Справа № 449/514/19 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/811/967/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у письмовому провадженні без участі учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 27 січня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.08.2010 року.

Позов мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав Заяву № б/н від 16.08.2010 року, згідно з якою отримав кредит в розмірі 25000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідачем не виконуються умови кредитного договору, а саме не здійснюється сплата кредиту, в зв`язку з чим, станом на 26.03.2019 року утворилась заборгованість 50297, 07 грн., а саме: 25971,72 грн., - заборгованість за тілом кредиту; 8449,74 грн., - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн., - заборгованість за нарахованими відсотками; 12604,32 грн., - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 400 грн., нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2371,29 грн., - штраф (процентна складова).

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 27 січня 2020 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі КБ «ПриватБанк»).

В апеляційній скарзі зазначає, що з моменту підписання фізичною особою анкети-заяви від 16.08.2010 року, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК) шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.

Суду надана копія заяви у якій відповідач особистим підписом засвідчив, що згідний, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Крім заяви, відповідачем в цей же день підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду. Вважає, що відповідач був належним чином проінформований про умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом, пені та штрафу.

На підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом в розмірі 3000 грн., який в подальшому було збільшено до 50000 грн., що підтверджується довідкою банку. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Відповідач використовував кредитні кошти шляхом знімання у банкоматах, розраховувався за товари і послуги. Крім того, відповідач часто погашав заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами , що стверджується виписками по рахунку , які є належними доказами. Вважає, що висновки суду про відмову у задоволенні позову є безпідставними. Просить скасувати оскаржуване рішення суду та стягнути заборгованість у розмірі 50297,07 грн., яка складається з : 25971,72 грн., - заборгованість за тілом кредиту; 8449,74 грн., - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн., - заборгованість за нарахованими відсотками; 12604,32 грн., - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 400 грн., нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2371,29 грн., - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Представник позивача по справі ОСОБА_2 28 вересня 2020 року надав суду письмові пояснення у справі, яке долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 16 серпня 2010 року між КБ «ПриватБанк» та відповідачем по справі ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви. Своїм підписом у Анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www. рrivatbank. ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.10).

У Анкеті - заяві відповідач просив надати йому платіжну картку «Кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом 3000 грн. (а.с.10 зворот).

З розрахунку заборгованості за договором, а також з виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що останній активно користувався кредитними коштами та погашав кредит. Зокрема останній платіж на погашення кредиту в розмірі 770 грн. відповідач особисто вніс ( перевів через термінал обслуговування) 25 червня 2018 року (а.с.87 зворот)однак решта сума отриманих кредитних коштів залишилася неповернутою та станом на 26 березня 2019 року заборгованість становить 50297,07 грн. та складається з : 25971,72 грн. заборгованість за тілом кредиту, 8449,74 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту,12604,32- пеня за прострочене зобов`язання,400 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 2871,29 заборгованість по судових штрафах.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що між сторонами не було досягнуто згоди про умови кредитування, оскільки Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису ОСОБА_1 , позивачем не доведено, що під час підписання заяви-анкети позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Крім цього, суд зазначив, що позивачем не надано жодного доказу, який підтверджував би факт надання кредиту відповідачу у заявленому у позові розмірі. Надані суду анкета-заява, розрахунок заборгованості та довідка про тарифи, ні самі по собі, ні в своїй сукупності, не підтверджують факту надання позивачем кредиту відповідачу, та факту отримання такого останнім, як і факту надання останньому кредитної картки. Позивачем не надано жодних виписок з особового та/або іншого рахунку відповідача, які б у відповідності до Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, засвідчували факт відкриття рахунку, зарахування кредитних коштів, користування ними та здійснення інших можливих фінансових операцій.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині відмови про стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту .

Відповідно до ч.1,2 ст.207 Цивільного кодексу України (далі ЦК) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними і умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і актів-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч.1 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК).

Частиною другою ст.1054 ЦК встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням цієї форми, є нікчемним (ст.. 1055 ЦК).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Із матеріалів справи встановлено, що у анкеті-заяві позичальника від 16 серпня 2010 року процентна ставка не визначена (а.с.10).

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченим тілом кредиту, нараховану пеню за прострочене зобов`язання .

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на сайті як невід`ємні частини спірного договору, однак зазначений витяг відповідачем не підписаний , тому, правильним є висновок суду, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядок нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16-цс/15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.

Відтак, колегія суддів вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст.634 ЦК за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (16.08.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03.05.2019 року) могли бути змінені, доповнені. Тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Тому, із врахуванням вище зазначеного, зазначені вище документи кредитодавця, суд не може розцінювати як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує наведених позивачем обставин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс/15).

При цьому, згідно із ч.6 ст. 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що розміщені на сайті https:// www. рrivatbank. ua та містяться у матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 серпня 2010 року.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуті КБ «ПриватБанку», а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, колегія суддів дійшла висновку, що КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд-шляхом зобов`язання боржника виконання обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс/19.

З матеріалів справи також встановлено, що 16 серпня 2010 року позичальник підписав анкету-заяву, надав банку копію паспорта, яка долучена до позовної заяви, йому було відкрито картковий рахунок та видано картку «Універсальна», що стверджується копією фото, доданого до апеляційної скарги. В подальшому кредитна картка перевидавалася та термін дії останньої картки до квітня 2022 року. (а.с.94).

Із Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 16 серпня 2010 року встановлено, що відповідач активно користувався кредитною карткою, неодноразово повністю погашав отриманий кредит у немалих сумах, а тому позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту та простроченого тіла кредиту підлягають до задоволення.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що зазначений розрахунок не є належним доказом, оскільки такий містить інформацію щодо предмета доказування, що відповідає ст.77 ЦПК України.

Зазначене також підтверджується випискою з рахунку (а.с.79-91).

Оскільки Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг у КБ «ПриватБанк» не є складовою кредитного договору у стягненні пені слід відмовити.

Відповідно до ст.376 ч.1 п.3,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За ч.5 ст.268 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 27 січня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 16 серпня 2010 року у розмірі 34421,46 грн. (тридцять чотири тисячі чотириста двадцять одну грн. 46 коп.) із яких: заборгованість за тілом кредиту 25971,72 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту 8449,74грн.) та судові витрати по справі за оплату судового збору в суд першої та апеляційної інстанції в розмірі 3 289,38 грн. (три тисячі двісті вісімдесят дев`ять грн.38 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2021 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк