Справа № 939/1391/21
УХВАЛА

Іменем України

23 червня 2021 рокусмт Бородянка

Суддя Бородянського районного суду Київської області Герасименко М.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Відділення поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області про зобов`язання повернути речі, вилучені під час обшуку, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Відділення поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області про зобов`язання повернути речі, вилучені під час обшуку.

Підставою для звернення до суду із даним позовом вказано наступне.

17 грудня 2020 року в період з 08 год. 12 хв. до 12 год. 05 хв. працівники поліції провели невідкладний обшук без ухвали слідчого судді у квартирі, яка належить позивачу на праві спільної часткової власності. У квартирі, серед інших вилучених речей, було вилучено належне позивачу майно, а саме: кросівки чоловічі чорного кольору «LACOSTE», розмір 42,5, рушницю з маркуванням UXC-18Е серія Н32923, рушницю з маркуванням UXC-58 серія НОМЕР_1 . Позивач зазначає, що він не є підозрюваним, обвинуваченим у кримінальному провадженні, в межах якого було проведено обшук. Арешт, на вилучені в ході обшуку речі не накладався, належне позивачу майно не має жодного відношення до кримінального провадження. Вилучене майно не є речовими доказами у кримінальному провадженні. Станом на момент звернення до суду з вказаним позовом досудове розслідування у кримінальному провадженні, в межах якого вилучалось належне позивачу майно, завершене. Позивач, посилаючись на вказані обставини, а також на неможливість повернути належне йому майно, вважав, що наявні підстави для звернення до суду із вказаним цивільним позовом та просив зобов`язати відповідача повернути належне йому майно. До позову позивачем додано: копію дозволу на зброю, копія паспорту, копію ідентифікаційного номеру.

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що у відкритті провадження за цим позовом необхідно відмовити з наступних підстав.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Водночас, відповідно до частини першої статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний (стаття 2 КПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) зазначила, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні (пункт 32).

Як убачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з цим позовом, посилається на неправомірні дії відповідача, які полягають у нездійсненні процесуальних дій щодо повернення майна власникові, та те, що вилучене майно перебуває в органу досудового розслідування без законних на те підстав, оскільки арешт на вказане майно не накладався.

Фактично позивач оскаржує бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України.

Оскільки оскаржувані дії вчинялися у межах проведення досудового розслідування та урегульовані нормами КПК України, то й оскарження процесуальних актів, дій, бездіяльності органів досудового розслідування здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Цивільний кодекс України містить положення про непорушність права власності, проте захист цього права не передбачається у порядку цивільного судочинства, якщо таке порушення вчинене діями органу чи службової особи під час проведення досудового розслідування.

Таким чином, фізична особа, яка вважає, що її право на непорушність права власності порушено іншими особами, має право звернутися до уповноважених органів чи суду у порядку, передбаченому КПК України.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі 757/59807/17-ц.

Згідно з частиною першою статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено у Главі 26 КПК України.

Так, згідно ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Отже, вимоги позивача про повернення майна, вилученого під час обшуку 17 грудня 2020 року, підлягають вирішенню в порядку кримінального процесуального законодавства.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_1 особисто та через своїх представників звертався до Святошинського районного суду міста Києва та Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргами на бездіяльність слідчого СУ ГУ НП в Київській області щодо неповернення тимчасово вилученого майна під час проведення слідчої дії 17 грудня 2020 року. Ухвалами слідчих суддів від 25 лютого 2021 року у справі № 759/2788/21 (1-кс/759/1016/21) та від 22 березня 2021 року у справі № 761/4059/21 (1-кс/761/3262/2021) вказані скарги залишені без розгляду, у зв`язку із надходженням від представника ОСОБА_1 заяв про залишення скарг без розгляду.

Пунктом першим частини першої статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За викладених обставин, позивачу слід відмовити у відкритті провадження, оскільки вказана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 186 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділення поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області про зобов`язання повернути речі, вилучені під час обшуку.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими матеріалами направити позивачу.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 23 червня 2021 року.

СуддяМ. Герасименко