Справа № 760/3884/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Мельник Ю.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

15.02.2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 з подальшою Державною реєстрацією права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.02.2021 року позовна заява була залишена без руху.

25.02.2021 року представником позивача на виконання ухвали від 19.02.2021 року було надано нову редакцію позовної заяви, а також надано квитанцію про сплату судового збору.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі з 08.12.1994 року. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.2019 року шлюб було розірвано.

За час перебування у шлюбі була придбана квартира АДРЕСА_1 , яка була оформлена га відповідача.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати за ним право власності на Ѕ частину зазначеної квартири.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.03.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.03.2021 року вирішено питання про витребування доказів.

У підготовчому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у підготовчому засіданні визнала позовні вимоги в повному обсязі, повідомила, що з наслідками такого визнання обізнана.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 08.12.1994 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який був розірваний рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.2019 року.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі за ОСОБА_2 як інвестором наказом Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу КМР (КМДА) від 05.09.2009 року № 1225-С/КІ було наказано оформити та видати свідоцтво про право власності на спірну квартиру, на підставі, зокрема, договору про участь у фонді фінансування та будівництва, довідки про виплату 100 % вартості квартири та інші.

Так, на ім`я відповідача була оформлена квартира АДРЕСА_2 .

Таким чином, вказана квартира була придбана в період реєстрації шлюбу, тому режим спільності майна подружжя презумується за законом.

У відповідності до гл. 8 Сімейного Кодексу України (ст.ст. 60-71) майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. І об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. При цьому, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Верховний суд України у своїх постановах від 03.06.2015 року, 16.12.2015 року, 18.05.2016 року висловив правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідач не заперечувала зазначених обставин та повністю визнала позовні вимоги позивача.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 роз`яснюється, що суду, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Отже, зі встановлених судом обставин вбачається, що відповідач придбала спірне майно, право власності в подальшому на яке було зареєстровано на її ім`я, під час зареєстрованого шлюбу та на спільні кошти, тобто, воно є спільною сумісною власністю подружжя.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку про поділ квартири АДРЕСА_1 , між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за позивачем та відповідачем право власності - за кожним по Ѕ частки вказаної квартири.

З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений останнім при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст.ст. 60,70,71 СК України, ст. 372 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 206, 223, 259, 263-265, 206, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності:

за ОСОБА_3 - на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , та складається з двох кімнат, жилою площею 32,50 кв. м, загальною площею 66,90 кв. м.

за ОСОБА_2 - на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , та складається з двох кімнат, жилою площею 32,50 кв. м, загальною площею 66,90 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 11 200 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 11 червня 2021 року.

Суддя: