позивача із заявою, в якій просила анулювати теплопостачання з приводу автономного опалення, проведеного в її квартирі.

Згідно з оборотною відомістю за період з 11.2009 р. по 01.2021 р. по особовому рахунку № НОМЕР_1 за вказаною адресою опалювальна площа 61,9 кв.м. за відповідачем утворилася заборгованість на суму 13 422 грн. 78 коп. Зазначений розмір є незмінним з лютого 2017 року /після перерахунку/, нарахування не проводилося з листопада 2016 року.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно зі ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

П.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічні положення містить і стаття 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час розгляду справи.

Обов`язок відповідача як власника квартири та споживача житлово-комунальних послуг, закріплений також у ст.162 Житлового кодексу Української РСР.

П.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2055 року №630 передбачено, що оплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Ч.5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ст.264 ЦК України).

Згідно ч.ч.3-4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

Надання відповідачу послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснювалося позивачем у відповідності до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов`язки споживача і виконавця, а також інші питання.

Відповідач не виконує свого обов`язку по оплаті цих послуг, внаслідок чого за ним станом на січень 2021 року утворилася заборгованість в розмірі 13 422 грн. 78 коп.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач, отримавши за спірний період послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води належної якості, зобов`язаний був оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. Однак, відповідач користуючись послугами з теплопостачання, оплату позивачу не здійснював.

При цьому, суд зазначає, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Відносно твердження відповідача, що її квартира обладнана системою автономного опалення та гарячого водопостачання і відключена від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, суд зазначає таке.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268), Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок).

Згідно з п.24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Згідно з п.26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268 до Порядку було внесено зміни, а саме, передбачено, що відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в окремих квартирах багатоквартирних будинків з ініціативи окремих споживачів не може бути здійснено, а відключення багатоквартирних будинків в цілому здійснюється з ініціативи усіх споживачів.

Згідно з п.1.2 Порядку (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії.

Відповідно до п.2.1-2.2.2 Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до комісії з письмовою заявою про відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання, в якій зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

У п.2.3-2.7 Порядку визначено, що отримання технічних умов може виконуватись безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником.

Проект також узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачаннявиконуються у міжопалювальний період. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Згідно з пунктом 2.6 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення квартири від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання населенню послуг з централізованого теплопостачання.

Однак, у матеріалах справи відсутній акт про відключення квартири за адресою: АДРЕСА_2 від мереж централізованого теплопостачання, затверджений постійно діючою міжвідомчою комісією, а сама по собі заява відповідача про анулювання теплопостачання та робочий проект реконструкції системи газопостачання квартири не є належними доказами такого відключення.

Щодо доводів відповідача, що їй на праві спільної часткової власності належить лише Ѕ частина квартири, тому позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного із співвласників, суд зазначає, що витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №73428407 датований 21 листопада 2016 року, а доказів про співвласників вказаної квартири станом на дату подання відзиву на позовну заяву, відповідач суду не подала.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки підтверджені дослідженими доказами у справі.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено про сплив позовної давності у даному спорі.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст.ст.15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що оскільки останнє нарахування плати відповідачу за надані послуги за наростаючим підсумком позивачем здійснено в лютому 2017 року, а позов про стягнення цієї ж суми боргу пред`явлено 12 лютого 2021 року, то клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, подане у відзиві на позовну заяву, є обґрунтованим. При цьому, позивачем не надано суду доказів переривання позовної давності та поважності причин пропуску строку позовної давності та останній не просить такий строк поновити.

За наведених обставин позивачу слід відмовити у задоволенні позову за пропуском строку звернення до суду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у позові, сплачений судовий збір покладається на позивача.

Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до п.ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі.

Судом встановлено, що правничу допомогу відповідачу у цій справі надавав адвокат Янчук В.В. за договором про надання правової допомоги від 19 квітня 2021 року.

Відповідно до п.4.1 договору вартість наданих послуг (гонорар) встановлюється незалежно від результату наданих послуг/правової допомоги об`єднанням та становить 3 300,00 гривень.

На підтвердження факту сплати гонорару за надання правової допомоги згідно договору від 19.04.2021 на суму 3 300,00 грн. відповідачем надано копію квитанції №0.0..1.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бутиспівмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторонни, в тому числі впливом рішення справи на репутацію сторонни або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

Представником позивача у судовому засіданні було заявлено клопотання про зменшення витрат відповідача на правничу допомогу.

Враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, об`єм доказової бази та додатків до відзиву на позовну заяву, керуючись принципами справедливості та розумності, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1 000 грн 00 коп., які належить стягнути з позивача на користь відповідача

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити повністю у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь ОСОБА_2 1 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", м.Рівне, вул.Д.Галицького, 27, .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення виготовлено 07 червня 2021 року.

Суддя: Кушнір Н.В.