Провадження № 4-с/761/321/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Мальцева Д.О.

за участю секретаря Колодяжного В.Є.

представник скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи приватний виконавець Ляпін Дмитро Валентинович, стягувач АТ «Альфа - Банк» на дії приватного виконавця, визнання протиправним бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - скаржник, боржник) звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва із скаргою на дії приватного виконавця Ляпіна Дмитра Валентиновича (далі по тексту - виконавець), стягувач - Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» (далі по тексту - стягувач), відповідно до якої просила:

-визнати пропущеним з поважних причин та поновити строк для подання скаржницею скарги на рішення та бездіяльність приватного виконавця Ляпіна Д.В.;

-визнати неправомірною бездіяльність виконавця: щодо не зняття арешту з майна (грошових коштів, що містяться на рахунках ОСОБА_2 ), який накладений постановою приватного виконавця Ляпіна Д.В. про арешт коштів боржника від 12.08.2019 у рамках виконавчого провадження № 59189400; щодо не виключення з Єдиного реєстру боржників відомостей про скаржника як боржника у виконавчому провадженні № 59189400;

-зобов`язати виконавця зняти арешт з майна (грошових коштів, які містяться на рахунках ОСОБА_2 ), який накладений постановою приватного виконавця Ляпіна Д.В. про арешт коштів боржника від 12.08.2019 у рамках виконавчого провадження № 59189400;

-зобов`язати виконавця виключити з Єдиного реєстру боржників запис щодо ОСОБА_2 як боржника у виконавчому провадженні № 59189400.

Скарга обґрунтована тим, що приватним виконавцем Ляпіним Д.В. відкрито виконавче провадження за № 59189400 за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Києва від 12.07.2018, який виданий на підставі заочного рішення суду від 20.04.2017 у справі № 761/30546/16-ц, яким задоволено позов АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та стягнуто із ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №380/1363/06-А від 03.11.2006 у розмірі 1 110 087, 70 грн.

В рамках вказаного виконавчого провадження виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_2 від 12.08.2020 та внесено скаржницю до Єдиного реєстру боржників.

У подальшому, 04.05.2020 виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У подальшому 29.12.2020 виконавчий документ було повторно пред`явлено до виконання, приватним виконавцем Русецьким П.С. відкрито виконавче провадження № 64013244.

24.06.2021 Шевченківським районним судом м. Києва винесено ухвалу про скасування заочного рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист № 761/30546/16-ц, внаслідок чого приватним виконавцем Русецьким П.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 64013244 та знято усі накладені ним арешти на майно ОСОБА_2 , виключено відомості про неї з Єдиного реєстру боржників.

Водночас, арешт, накладений в рамках виконавчого провадження № 59189400, а також відомості про скаржника як боржника у Єдиному реєстрі боржників, залишись.

На звернення скаржниці до приватного виконавця Ляпіна Д.В. щодо зняття арешту з коштів останньої та виключення з ЄРБ відомостей про неї як боржника, виконавець повідомив, що чинним законодавством України не передбачено виключення відомостей про боржника з ЄРБ у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, виконавцем також повідомлено, що ним не може бути і закінчено виконавче провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, скаржниця вважає, що у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу, а також внаслідок скасування рішення суду, на підставі якого було видано вказаний виконавчий документ, виконавче провадження було завершено, однак зняття арешту з майна боржниці, як і виключення її з Єдиного реєстру боржників виконавцем зроблено не було.

З огляду на зазначене, внаслідок бездіяльності приватного виконавця в рамках виконавчого провадження № 59189400, порушуються права скаржниці, а також у зв`язку з тим, що існує правова невизначеність щодо зняття арешту з майна боржниці ОСОБА_2 , та виключення відомостей про неї як про боржника з ЄРБ у разі повернення виконавчого листа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», скаржниця звернулась до суду із вказаною скаргою.

В своїх запереченнях приватний виконавець вказав, що вимоги скарги є необґрунтованими, а доводи є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Вказав, що чинним законодавством України не передбачено виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, виконавче провадження № 59189400 закрито раніше, ніж було винесено ухвалу про скасування заочного рішення у справі № 761/30546/16-ц. Крім того, зазначив, що в разі повернення виконавчого документа стягувачу з вказаних підстав, зняття арешту з майна та коштів боржника чинним не передбачено. Також скаржниця зверталась до Міністерства юстиції України із скаргою на рішення та бездіяльність приватного виконавця Ляпіна Д.В. Однак за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. було надано Довідку від 03.09.2021 про те, що в межах предмету розгляду скарги порушень вимог законодавства виявлено не було. З огляду на зазначене, виконавець вважає, що діяв у межах норм Закону України «Про виконавче провадження» та інших нормативно-правових актів, права скаржниці не порушував.

08.09.2021 ухвалою суду скаргу призначено до розгляду.

Представник скаржника у судовому засіданні скаргу підтримав, просив задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справу повідомлені належним чином.

В силу положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на наведене суд вирішив продовжити розгляд справи за відсутності інших учасників справи.

Щодо поновлення строку для подання вказаної скарги суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно положень ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи.

При цьому, відповідно до вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Такий строк є процесуальним, може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Скаржниця зазначає, що 20.08.2021 отримала від приватного виконавця лист від 16.07.2021 за №59189400/1711, в якому виконавець роз`яснив причини неможливості вчинення дій про зняття арешту з майна боржниці та виключення відомостей про неї як про боржника з ЄРБ, а також відповідь Міністерства юстиції України на звернення виконавця.

31.08.2021 скаржниця звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом про зняття арешту з майна, однак Печерський районний суд м. Києва своєю ухвалою від 01.09.2021 відмовив останній у відкритті провадження та роз`яснив, що скаржниця має право звернутись до суду з відповідною скаргою у порядку ст. 447 ЦПК України.

Вказана скарга до Шевченківського районного суду м. Києва подана 07.09.2021.

За таких обставин, суд, перевіривши обґрунтування скаржниці щодо поважності причин пропуску строку на звернення до суду із вказаною скаргою, а також матеріали справи на наявність відповідних доказів, дійшов висновку, що скаржницею строк для звернення до суду із вказаною скаргою пропущений з поважних причин, а відтак вважає за можливе поновити його.

Суд, заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали скарги, дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 23.05.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Дмитром Валентиновичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59189400 за виконавчим листом № 761/30546/16-ц від 12.07.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму в розмірі 1 126 739, 02 грн.

12.08.2019 виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_2 , яку направлено до виконання у тому числі АТ КБ «Приватбанк».

04.05.2020 виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа - виконавчого листа № 761/30546/16-ц стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в результаті вчинення виконавчих дій приватним виконавцем не виявлено майна боржника, на яке можливе звернення стягнення. Також стягувачу роз`яснено право на повторне пред`явлення виконавчого документу до виконання.

У подальшому виконавчий лист 761/30546/16-ц від 12.07.2018 був повторно пред`явлений стягувачем до виконання, за яким приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Русецьким Павлом Сергійовичем було відкрито виконавче провадження № 64013244.

24.06.2021 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/30546/16-ц скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.04.2017, на підставі якого раніше був виданий виконавчий лист № 761/30546/16-ц від 12.07.2018.

30.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Русецьким П.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.04.2017, знято арешт з рухомого та нерухомого майна, який накладався безпосередньо цим приватним виконавцем та виключено відомості скаржниці як боржника із ЄРБ.

02.07.2021 скаржниця звернулась до виконавця із повідомленням, згідно з яким повідомила виконавця про скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва, на підставі якого було видано виконавчий лист № 761/30546/16-ц від 12.07.2018 та просила скасувати всі вжиті виконавцем заходи щодо виконання вказаного виконавчого документу та заочного рішення суду, а також провести всі необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження № 59189400 відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

На що листом від 05.07.2021 за № 59189400/1627 виконавцем було повідомлено скаржницю про те, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна та коштів боржника чинним законодавством не передбачено, як не передбачено і виключення боржника з Єдиного реєстру боржників у разі повернення виконавчого документу з тих же підстав.

Крім того, виконавець листом від 06.07.2021 № 59189400/1636 також звернувся до Міністерства юстиції України щодо надання відповідних роз`яснень стосовно виключення відомостей з ЄРБ, а також зняття арешту з майна та коштів боржника у зв`язку з визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

13.07.2021 скаржниця звернулась до виконавця з вимогою щодо скасування всіх вжитих виконавцем заходів щодо виконання виконавчого листа 761/30546/16-ц від 12.07.2018 у зв`язку із скасуванням заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва, на підставі якого був виданий вказаний виконавчий лист, а саме скасувати арешт, накладений на майно та кошти боржника, а також виключити з ЄРБ відомості про скаржницю як боржника.

У відповідь на вказану вимогу виконавцем листом від 16.07.2021 за №59189400/1711 було повідомлено скаржницю про випадки, коли може бути знятий арешт з майна боржника у виновому провадженні та виключено відомості про боржника з ЄРБ.

Виконавець повторно зазначив, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна та коштів боржника чинним законодавством не передбачено, як не передбачено і виключення боржника з Єдиного реєстру боржників у разі повернення виконавчого документу з тих же підстав.

