Справа № 237/1458/21
Провадження № 2/237/863/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10.06.21 року м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С. М.,

при секретарі Бахтіяровій Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

У судове засідання позивач та відповідачі не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав.

13.03.1998 року між ОСОБА_1 , покупцем, з одного боку, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , діючого відносно себе та неповнолітнього сина ОСОБА_5 , з іншого боку, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна: трикімнатної квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 (загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м.), відповідно до біржового контракту № 41, зареєстрованого в Регіональній товарній біржі «ВРЕМЯ» 13.03.1998 року в реєстрі № 2 під № 41. Квартира була продана позивачу за 23 656 грн., які були одержані відповідачами, як продавцями, від позивача, як покупця, до підписання договору купівлі-продажу нерухомого майна.

24.03.1998 року Мар`їнським районним державним підприємством капітального будівництва та технічної інвентаризації зареєстровано право власності за позивачем на вказану квартиру, про що було внесено відповідний запис у реєстрову книгу за № 1567 та зроблено реєстраційний напис на договору купівлі-продажу від 13.03.1998 року, як на правовстановлюючому документі.

Зі змісту договору купівлі-продажу вбачається, що квартира за адресою АДРЕСА_1 належала продавцям на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1998 року, видане ОП Курахівського заводу ЗБК на підставі розпорядження № 655 від 29.12.1997 року.

Згідно архівних даних РКП «Мар`їнське БТІ» право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано Мар`їнським районним державним підприємством капітального будівництва та технічної інвентаризації 24.03.1998 року (номер запису :1567 в книзі 12-132) за ОСОБА_1 на підставі біржевого контракту (договір купівлі-продажу), посвідченого Регіональною товарною біржею «Время» 13.03.19988р., реєстр № 2-41.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 45 ЦК УРСР (1963 року), недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (1963 року) нотаріальне посвідчення угоди обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд праві за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагаються.

Згідно ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР (1963 року) право власності (право оперативного керування) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно ч. 2 ст. 219 ЦК України суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 року, який до введення в діє ЦК України від 16.01.2003 року регулював порядок застосування ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР від 1963 року, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування житлового будинку (квартири) чи його (її) частини, дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені в законі обмеження (наприклад статтями 105, 114 ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсним угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Позивачка вказує, що як покупець не ухилялась від нотаріального посвідчення договору, але вказаний договір не було нотаріально посвідчено внаслідок запевнень представника товарної біржі, що вказаний правочин не потребує нотаріального посвідчення, так як ст. 5 Закону України «Про товарну біржу» передбачає перелік біржових операцій, до якого включений договір купівлі-продажу, а відповідно до ч. 2 ст. 9 Житлового кодексу України з доповненнями 1993 року, квартира (будинок) може бути придбана на біржових торгах.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами досягнуто згоди з усіх істотних питань, виконано всі вимоги діючого законодавства на момент укладення угоди купівлі-продажу, волевиявлення учасників вільне, відповідало внутрішній волі сторін правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. Позивачка вказує, що з 1989 року правомірно володіє придбаною квартирою та утримує її, але зараз не має можливості скористатися своїм правом власності на придбане нерухоме майно через законодавчі зміни з моменту укладення угоди до теперішнього часу, а тому є необхідність захисту права власності шляхом визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Таким чином позовні вимоги позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 19, 76-81, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 182, 220, 321, 328, 331, 334, 392 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна трикімнатної квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 (загальною площею 60,5 кв. м., в тому числі житловою 36,8 кв. м.), відповідно до біржевого контракту № 41, зареєстрованого в Регіональній товарній біржі «ВРЕМЯ» 13.03.1998 року в реєстрі № 2 під № 41.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в судову палату по цивільним справам Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 10.06.21 року