ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1083/21 Справа № 206/1886/20 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровська районна у м.Дніпрі рада, про визначення місця проживання дитини, мотивуючи його тим, що протягом року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , в період яких у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що спільне життя з батьком дитини у них не склалося, оскільки він не зрілий, безвідповідальний, лінивий та особливих батьківських почуттів до дитини він не проявляв.

Вказувала, що на сьогоднішній день визначення місця проживання дитини є актуальною та великою проблемою для неї, оскільки ОСОБА_2 та його мати мають намір забрати дитину, погрожують їй, через що вона зверталась до правоохоронних органів.

Посилаючись на те, що вона офіційно працевлаштована, має у приватній власності частину квартири у якій зареєстрована та проживає разом з донькою, забезпечує та виховує доньку, в той час коли ОСОБА_2 не працює, належного виховання та піклування забезпечити не може, а погрожує тим, що забере доньку, просила суд ухвалити рішення, яким визначити місця проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що її позовні вимоги доведені та обґрунтовані, зазначала, що даний позов подано виключно в інтересах дитини, відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини з нею не дає підстав стверджувати про відсутність предмету спору у даній справі.

21 грудня 2020 року відповідач ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазнавав про те, що позивач не надала доказів наявності спору між ними, а рішення суду прийняте з врахуванням інтересів дитини.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, у повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду в оскарженій Дніпровською міською радою частині не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21 травня 2017 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно копії паспорта позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, остання також зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

Згідно копії довідки КНП «ДНІПРОВСЬКИЙ ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ №11» ДМР від 10 грудня 2019 року, ОСОБА_4 знаходиться під наглядом в даному закладі з 16 червня 2016 року по теперішній час (а.с.11).

Відповідно до декларацій №0001-2Н0Н-ЕК00 та №0001-5982-ЕК00 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, щодо позивача та її дитини ОСОБА_4 , надавачем первинної медичної допомоги є КНП «ДНІПРОВСЬКИЙ ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ №11» ДМР, лікар ОСОБА_6 (а.с.12-13).

Згідно копії листа ПрАТ «ВФ Україна» від 18 лютого 2020 року, ОСОБА_1 є працівником підприємства з 11 березня 2013 року і по теперішній час та обіймає посаду - експерт з навчання персоналу 2 категорії (а.с.15).

Відповідно до копії характеристики, виданої ПрАТ «ВФ Україна» від 16 грудня 2019 року, ОСОБА_1 працює в ПрАТ «ВФ Україна» експертом з навчання 2 категорії починаючи з березня 2013 року, є відповідальною, ініціативною співробітницею, що сумлінно виконує свої прямі обов`язки.

ОСОБА_1 характеризується як дуже чесна, доброзичлива та приємна в спілкуванні людина, що «завжди допоможе», користується повагою колег, за весь час роботи жодних доган не отримувала. Вона цінує соціальні та родинні зв`язки, в роботі наводить багато прикладів з власного досвіду спілкування з дочкою (а.с.14).

Згідно довідки ПрАТ «ВФ Україна» від 19 лютого 2020 року, дохід ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2019 року по 31 січня 2020 року включно, складає 62 605,48 грн. (а.с.16).

Відповідно до довідки КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №348» ДМР від 10 грудня 2019 року, ОСОБА_4 відвідує КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №348» ДМР, групу №4 з 01 липня 2019 року по теперішній час. За вищезазначений період батько та його родичі не приймали участі у вихованні дитини (а.с.17).

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 2007 року та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17621995 від 05 лютого 2008 року, квартира, розташована у АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності з іншими її родичами по 1/4 частині кожному (а.с.18-20).

Згідно копії судового наказу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2019 року по справі №199/3954/19, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 16 травня 2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.21).

Відповідно до копій талонів-повідомлень єдиного обліку №27691 та №27691 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 просили вжити заходів до колишнього співмешканця, який систематично погрожує заявниці (а.с.22-23).

Як вбачається з копії відповідей № від 12 серпня 2019 року на запит №61973149 від 12 серпня 2019 року до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи та № від 12 серпня 2019 року на запит №61973148 від 12 серпня 2019 року до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії, за параметрами запиту: ОСОБА_2 - інформації не знайдено (а.с.24-25).

Як вбачається із копії відповідей № від 13 серпня 2019 року на запит №61973162 від 12 серпня 2019 року до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями, за параметрами запиту РНОКПП: НОМЕР_2 - платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває (а.с.26).

Як вбачається із копії відповідей № від 14 серпня 2019 року на запит №61973163 від 12 серпня 2019 до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, за параметрами запиту: ОСОБА_2 - інформація відсутня (а.с.27).

Також щодо ОСОБА_2 відсутня інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, що підтверджується копією витягу №177924990 від 19 серпня 2019 року (а.с.28).

Згідно копії квитанцій та копії довідки-розрахунку заборгованості за с/н №199/3954/19 від 25 липня 2019 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , останній справно сплачує аліменти та станом на червень 2020 року заборгованості не має (а.с.42-43).

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 від 22 липня 2020 року, остання зверталася до начальника управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради щодо здійснення виходу за адресою: АДРЕСА_1 з метою встановлення факту проживання за адресою реєстрації її дочки ОСОБА_4 (а.с.81).

Так, згідно копії акту обстеження умов проживання від 10 серпня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , умови для виховання та розвитку задовільні, мати ОСОБА_1 приділяє багато часу та уваги навчанню та розвитку дитини (а.с.98).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2020 року по справі №199/8785/19 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради, про усунення перешкод бабусі у спілкуванні з онукою, зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_8 у спілкуванні і у вихованні онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визначено способи участі ОСОБА_8 у вихованні та спілкуванні з онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення систематичних зустрічей баби з дитиною кожної першої та третьої суботи місяця з 16.00 до 19.00 годин за відсутності матері дитини - ОСОБА_1 за місцем свого проживання з правом відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів у м.Дніпрі, за умови задовільного стану здоров`я дитини, з повідомленням матері дитини про місце перебування, обов`язкового повернення дитини матері в обумовлений час та дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей даного віку (а.с.103-105).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2020 року по справі №199/8785/19 рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2020 року залишено без змін (а.с.90-94).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження таких обставин, що сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина та доказів наявності спору взагалі. Крім того зазначив, що позивачем не надано до суду письмового висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин другої, восьмої-десятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18,27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, §78).

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У §54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст.35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява №2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що позивач не надала суду письмового висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 березня 2021 року витребувано відповідний висновок від органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

31 травня 2021 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 21 травня 2021 року №5/5-140 .

З висновку вбачається, що батько ОСОБА_2 на засідання комісії не прийшов.

Даним висновком зазначено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону №1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

З врахуванням обставин справи, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 21 травня 2021 року №5/5-140, як найкраще забезпечення інтересів дитини, колегія суддів вважає за необхідне позов ОСОБА_1 задовольнити.

Колегія суддів звертає увагу на те, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не може бути обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини. Більше того, наголошує на тому, що виходячи з положень статей 157,181 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дітьми, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні.

Пояснення відповідача, надані на висновок органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 21 травня 2021 року №5/5-140, в частині того, що є рішення суду про установлення зустрічей дитини з бабою та посилання на те, що спір між сторонами відсутній, з врахуванням встановлених обставин справи не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідач, зазначаючи, що спір відсутній, заперечує проти задоволення позову.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено без дотримання норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи результат розгляду даної справи, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 2 102 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог,

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за її місцем проживання АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (інн НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (інн НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.