Також вказав, що виконавче провадження № 59189400 було закрито раніше, ніж винесена ухвала від 24.06.2021, якою заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.04.2017 по справі № 761/30546/16-ц було скасовано.

Крім того, Міністерством юстиції України приватному виконавцю надано відповідні роз`яснення з приводу звернення приватного виконавця та вказано, що законодавством не врегульовано питання про зняття арешту з майна боржника у разі якщо після винесення у виконавчому провадженні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, скасовано, (визнано нечинним) або виконавчий документ судом визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Предметом вказаної скарги є юридична оцінка дій приватного виконавця щодо відмови у винесенні постанови про скасування арешту та виключення боржника з Єдиного реєстру боржників. Способом захисту своїх прав заявник вважає, є зобов`язання старшого державного виконавця скасувати арешти, заборони, обтяження та виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників.

При цьому скаржниця вважає, що невчинення вказаних дій виконавцем та наявність правової невизначеності у питанні зняття арешту та виключення відомостей з ЄРБ у разі повернення виконавчого документу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» призводить до порушення прав скаржниці, зокрема, права власності.

Так, згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження», визначено органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, згідно частини першої вказаної статті, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», 1. Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", оператором газотранспортної системи та операторами газорозподільних систем, за спожитий природний газ, а також послуги з його транспортування та розподілу відповідно, перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, перед електропостачальниками або операторами системи розподілу (як правонаступниками в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією) за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили; 17) списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в повному обсязі сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа; 18) списання згідно з пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сум недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа; 19) прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника; 19) якщо відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню незалежно від дати укладення такої угоди; 19) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість учасників процедури врегулювання заборгованості, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили; 20) врегулювання (погашення, списання) оператором газорозподільної системи заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", якщо таке виконавче провадження розпочато за рішенням про зобов`язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити оператору газорозподільної системи економічно обґрунтований тариф на послуги з розподілу природного газу з включенням компенсацій за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2020 року включно.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1)отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3)отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4)наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5)відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6)отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7)погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8)отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

В зазначеному переліку відсутня така підстава для зняття виконавцем арешту з майна боржника, як повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з тим повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 37 зазначеного Закону арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 цього Закону.

Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають. Такий механізм запроваджено законодавцем з метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Враховуючи положення п. 1 ч. 1 та 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, і також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Зазначені висновки відповідають судові практиці Верховного Суду (постанова від 12.08.2020 у справі № 569/17603/18, від 15.09.2021 у справі № 323/642/20).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 (далі - Положення № 2432/5), автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система) - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу; Єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Частиною п`ятою статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Вичерпний перелік підстав для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників визначено частиною сьомою статті 9 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини 1 статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

У свою чергу, відповідно до пункту 6 Розділу Х Положення № 2432/5 система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України Про виконавче провадження; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, ч. 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», а також пунктом 6 Розділу Х Положення № 2432/5 визначено вичерпний перелік підстав вилучення відомостей про боржників з Єдиного реєстру боржників, серед яких повернення виконавчого документа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», немає.

Водночас у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників не виключаються.

Так, судом було встановлено, що виконавчий лист № 761/30546/16-ц від 12.07.2018 у рамках виконавчого провадження № 59189400 було повернуто стягувачу раніше, ніж винесена ухвала від 24.06.2021 про скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.04.2017 по справі № 761/30546/16-ц, на виконання якого видано вказаний виконавчий лист.

Підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні, оскільки виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а не як то передбачено п. 10 ч. 1 ст. 39 Закону, у зв`язку з поверненням виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право виконавця на вчинення будь-яких дій (зняття арешту з майна, виключення боржника з ЄРБ) після повернення виконавчого листа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «про виконавче провадження» з тих підстав, що рішення суду, на підставі якого був виданий такий виконавчий лист, було у подальшому скасовано.

У свою чергу, положеннями ч. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Разом з тим, оскільки виконавчий лист не визнавався скаржницею таким, що не підлягає виконанню, а також враховуючи те, що виконавче провадження № 63418126 фактично закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», підстави для скасування арештів, заборон та обтяжень щодо боржника, а також виключення його з ЄРБ, - відсутні.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що виконавець діяв в межах своїх повноважень та у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», порушення у його діях в частині відмови у знятті арешту з майна боржника, а також виключення відомостей про останню з ЄРБ - відсутні.

Так, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Згідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містяться і в ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За вимогами ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, оскільки незаконність та протиправність приватного виконавця не підтвердилась у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 447 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 , заінтересовані особи приватний виконавець Ляпін Дмитро Валентинович, стягувач АТ «Альфа - Банк» на дії приватного виконавця, визнання протиправним бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Повний текст ухвали складено 22.11.2021.

Суддя: