КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №755/16452/19

15 червня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та представника ОСОБА_1 адвоката Курило Вікторії Григорівни на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Винниченко Л.М., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.06.2007 року у розмірі 125 982,72 грн. станом на 31.08.2019 року, яка складається з наступного: 12748,00 грн. - заборгованість за кредитом; 113 234,72 грн. - заборгованість за відсотками за період з 20.06.2007 по 30.10.2017 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 20.06.2007 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 13 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Вказував на те, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У зв`язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2019 року має заборгованість у розмірі 580 564,76 грн., з яких: 12 748,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 567 416,76 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 400 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Однак, АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача частину суму заборгованості за кредитом, а саме у розмірі 125 982,72 грн.

Посилаючись на те, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором не виконав, АТ КБ «ПриватБанк» просив позов задовольнити.

03 січня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення яким позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 20.06.2007 року у розмірі 125 982,72 грн. та судовий збір в сумі 1 921 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2020 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_1 - Курило В.Г. про перегляд вищевказаного заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.01.2020 року. Скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 січня 2020 року за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

07 жовтня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу якою зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання умов кредитного договору недійсними повернуто заявнику.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року позов Ат КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Ат КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 20.06.2007 року у розмірі 12 748,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1 921,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Курило В.Г. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення Дніпровського районного суду від 07 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що анкета-заява не передбачає сплату відсотків та комісійної винагороди, проте як вбачається з виписки, Банк її стягував щомісячно з позичальника. Вказувала на те, що при укладенні договору мали місце порушення законодавства в частині інформування та погодження сукупної вартості кредиту, тому договір є недійсним в цілому на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 та ст.. 217 ЦК України, ч. 2, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Також вказувала на те, що розрахунок заборгованості не є належним доказом підтвердження заборгованості позичальника. Посилалася на те, що у позовній заяві, не описано підстав стягнення саме такої заборгованості, а суд у мотивувальній частині рішення не навів розрахунку, з якого він виходив при задоволенні вимоги про стягнення заборгованості. Стверджувала, що неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку про їх недоведеність, оскільки такі вимоги грунтуються лише на припущеннях.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити нове рішення, яким такі вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, не врахувавши, що між сторонами було укладено кредитний договір, у якому погоджено базову процентну ставку - 36 % річних із розрахунку 360 днів у році. Відповідач був належним чином ознайомлений з умовами договору та погодився з ними. Звертав увагу на те, що у матеріалах справи міститься витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви, тобто відповідач приєднався до конкретної редакції Умов та Правил, а тому не підлягає застосуванню постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Суд першої інстанції не врахував, що базова процентна ставка за користування кредитом зазначена безпосередньо в підписаній відповідачем заяві. Однак суд не встановив повно та всебічно обставини справи, не встановив дійсного розміру заборгованості відповідача за процентами, не надав належної оцінки наявним у справі доказам у їх сукупності, та кожному окремо.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на те, що її доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки спростовуються наявними у справі доказами. Так, підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи періодично заборгованість відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, та не заперечувалося отримання кредитної картки і користування кредитними коштами.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду розглянуті апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Відмовивши в задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів, суд першої інстанції виходив з відсутності домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не мітить підпису відповідача.

Такий висновок є помилковим, оскільки суперечить наявним у справі доказам, які були надані позивачем.

Судом встановлено, що 20 червня 2007 року ОСОБА_1 підписала заяву № б/н, згідно якої вона виявила бажання відкрити рахунок та отримувати банківські послуги в АТ КБ «ПриватБанк».

У заяві зазначено, що вона бажає оформити на своє ім'я кредитку - Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», базова процентна ставка за кредитом - 3 % на місяць на залишок заборгованості, номер картки № НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та АТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором № б/н від 20.06.2007 року, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 31.08.2019 року становить - 580 564,76 грн., яка складається з: 12748,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 567 416,76 грн. - заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість, 400,00 грн. - заборгованість за пенею.

При цьому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 125 982,72 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 12 748,00 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 20.06.2007 року по 30.10.2017 року у розмірі 113 234,72 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 1056-1 ЦК України визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема прострочені проценти за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування посилався на підписану сторонами заяву № б/н від 20 червня 2007 року.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що у заяві від 20 червня 2007 року сторонами погоджена базова процентна ставка у розмірі 3 % на місяць.

При цьому, з наданої позивачем до суду довідки вбачається, що ОСОБА_1 було видано кредитну карту № НОМЕР_2 зі строком дії до 01/09.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з 20 червня 2007 року по останній день строку дії картки 31 січня 2009 року банк не змінював та не підвищував процентну ставку, а застосовував 36 % річних за користування кредитними коштами протягом усього періоду кредитування та станом на вказану дату розмірі заборгованості по процентам становить 55,81 грн.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 20 червня 2007 року по 31 січня 2009 року у розмірі 55,81 грн., розмір яких погоджено сторонами в кредитному договору.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд першої інстанції зазначив про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту і в цій частині рішення суду сторони не оскаржували.

Отже, судове рішення з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати у частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів із ухваленням нового про часткове задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості по відсотках.

При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту, і доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом і це вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого АТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 3% на місяць на залишок заборгованості.

ОСОБА_1 було видано кредитну карту № НОМЕР_2 зі строком дії до 01/09.

Підписавши вказану заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, відповідач відповідно до ст. 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання, тобто сторони погодили всі істотні умови кредитного договору.

Заперечуючи проти позову, відповідач власного розрахунку заборгованості не надала та не спростувала розрахунок заборгованості по тілу кредиту, наданий позивачем.

Оскільки відповідач фактично отримала кредит, користувалася ним та періодично погашала заборгованість, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні договору мали місце порушення законодавства в частині інформування та погодження сукупної вартості кредиту, тому договір є недійсним в цілому на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 та ст.. 217 ЦК України, ч. 2, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів відхиляє, оскільки визнання кредитного договору недійсним не є предметом даної справи.

Інших об'єктивних та обгрунтованих доводів щодо помилкового висновку суду про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту апеляційна скарга представника відповідача не містить.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог апеляційної скарги (0,05%) за подання апеляційної скарги у розмірі 1,44 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Курило Вікторії Григорівни залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року в частині незадоволених вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код в , місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50), заборгованість про відсоткам за кредитним договором б/н від 20 червня 2007 року у розмірі 55,81 грн.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року в іншій частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код в , місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1,44 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: