Провадження № 2-о/537/57/2021
Справа № 537/2880/21
ОКРЕМА ДУМКА СУДДІ
16.06.2021 Крюківським районним судом винесено рішення в справі за заявою представника комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» про госпіталізацію ОСОБА_1 до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку. Рішенням суду задоволено заяву представника комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» про госпіталізацію ОСОБА_1 до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , госпіталізовано до комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» в примусовому порядку на строк протягом часу наявності підстав, за якими проведено госпіталізацію, але не більш ніж на 6 місяців. Також цим рішенням роз`яснино, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з часу госпіталізації з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. Рішення підлягає негайному виконанню.
Не погоджуюся з прийнятим рішенням та вважаю, що заява задоволенню не підлягала, виходячи з наступного.
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
В силу статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Зазначене положення закону узгоджується із пунктом 5 Принципу 4 - «Визначення психічної хвороби» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психічної допомоги, прийнятих резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119, де вказано, що жодна особа або орган влади не може класифікувати особу як таку, що має психічну хворобу, інакше як з метою, що прямо пов`язана із психічним захворюванням або внаслідок психічного захворювання.
Згідно ст.. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.
Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку є позбавленням свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.
Вважаю, що заявником не доведено необхідності лікування ОСОБА_1 виключно в умовах стаціонару у психіатричній лікарні, неможливості примусового амбулаторного лікування. Досліджені судом докази: письмові, показання свідків, фото та відеозапис, є недостатніми для беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_1 реально страждає саме тяжким психічним захворюванням і ступінь цього захворювання виправдовує застосування примусового тримання особи у психіатричній лікарні. Свідки, які є близькими особами ОСОБА_1 , вказують лише на висловлювання нею погроз вчинити самогубство, але відсутні докази реальності цих намірів. Свідок ОСОБА_2 вказував, що речі, в тому числі ніж та чайник, ОСОБА_1 кидала не з наміром зашкодити, після чого попередила: «Осторожно!». На мою думку заявником не доведено, що ОСОБА_2 становить реальну небезпеку для себе і оточуючих та може завдати суттєвої шкоди своєму здоров`ю та життю чи здоров`ю інших осіб без стаціонарного лікування. На підставі викладеного вважаю, що відсутні підстави для задоволення заяви про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу.
Суддя С.О.Фадєєва