Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І.В.
ПОСТАНОВА
Іменем України

24 грудня 2021року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Гуля В.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на навчання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з нього на свою користь додаткові витрати на навчання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 31 587,00 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2016 року, та від якого вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 . Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дочки, які з нього стягнуті рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02.05.2018 року в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Позивач у позові зазначила, що їх неповнолітня дочка ОСОБА_3 вступила на навчання до Приватного закладу вищої освіти «Київський міжнародний університет» - «Коледж Київського міжнародного університету», вартість навчання у якому становить 25 800 грн. на рік; щомісячна оплата складає 2 580 грн. на місяць. Окрім того, позивач сплачує за проживання доньки в гуртожитку 2 489 грн. на місяць.
Також, дочка сторін отримує курс навчання у ТОВ «Комп`ютерна академія ШАГ Київ», вартість якого за перший рік становить 31 050 грн. та сплачується в день підписання Договору.
Доходи позивачки є незначними і вона не в змозі повністю забезпечити матеріальні потреби неповнолітньої доньки, яка здобуває освіту на платній основі, в той же час стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяють сплачувати аліменти у визначеній судом сумі, а також нести додаткові витрати.
З щорічних декларацій відповідача про доходи відомо, що він проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , єдиний член сім`ї - дочка ОСОБА_3 , а також має у власності нерухоме майно у вигляді: 50% квартири у АДРЕСА_2 , земельної ділянки площею 1 000 кв.м. у селі Бортники Фастівського району Київської області, 50% земельної ділянки площею 800 кв.м. у АДРЕСА_3 , незавершений будівництвом житловий будинок загальною площею 120 кв.м АДРЕСА_3 , рухоме майно у вигляді легкового автомобіля марки Ореl, модель Vіvаrо 2002 року випуску. Дохід відповідача у 2018 році складав: 6 350 грн. соціальних виплат, 257 502 грн. та 18 897 грн. заробітної плати, а всього: 282 749 грн., що у середньомісячному розрахунку становить 23 562,42 грн. на місяць; у 2019 році доходи відповідача складали: 7 550 грн. соціальних виплат, 68 252 грн. заробітної плати, отриманої за сумісництвом, 414 620 грн. заробітної плати, отриманої за основним місцем роботи, а всього: 490 422 грн., що у середньомісячному розрахунку становить 40 868,50 грн. на місяць. Крім того, за Договором дарування №263 від19.04.2020 року відповідач відчужив належну йому на праві спільної сумісної власності 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 на користь сторонньої особи.
Таким чином, на думку позивача, відповідач здатен нести додаткові витрати на навчання доньки.
Станом на день звернення до суду з цим позовом відповідач проживає окремо, а дочка проживає з матір`ю, позивачкою по справі, якою особисто здійснені витрати на навчання доньки у Приватному закладі вищої освіти «Київський міжнародний університет» - «Коледж Київського міжнародного університету» у сумі 10 000,00 грн., за проживання неповнолітньої дитини в гуртожитку у сумі 10 432,00 грн., за навчання в ТОВ «Комп`ютерна академія ШАГ Київ» у сумі 11 155,00 грн., а всього 31 587,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , половину понесених документально підтверджених додаткових витрат на навчання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в«Комп`ютерній академії ШАГ Київ» у сумі 5 577 грн. 50 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині незадоволених вимог, позивач ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на навчання ОСОБА_3 у Приватному закладі вищої освіти «Київський міжнародний університет» - «Коледж Київського міжнародного університету» в сумі 10 000,00 грн. та на її проживання у гуртожитку Приватного закладу вищої освіти «Київський міжнародний університет» - «Коледж Київського міжнародного університету» у сумі 10 432,00 грн., що разом становить 20 452,00 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної в постанові 26.08.2020 року у справі №336/1488/19, визначення особливих обставин для стягнення додаткових витрат на утримання дитини згідно ст. 185 СК України відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку, оскільки згадана норма містить тільки приблизний перелік таких обставин.
Таким чином, вирішення питання про віднесення витрат на навчання неповнолітньої дитини до додаткових витрат є виключно компетенцією суду, що розглядає справу.
При цьому, позивачка надала суду докази на підтвердження наявності у її дитини здібностей до гуманітарної освіти, та потребу продовження навчання не у звичайній школі, а у Коледжі Київського міжнародного університету з посиленим навчанням права для здобуття фахової передвищої освіти.
Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення додаткових витрат на навчання дитини, понесених в той час, коли дочка була неповнолітньою і на ці правовідносини поширює свою дію стаття 185 СК України, а тому половина понесених матір`ю витрат підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (31 587,00 грн.), її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення оскаржено позивачем лише в частині відмови у стягненні на її користь додаткових витрат, понесених за навчання у коледжі та проживання у гуртожитку, апеляційний суд згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє його законність та обґрунтованість лише у цій частині.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 19 грудня 1992 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Печерського районного суду м.Києва від 01 червня 2016 року (а.с.6, 8-9).
Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).
Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 02 травня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23.02.2018 року (а.с.10-11).
З наданих суду документів встановлено, що позивач, як законний представник неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , з 02.09.2020 року уклала Договір про навчання №753/20-11 з відокремленим структурним підрозділом Приватного закладу вищої освіти «Київський міжнародний університет» - «Коледж Київського міжнародного університету», предметом якого є навчання у відокремленому структурному підрозділі Приватного закладу вищої освіти «Київський міжнародний університет» - «Коледж Київського міжнародного університету» Радзівілової М.Г. за денною формою навчання за спеціальністю «081» «Право» терміном навчання 3 роки, а також Договір про надання платних освітніх послуг №.753/20-0, за змістом якого вартість освітніх послуг за один навчальний рік ОСОБА_3 становить 25 800,00 грн. (а.с.13-14, 15-16).
Згідно з довідкою від 14.05.2021 року № 32, виданою Київським міжнародним університетом студентці І курсу Коледжу Київського міжнародного університету спеціальності «Право» денної форми навчання ОСОБА_3 в тому, що за навчання в період з01.09.2020 року по 30.06.2021 року було сплачено 25800,00 грн., платник - ОСОБА_1 (а.с.75).

На підтвердження здійсненої оплати за навчання в «Коледжі Київського міжнародного університету» неповнолітньої дочки ОСОБА_3 за вересень, жовтень, листопад та грудень 2020 року в сумі по 2 580 грн. щомісячно позивачем надано копії квитанції до прибуткових касових ордерів на загальну суму 10 320 грн. (а.с.25).
Крім того, встановлено, що 06.07.2020 року позивач від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 уклала Договір про надання послуг на проживання в гуртожитку № 280 з Приватним закладом вищої освіти «Київський міжнародний університет» про надання послуг, а саме: місця для поселення і проживання в гуртожитку навчального закладу, за змістом якого розмір плати за проживання в гуртожитку за один місяць становить 2 480 грн. (а.с.17-18).
Згідно з довідкою від 12.05.2021 року №30, виданою Київським міжнародним університетом ОСОБА_3 , яка проживала в гуртожитку приватного навчального закладу «Київський міжнародний університет» за проживання з 07.09.2020 року по 04.05.2021 рокубуло сплачено: 15 652,00 грн., платник - ОСОБА_1 (а.с.74).
Згідно з наданими позивачем копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів «Київського міжнародного університету» за гуртожиток у липні, вересні, жовтні, листопаді та грудні 2020 року позивачем сплачено 2 480 грн., 1 992 грн., 2 480 грн., 1 740 грн., 1 740 грн. відповідно, всього на загальну суму 10 432 гривень (а.с.26,27).
10.11.2020 року позивач уклала Договір №051022752 з ТОВ «Комп`ютерна академія ШАГ Київ», що представляє торгову марку «КОМП`ЮТЕРНА АКАДЕМІЯ ШАГ» про надання послуг з організації та навчання слухача ОСОБА_3 , вартість послуг згідно з підписаним сторонами Додатком №1 до Договору за перший рік навчання становить 31 050 грн., перший платіж -11 155 грн. (а.с.19-23, 24).
Згідно з довідкою б/н та дати, підписаною від імені директора ТОВ «Комп`ютерна академія ШАГ», довідка надана ОСОБА_1 в тому, що вона дійсно сплатила Академії за навчання своєї дитини 33 465 грн. (а.с.77).
Факт здійснення позивачем оплати на загальну суму 11 155,00 грн. ТОВ «Комп`ютерна академія шаг» також підтверджується квитанціями Приватбанку (а.с.28, 29).
Як вбачається з довідки, виданої «Комп`ютерною академією шаг Київ» вих. №1175 від 13 травня 2021 року, ОСОБА_3 є студенткою Академії «ШАГ» у м. Києві, дійсно навчається на курсі «РКО School» за напрямом «Комп`ютерна графіка та дизайн» в групі Д-06, термін навчання 3,5 роки з 16.11.2020 року по 15.05.2024 року. Програмою курсу 1-го навчального року передбачено наступні дисципліни: 1. Графічний редактор Adobe Photoshop; 2. Курсова робота PS; 3. Графічний редактор Adobe Illustrator; 4. Основи рисунка; 5. Історія мистецтв; 6. Курсова робота АI (а.с.76).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат на навчання в Приватному закладі вищої освіти «Київський міжнародний університет» - «Коледж Київського міжнародного університету» та витрат на проживання у гуртожитку, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності в цій частині, і колегія суддів з такими висновками суду погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 посилалась на те, що у зв`язку із навчанням дитини у Приватному закладі вищої освіти «Київський міжнародний університет» - «Коледж Київського міжнародного університету» нею сплачено кошти за навчання, які підлягають стягненню, на її думку, з відповідача, як додаткові витрати.

Разом із тим, колегія суддів зауважує, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Навчання дитини у закладі освіти є звичайним здобуттям навчальних навиків та компетентностей. Таке здобуття і витрати на нього не можуть бути віднесені до особливих обставин. Це основні витрати, які батьки несуть на утримання дітей, виходячи із своїх матеріальних можливостей. Кожна дитина має здобути поширений професійний навик. При цьому обов`язок батьків утримувати дитину, сприяти її гармонійному фізичному та духовному розвитку, природній потребі у навчанні, зокрема, у відвідуванні загальноосвітнього навчального закладу, гуртків, охоплюється питанням стягнення аліментів та не може розглядатися як додаткові витрати на дитину. Особливими обставини є тоді, коли дитина виявила незвичайні здібності, таланти, які потребують розвитку, а отже, і додаткових витрат. Це можуть бути загальновизнані творчі досягнення дитини, помітні наукові, спортивні досягнення тощо. Таким чином, витрати по навчанню дитини у платному коледжі не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження безкоштовного навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Будь-які належні і допустимі докази того, що понесені позивачем витрати на оплату вартості навчання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у «Коледжі Київського міжнародного університету» були пов`язані з розвитком її здібностей (талантів), суду надані не були.

Крім того, з урахуванням рівного обов`язку позивача, як матері, брати участь у матеріальному утриманні неповнолітньої доньки сторін, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів, які були отримані позивачем за спірний період, є цілком достатнім для покриття понесених позивачем витрат на оплату навчання у «Коледжі Київського міжнародного університету».

Правильним є і висновок суду про те, що витрати на оплату проживання дочки в гуртожитку вищевказаного навчального закладу не є необхідними чи обов`язковими, оскільки неповнолітня ОСОБА_3 , 2004 року народження, як визнано сторонами, має зареєстроване місце проживання за місцем реєстрації та проживання матері, позивача у справі: АДРЕСА_4 (а.с.41), та з урахуванням розвиненого транспортного сполучення між м.Києвом та м.Борисполем Київської області, не була позбавлена можливості добиратися до місця навчання, користуючись громадським транспортом.

Не доведено позивачем також неможливість, у разі такої необхідності, в тому числі на час встановлених карантинних обмежень, за згодою відповідача забезпечити проживання неповнолітньої доньки на час її навчання у коледжі, за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 , а саме: в гуртожитку військової частини по АДРЕСА_1 (а.с.53).

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання дочки у навчальному закладі на платній основі, який було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем.

Таким чином, навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Тобто, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Аналогічний висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 26 серпня 2020 року по справі № 336/1488/19.

З врахуванням того, що витрати на навчання та на проживання у гуртожитку не відносяться до додаткових і охоплюються загальними потребами, на забезпечення яких з відповідача, як встановлено судом першої інстанції, стягуються аліменти в розмірі 7-8 тисяч щомісячно, законним та обґрунтованим є висновок суду про відсутність підстав для стягнення цих витрат з відповідача на користь позивача.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що істотною обставиною, яка має враховуватися судом, є також той факт, що рішення про навчання доньки, а також про її проживання у платному гуртожитку, позивач, враховуючи підписані нею договори, приймала без урахування думки відповідача, який згідно з наданими його представником поясненнями не визнає, що надавав таку згоду. Доказів протилежного позивачем суду надано не було.Отже, позивач, яка одноосібно прийняла рішення та уклала договір з закладом освіти про надання послуг на проживання в гуртожитку неповнолітньої дочки, чим взяла на себе зобов`язання по оплаті таких послуг, а в подальшому здійснила їх оплату та не довела доцільність та необхідність цих витрат, в силу вимог ст.185 Сімейного кодексу України не має права на відшкодування частини витрат за рахунок батька неповнолітньої дочки.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що доходи відповідача ОСОБА_2 дозволяють йому брати участь у оплаті додаткових витрат на навчання дитини, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки оцінку можливості одного з батьків по оплаті додаткових витрат на дитину суд надає виключно за наявності законних та обґрунтованих підстав для стягнення зазначених витрат, а в даній справі такі підстави відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: