Справа № 509/1098/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Сірман Г.В.,

за участю: представника позивача, адвоката Возіян А.А.,

представника відповідачки, адвоката Якових Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

07 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18.05.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 126/R, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді кредитної лінії на суму 70 000,00 дол. США на придбання квартири з 18.05.2006 року термін погашення до 18.05.2021 року із сплатою 11,1 % річних за фактичний період користування кредитом від фактичної суми заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 діяв як майновий поручитель ОСОБА_2 перед ВАТ «Морський транспортний банк», відповідно до договору іпотеки від 18.05.2006 року, та передав в іпотеку належну йому квартиру.

Починаючи з листопада 2009 року на адресу ОСОБА_1 надійшли листи від ВАТ «Морський транспортний банк», в яких було зазначено, що ОСОБА_2 не оплачує надані їй кредитні кошти та проценти, в зв`язку з чим банк має право забезпечити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому, ОСОБА_1 розпочав оплату кредиту та процентів замість ОСОБА_2 та в квітні 2016 р. повністю погасив борг. Однак, ОСОБА_2 не віддала ОСОБА_1 сплачені ним кошти. Тому, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та проценти, які були сплачені ним у розмірі 104 028,98 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позову становить 2 783 815,50 грн.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.05.2019 року позовну заяву було залишено без руху, та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.08.2019 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд його задовольнити у повному обсязі.

Представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд у їх задоволенні відмовити у повному обсязі.

14.02.2021 р. на адресу суду від представника відповідача, ОСОБА_2 , надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що кредитні кошти були отримані та використані ОСОБА_2 в інтересах сім`ї, так на час отримання кредиту позивач була одружена із ОСОБА_3 , який є сином позивача, а саме на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим ОСОБА_3 , як чоловік боржника ОСОБА_2 , повинен відповідати за вказаними кредитними зобов`язаннями як солідарний боржник. Крім того, 22 листопада 2006 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 , була продана та частина коштів у розмірі 65 000,00 дол. США була спрямована на часткове погашення кредиту за договором № 126/R від 18.05.2006 р.

21.05.2020 року від представника відповідача надійшла заява про застосування наслідків пропуску позовної давності, в яких останній стверджує, що по частині позовних вимог позивачем пропущений строк позовної давності, посилаючись на те, що позовна заява зареєстрована в Овідіопольському районному суді Одеської області 07.03.2019 року, а тому позовні вимоги щодо відшкодування сплачених Позивачем грошових коштів, сплачених до 07.03.2016 року, є такими, що заявлені з пропуском позовної давності без наведення поважних причин її пропуску.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.05.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 126/R, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді кредитної лінії на суму 70 000,00 дол. США на придбання квартири з 18.05.2006 року термін погашення до 18.05.2021 року із сплатою 11,1 % річних за фактичний період користування кредитом від фактичної суми заборгованості за кредитом.

На забезпеченням виконання кредитних зобов`язань 18.05.2006 року було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 (Іпотекодавець), який діяв як майновий поручитель ОСОБА_2 та ВАТ «Морський транспортний банк» (Іпотекодержатель) домовились, що Іпотекодавець надає в іпотеку нерухоме майно квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , яка належить Іпотекодавецю на праві власності, в забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань перед Іпотекодержателем та Іпотекодержатель має право в разі невиконання Позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку Предмета іпотеки.

17.04.2007 р. було підписано Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 126/R, відповідно до умов якого кредитна лінія зменшилась до 55 000 дол. США.

18.04.2007 року було підписано Додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 126/R, відповідно до умов якого процентна ставка зменшилась до 9%.

11.04.2008 року було підписано Додаткову угоду №3 до кредитного договору № 126/R, відповідно до умов якого кредитна лінія збільшилась до 100 000 дол. США.

23.06.2008 року було підписано Додаткову угоду № 4 до кредитного договору № 126/R, відповідно до умов якого процентна ставка становила 8% річних.

30.01.2009 року було підписано Додаткову угоду № 5 до кредитного договору № 126/R, відповідно до умов якого Позичальника зобов`язали забезпечити виконання зобов`язання іпотекою квартири та договором поруки.

04 січня 2011 року між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_2 підписано Додаткову угоду № 6 до кредитного договору № 126/R щодо внесення змін в кредитний договір у зв`язку зі зміною найменування Банка з Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» на Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк».

З листопада 2009 року на адресу ОСОБА_1 надходили листи від ВАТ «Морський транспортний банк», в яких було зазначено, що ОСОБА_2 не оплачує надані їй кредитні кошти та проценти, в зв`язку з чим банк має право забезпечити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з квитанцій, які були надані Позивачем разом з позовною заявою до суду, ОСОБА_1 сплачував заборгованість за Кредитним договором № 126/R від 18.05.2006 року.

На підтвердження розміру сплачених коштів ОСОБА_1 було надано довідку із банку, вих. № 1245 від 09.07.2018 року, відповідно до якої поручитель ОСОБА_1 у період з грудня 2009 року по 06.04.2016 року погасив заборгованість по кредитному договору № 126/R від 18.05.2006 року в розмірі 104 028,98 доларів США.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 , який виступав як майновий поручитель ОСОБА_2 , повністю погасив заборгованість по кредитному договору № 126/R від 18.05.2006 року в розмірі 104 028,98 доларів США.

У відповідності до ст.11 ЗУ «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Відповідно до ч.3 ст.42 ЗУ «Про іпотеку» майновий поручитель, який виконав основне зобов`язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.

Таким чином, судом встановлено, що законом закріплено право поручителя вимагати від боржника відновлення свого майнового стану, який потерпів змін в результаті виконання ним обов`язку за боржника.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 23.09.2015 р. у справі № 6-466цс15.

У відповідності до ст.533 ЦК України, Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Разом з тим, суд бере до уваги доводи представника відповідача щодо застосування наслідків пропуску позовної давності.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до Правової позиції ВСУ в постанові від 05 квітня 2017 року по справі за № 6-522цс17, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Відповідно до Правової позиції ВСУ в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду в постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч.5 ст.261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

Суд вважає, що враховуючи, що позовна заява була подана ОСОБА_1 до Овідіопольського районного суду Одеської області 07.03.2019 року, то позовні вимоги щодо відшкодування сплачених позивачем грошових коштів, сплачених до 07.03.2016 року, є такими, що заявлені з пропуском позовної давності без наведення поважних причин її пропуску.

Судом встановлено, що з 08.03.2016 року до 07.03.2019 року позивачем 06.04.2016 року були сплачені грошові кошти у розмірі 35 923, 95 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позову дорівнює 961 324,90 грн.

Крім того, судом встановлено, що отримані кошти за Кредитним договором № 126/R були отримані та використані ОСОБА_2 в інтересах сім`ї, так як на час отримання кредиту позивач була одружена із ОСОБА_3 , який є сином позивача, на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами: цільовим використанням кредиту визначеним у п. 1.1 кредитного договору, власним письмовим підтвердженням ОСОБА_3 , викладеним у кредитному договорі, де зазначено, що ОСОБА_3 підтверджує свою згоду на отримання кредиту своєю дружиною ОСОБА_2 , додатковою угодою №2 від 25.05.2006 р. до інвестиційного договору про передачу майнових прав на жилу квартиру №48/3-1 від 12.04.2005 р., договором доручення від 11.05.2006 р. укладеним ОСОБА_3 з Агентством нерухомості «Атланта».

Відповідно до ст.65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Враховуючи правові позиції, які викладені у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16 та від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16, згідно з якими у подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбану за рахунок позичених грошових коштів квартиру, внаслідок укладення договору позики виникає також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, перед позивачем (кредитором) мають виступати як солідарні боржники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім того, судом встановлено, що 22 листопада 2006 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 , була продана та частина коштів у розмірі 65 000,00 дол. США була спрямована на часткове погашення кредиту за договором № 126/R від 18.05.2006 р.

Тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 , який є чоловіком боржника ОСОБА_2 , повинен відповідати за вказаними кредитними зобов`язаннями як солідарний боржник.

З урахуванням того, що ОСОБА_3 повинен відповідати як солідарний боржник за вказаними кредитними зобов`язаннями, то з ОСОБА_2 підлягають стягненню грошові кошти, які складають половину суми 35 923, 95 доларів США та складає 17 961,98 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позову дорівнює 480 662,45 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за Кредитним договором № 126/R в розмірі 480 662,45 грн.

В задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір має бути покладений на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 9605,00 грн.

Враховуючи, що позов має бути задоволений частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 658,78 грн.

Керуючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 89, 141, 197, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість за Кредитним договором № 126/R в розмірі 480 662,45 грн. (чотириста вісімдесят тисяч шістсот шістдесят дві грн. 45 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 , ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 658,78 грн. (одна тисяча шістсот п`ятдесят вісім грн. 78 коп.)

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вруче но у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 28.05.2021 року.

Суддя А.І.Бочаров