печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Соколова О.М.

при секретарі судових засідань - Проскурні А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Державної Казначейської служби України, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2015 року по справі № 203/734/2014-ц, яке набрало законної сили 06.05.2015 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні витрати за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з грудня 2012 по листопад 2013 в сумі 3427,49 грн., три відсотки річних за період з 01.11.2012 по 03.12.2014 у сумі 561,39 грн., а всього 3988,88 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. 13.05.2015 року на виконання рішення суду Кіровського районного суду м. Дніпропетровська видано 2 виконавчих листа. 27.05.2015 року з метою примусового виконання рішення державним виконавцем Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Ярошем В.О. відкрито виконавче провадження № 47661773 про стягнення з ФОП ОСОБА_2 інфляційні витрати за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з грудня 2012 по листопад 2013 в сумі 3427,49 грн., три відсотки річних за період з 01.11.2012 по 03.12.2014 у сумі 561,39 грн., а всього 3988,88 грн. та виконавче провадження № 47661838 про стягнення з ФОП ОСОБА_2 судового збору у розмірі 243,60 грн. 14.11.2016 року постановою старшого державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Астаркіної Є.П. виконавчі провадження № 47661773 та № 47661838 об`єднані у зведене виконавче провадження №52892359, яке до кінця грудня 2017 року на виконанні у Центральному ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

27.12.2017 року директор Департаменту ДВС Моісеєв Ю.О. прийняв постанову про пр. передачу зведеного виконавчого провадження № 52892359 із Центрального ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до Відділу примусового виконавчого провадження ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

29.12.2017 року на виконання постанови директора Департаменту ДВС Моісеєва Ю.О.від 27.12.2017 року головний державний виконавець Центрального ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прийняла постанову про виведення зі зведеного виконавчого провадження № 52892359, виконавчих проваджень № 47661773 та № 47661838.

Того ж дня, прийняла дві постанови про передачу виконавчих проваджень № 47661773 та № 47661838 до Відділу примусового виконавчого провадження ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

05.01.2018 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Фесенко Ю.В. прийняла 2 (дві) постанови про прийняття виконавчих проваджень, №47661773 та №47661838, що надійшли з Центрального ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Діючи умисно, всупереч вимогам ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VIII), у редакції, чинній на грудень 2017 року, директор Департаменту ДВС Моісеєв Ю.О. не направив позивачеві, як стягувану, копії своєї постанови від 27.12.2017.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.02.2018 по справі № 175/86/2018, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.07.2018 та Верховного Суду від 10.10.2018, скаргу ОСОБА_1 на неправомірне рішення директора Департаменту ДВС Моісеєва Ю.О. задоволено в повному обсязі, визнано неправомірною та скасовано постанову директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Моісеєва Ю.О. від 27.12.2017 щодо передачі зведеного виконавчого провадження №52892359, у т.ч., виконавчих проваджень: №47661773 та №47661838, із Центрального ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. 12.03.2019 року на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.02.2018 по справі № 175/86/2018, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.07.2018 та Верховного Суду від 10.10.2018 року, державний виконавцем Відділу примусового виконавчого провадження ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області прийнято дві постанови про повернення до Центрального ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області виконавчих проваджень №47661773 та №47661838.

25.03.2019 головний державний виконавець Центрального ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прийняла дві постанови про прийняття до свого провадження виконавчих проваджень, які надійшли із відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, в №47661773 та №47661838. Позивач вказує, що у зв`язку з тим, що внаслідок протиправного рішення директора Департаменту ДВС, позивачем витрачено багато часу, у зв`язку з чим йому завдано душевних страждань,у зв`язку з чим, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

01.06.2020 року від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету. Крім того, позивач не надав доказів, які підтверджували факт заподіяння йому моральних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів та вини останніх в її заподіянні. У зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову.

03.06.2020 року від Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, в яких зазначено, що позивач посилається на те, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не наведено факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, не зазначено якими діями відповідача вони заподіяні. У зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову.

11.06.2020 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив Державної казначейської служби України, в якому він зазначає, що оскільки знаходиться в правовідносинах з Державою Україна, в особі Департаменту ДВС Моїсеєва Ю.О., тому Держава несе повну відповідальність за бездіяльність своїх органів влади відповідно до норм чинного законодавства. Крім того, внаслідок невиконання рішення суду протягом 1 року 3 місяці йому завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в сумі 7 000 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав просив задовольнити.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, проте у відзиві зазначив про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2015 року по справі № 203/734/2014-ц, яке набрало законної сили 06.05.2015 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні витрати за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з грудня 2012 по листопад 2013 в сумі 3427,49 грн., три відсотки річних за період з 01.11.2012 по 03.12.2014 у сумі 561,39 грн., а всього 3988,88 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. 13.05.2015 року на виконання рішення суду Кіровського районного суду м. Дніпропетровська видано 2 виконавчих листа. 27.05.2015 року з метою примусового виконання рішення державним виконавцем Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Ярошем В.О. відкрито виконавче провадження № 47661773 про стягнення з ФОП ОСОБА_2 інфляційні витрати за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з грудня 2012 по листопад 2013 в сумі 3427,49 грн., три відсотки річних за період з 01.11.2012 по 03.12.2014 у сумі 561,39 грн., а всього 3988,88 грн. та виконавче провадження № 47661838 про стягнення з ФОП ОСОБА_2 судового збору у розмірі 243,60 грн. 14.11.2016 року постановою старшого державного виконавця Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Астаркіної Є.П. виконавчі провадження № 47661773 та № 47661838 об`єднані у зведене виконавче провадження №52892359, яке до кінця грудня 2017 року на виконанні у Центральному ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

27.12.2017 року директор Департаменту ДВС Моісеєв Ю.О. прийняв постанову про пр. передачу зведеного виконавчого провадження № 52892359 із Центрального ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до Відділу примусового виконавчого провадження ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

29.12.2017 року на виконання постанови директора Департаменту ДВС Моісеєва Ю.О.від 27.12.2017 року головний державний виконавець Центрального ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прийняла постанову про виведення зі зведеного виконавчого провадження № 52892359, виконавчих проваджень № 47661773 та № 47661838.

Того ж дня, прийняла дві постанови про передачу виконавчих проваджень № 47661773 та № 47661838 до Відділу примусового виконавчого провадження ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

05.01.2018 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Фесенко Ю.В. прийняла 2 (дві) постанови про прийняття виконавчих проваджень, №47661773 та №47661838, що надійшли з Центрального ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Діючи умисно, всупереч вимогам ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VIII), у редакції, чинній на грудень 2017 року, директор Департаменту ДВС Моісеєв Ю.О. не направив позивачеві, як стягувану, копії своєї постанови від 27.12.2017.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.02.2018 по справі № 175/86/2018, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.07.2018 та Верховного Суду від 10.10.2018, скаргу ОСОБА_1 на неправомірне рішення директора Департаменту ДВС Моісеєва Ю.О. задоволено в повному обсязі, визнано неправомірною та скасовано постанову директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Моісеєва Ю.О. від 27.12.2017 щодо передачі зведеного виконавчого провадження №52892359, у т.ч., виконавчих проваджень: №47661773 та №47661838, із Центрального ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

12.03.2019 року на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.02.2018 по справі № 175/86/2018, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.07.2018 та Верховного Суду від 10.10.2018 року, державний виконавцем Відділу примусового виконавчого провадження ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області прийнято дві постанови про повернення до Центрального ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області виконавчих проваджень №47661773 та №47661838.

25.03.2019 головний державний виконавець Центрального ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прийняла дві постанови про прийняття до свого провадження виконавчих проваджень, які надійшли із відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, в №47661773 та №47661838.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом статті 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував на те, що внаслідок того, що директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України передав зведене виконавче провадження №52892359 до відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, передачу якого було скасовано ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.02.2018 по справі № 175/86/2018, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.07.2018 та Верховного Суду від 10.10.2018 року.

Разом з тим, вказаними рішеннями суду не визнавалися протиправними дії або бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Моісеєва Ю.О.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ст 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а також відповідно до того, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, обґрунтувати розмір відшкодування моральної шкоди. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову .

Суд вважає обґрунтованими доводи відзиву відповідачів про недоведеність позивачем факту спричинення йому моральних страждань бездіяльністю державного виконавця, в чому конкретно полягають його немайнові втрати, їх характер, тривалість періоду спричинення, причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову, оскільки з представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає моральна шкода, до суду не надано належних доказів душевних страждань позивача, існування факту заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 55 Конституції України, ст.ст. 2, 15, 23, 1173, 1174 ЦК України, ст. ст.1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 06.04.2021 року.

Суддя О.М.Соколов