Справа № 466/1077/21 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/2939/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:48
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

позивача ОСОБА_1

та його представника адвоката Василишина І.Й.;

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 30 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 7 797 грн. 00 коп. та 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 17.12.2019 року позивач на своєму автомобілі БМВ моделі Х5, д.н.з. НОМЕР_1 , приїхав до ринку «Добробут», що в місті Львові, та припаркував автомобіль на вул. Стара, 1 - біля заїзду на згаданий ринок. Через деякий час він поїхав у своїх справах і о 16:00 год. вдома на сторінці «Варта-1» побачив допис про те, що його автомобіль було умисно пошкоджено особою, фотографія якого була розміщена у даному дописі. Роздивившись зображення на фотографії, він встановив, що особа, яка пошкодила його авто, є працівником ринку «Добробут» ОСОБА_2 , якого позивач добре знає. За допомогою особи, яка розмістила допис, він дізнався, що відповідач свідомо, докладаючи значних зусиль ключем від вхідної брами двору, що на АДРЕСА_1 , проводив по дверях його автомобіля і залишив глибокі подряпини. В добровільному порядку відповідач шкоди не відшкодував, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом (а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 097 грн. 50 коп. майнової шкоди та 2 500 грн. витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 54-56).

Дане рішення оскаржив представник відповідача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому майнової шкоди саме відповідачем.

Також вважає неправомірним часткове стягнення з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу (а.с. 61-65).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача і його представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) всіма учасниками справи те, що 17 грудня 2019 року біля ринку «Добробут» у місті Львові мало місце пошкодження належного на праві власності позивачу автомобіля БМВ моделі Х5, д.н.з. НОМЕР_1 ,шляхом нанесення гострим предметом глибоких подряпин.

У відповідності до статті 1166 ЦК України, завдання майнової шкоди презюмується.

Пошкодження автомобіля позивача саме відповідачем стверджується показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в їх сукупності в судовому засіданні, попереджених про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання (а.с. 40, 49, 50). При цьому відповідач (апелянт) не зміг навести доводів стосовно того, що саме змусило давати згаданих свідків завідомо неправдиві (по версії відповідача) показання в суді.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно недоведеності завдання майнової шкоди саме відповідачем, а інших доводів стосовно цієї шкоди (її розміру тощо) апеляційна скарга не містить.

ЦПК України також встановлено, що:

- витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 3 статті 133);

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина 1 статті 137);

- суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137);

- судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача (частина 2 статті 141).

Як вбачається з вище наведеного, стороні, на користь якої ухвалено рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги (або обов`язку такої оплати; п.1 ч.2 статті 137 ЦПК).

Позивачем в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача на його користь понесених ним витрат на професійну правничу допомогу було подано до місцевого суду Угоду № 30 про надання правової допомоги від 28.01.2021 року (а.с. 31), згідно якої позивач зобов`язується оплатити адвокату Василишину І.Й. за надані ним послуги 5 000 грн. (а.с. 21), ордер згаданого адвоката та його свідоцтво на право на заняття адвокатською діяльністю (а.с, 19, 20). Матеріалами справи стверджується, що адвокат Василишин І.Й. приймав участь у 3 (трьох) судових засіданнях в суді першої інстанції (13.05.2021, 09.06.2021 та 30.06.2021; а.с. 42, 44, 51), а також і в апеляційному розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

У поданому відповідачем до суду першої інстанції Відзиві на позовну заяву міститься прохання про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, однак лише з підстав недоведеності вини відповідача у заподіянні шкоди: свого розрахунку витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача, який би свідчив про неспівмірність цих витрат, апелянт до суду не подав.

Враховуючи складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, колегія суддів вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача 2 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу відповідає принципам співмірності та розумності, а тому приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги стосовно стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу також до уваги прийматися не можуть.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2021 року - 2 270, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про відшкодування шкоди завданої майну фізичної особи.

Ціна позову у цій справі складає 7 797 грн. 00 коп., яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270, 00 грн. х 100 = 227 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 7 797 грн. 00 коп. (і позов задоволено лише частково у розмірі 3 097 грн. 50 коп., що позивачем не оскаржується), судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ч.3 п.2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 30 червня 2021 року- без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 16 грудня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.