Справа № 535/877/20
Провадження № 2/535/33/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді - Мальцева С.О., секретар судового засідання Білик Н.О., за участю: позивача (відповідача) ОСОБА_1 , відповідача (позивача) ОСОБА_2 , представників сторін адвокатів: Захарова Т.Г., Сідько С.І., представника третьої особи: Лоханчук М.П. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Котелевської селищної ради, про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначення місця проживання дітей та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Котелевської селищної ради про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання дітей, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням змін, просив: визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 за його місцем проживання; стягнути з ОСОБА_2 , аліменти на утримання двох дітей, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня подання заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття; розподілити судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 послався на те, що 29 серпня 2003 року між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб, в якому народилися діти: донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між сторонами розірвано відповідно до рішення суду 04.07.2020 р. Після розірвання шлюбу сторони деякий час проживали разом, не підтримуючи шлюбних відносин, та 30.08.2020 року ОСОБА_2 самостійно переїхала на постійне місце проживання до своєї матері за адресою: АДРЕСА_1 , а він з дітьми залишився проживати за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 . Після того, як ОСОБА_2 самостійно залишила постійне місце проживання дітей, спорів між ними щодо визначення місця проживання дітей не виникало та вона, під час свого переїзду не виявила бажання та не вчиняла жодних дій щодо зміни їх місця проживання, а тому діти продовжили проживати разом з ним. Вважає, що обидва з дітей виявляють особливу прихильність саме до нього, в тому числі зазначає, що він опікується їх майновими і немайновими правами, психологічним станом, турбується про процес їх навчання в школі, відвідує батьківські збори. Між дітьми існує тісний зв`язок, вони люблять, дружать і захищають один одного. Діти проживають у звичних для них матеріально-побутових умовах, мають окрему пристосовану і обладнану кімнату та не бажають змінювати звичне для них середовище на нове, про що прямо заявляють йому, а тому будь-яка зміна місця та умов проживання дітей спричинить для них додатковий стрес, який негативно вплине на них. Також позивач послався на те, що він зареєстрований і проживає разом з дітьми, та батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому враховуючи, що ОСОБА_2 офіційно працевлаштована та отримує заробітну плату, а тому просив стягнути аліменти у частці від її доходу на двох дітей у розмірі 1/3 частини усіх доходів платника аліментів (а.с. 1-2; 63-69)

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просила: визначити місце проживання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері дітей; стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття; розподілити судові витрати.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 послалась на те, що 29 серпня 2003 року вона з ОСОБА_1 уклали між собою шлюб, який було розірвано на підставі рішення суду 14 липня 2020 року. Зазначила, що в силу складних життєвих обставин, та створення ОСОБА_1 неможливих умов для спільного подальшого проживання, ОСОБА_2 , вона змушена була переїхати до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де вона є співвласником. Після припинення шлюбних відносин, в силу особистих неприязних відносин ОСОБА_1 , позбавив її права користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_2 , який є спільно нажитим майном подружжя, що змусило її переїздити до іншого житлового будинку, та створювати необхідні умови для проживання дітей. Для облаштування житла для проживання дітей, їй потрібен був певний період часу. За попередньою домовленістю колишнього подружжя, на період по створенню умов для проживання дітей, діти мали тимчасово пожити в спільному будинку подружжя, а опісля, діти продовжать проживати з матір`ю. За період припинення спільного проживання, вона не припиняла догляду, опіки, спілкування та утримання дітей, підтримувала соціальні зв`язки з дітьми, підтримувала їх емоційно, забезпечувала матеріально, турбувалася про стан їх здоров`я, забезпечувала необхідним харчуванням, одягом, та іншими необхідними для життя речами. Відвідувала їх в школі, спілкувалася з педагогами підтримувала їх в складних життєвих ситуаціях. Однак, ОСОБА_1 вчиняються перешкоди у її спілкуванні з дітьми. Всі спроби вирішити питання про проживання дітей з нею залишилися без результату, та він у супереч інтересам дітей утримує їх за місцем свого проживання (а.с. 39-47).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 зазначила, що просить відмовити у задоволенні позовних вимог, які були змінені, в повному обсязі та задовольнити її зустрічну позовну заяву вважає їх не обґрунтованими та безпідставними (а.с. 85-89).

У відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_8 відповідач ОСОБА_1 зазначив, що вважає, що відповідач ОСОБА_2 не довела законності і обґрунтованості позивних вимог, що виключає їх задоволення судом (а.с. 73-76).

У судовому засіданні позивач (відповідач) ОСОБА_1 та його представник Захаров Т.Г. , просили задовольнити їх позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, посилаючись на обставини та підстави, які зазначені у позовній заяві, відзиві на зустрічну позовну заяву та відповіді на відзив.

Відповідач (позивач) ОСОБА_2 та її представник Сідько С.І. , просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задовольнити зустрічну позовну заяву, посилаючись на обставини та підстави, які зазначені у зустрічній позовній заяві та у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи Лоханчук М.П. підтримали наданий висновок про розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей та на його підставі просила суду задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Розглянувши первісні та зустрічні позовні вимоги, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органами опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Стаття 3 «Європейської конвенції про здійснення прав дітей» серед основних процесуальних прав дитини визначає також право висловлювати свою думку і право бути поінформованою, в тому числі про можливі наслідки врахування цієї думки та про можливі наслідки будь-якого рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною

(як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Так, згідно рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 14.07.2020 р. шлюб, зареєстрований 29.08.2003 р. відділом РАГС Котелевського районного управління юстиції Полтавської області, за актовим записом №56 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - розірвано (7-8).

Згідно копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 від 11.01.2008 р. вбачається, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є батько: ОСОБА_1 та мати ОСОБА_2 , про що в Книзі реєстрації народжень 11.01.2008 р. зроблено відповідний актовий запис за №04. (а.с.9).

Згідно копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 від 27.01.2014 р. вбачається, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є батько: ОСОБА_1 та мати ОСОБА_2 , про що 27.01.2014 року складено відповідний актовий запис №12. (а.с. 10).

Довідкою В.о. селищного голови Тимошенко Н.В. від 16.09.2020 р. за №4409 стверджується, що в господарстві за адресою: АДРЕСА_2 зареєстроване місце проживання: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11)

Актом обстеження умов проживання від 30.11.2020 р., який затверджено начальником служби з питань опіки та піклування Сідненко Н.П. у вище вказаному будинку стверджується, що житлово-побутові умови проживання сім`ї ОСОБА_11 - задовільні (а.с.80).

Судом з`ясовано, що власниками житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 є сторони по справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та спору між ними, який би вирішувався в судовому порядку, як-то: про поділ спільного майна колишнього подружжя та визначення права користування на час розгляду справи не має.

Із довідки про заробітну плату та інші прибутки за 2020 р. гр. ОСОБА_1 вбачається, що він працює в СК «Дружба» на посаді тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва та за період березень, 2020 та серпень 2020 отримав загальну суму прибутку 97 463 грн. 87 коп. (а.с. 12).

Із довідки про заробітну плату та інші прибутки за 2020 р. гр. ОСОБА_2 вбачається, що вона працює в СК «Дружба» на посаді оператор машинного доїння та за період березень, 2020 по серпень, 2020 отримала загальну суму прибутку 65 285 грн. 39 коп. (а.с. 13).

Із копії довідки до акта огляду медико-соціальною акспертної комісії Серія АВ №0851258 від 07.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 є інвалідом другої групи, інвалідність встановлена до 01.12.2018 р. (а.с 50).

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 04.09.2006 р. вбачається, що будинок за адресою АДРЕСА_3 належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової власності гр. ОСОБА_12 1/6, та членам його сім`ї ОСОБА_13 - 1/6, ОСОБА_2 - 1/6, ОСОБА_11 - 1/6, ОСОБА_14 - 1/6, Гудзю - 1/6. (а.с 51).

Із нотаріально завіреної заяви ОСОБА_12 від 25.05.2021 р. вбачається, що ОСОБА_12 цією заявою повідомляє про те, що вона не заперечує проти постіного проживання у вищевказаному будинку її дочки ОСОБА_2 та онуків ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 203).

Від інших співвласників вище зазначеного будинку ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 нотаріально завірених заяв суду надано не було.

Акту обстеження умов проживання за вище вказаною адресою суду надано не було.

З місця роботи ОСОБА_2 характеризується позитивно, про що свідчить характеристика надана головою сільськогосподарського кооперативу «Дружба» ОСОБА_15 від 30.11.2020 р. (а.с. 90).

З характеристики ОСОБА_5 , учениці 8-А класу Котелевської гімназії №1 імені С.А. Ковпака Полтавської області від 27.11.2020 р. наданої Директором гімназії Довгуша В.В. та класним керівником Цвентух Л.І. вбачається, що батько приділяє належну увагу вихованню дитини, заохочує до успіхів у навчанні. Тримає постійний контакт з класним керівником, відповідально реагує на проблеми (а.с. 70).

З характеристики на учня 1 - Б класу Котелевської гімназії №1 імені С.А. Ковпака Кашуби Т.А. ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.11.2020 р. наданої Директором гімназії Довгуша В.В. та класним керівником Шеремет Т.М. вбачається, що на даний час хлопчик проживає разом з татом і старшою сестрою. За три місяця навчання у школі класний керівник спілкувалися лише з татом. У всіх питаннях, які стосуються навчання та виховання теж зверталася лише до ОСОБА_1 (а.с. 71).

Письмових доказів того, що ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні, чи побаченні з дітьми, а також у їх вихованні, суду не надано.

Згідно висновку про розв`язування спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей, який надано службою у справах дітей від 12.01.2021 р. №01-23/12 вбачається, що враховуючи думку дітей ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , Котелевська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, прийшла до висновку про доцільність визначення місця проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із батьком ОСОБА_1 (а.с. 125-126).

Положеннями статті 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається зі згоди батьків, а по досягненні дитиною 10 років - зі спільної згоди батьків та самої дитини. По досягненні дитиною 14 років, коли батьки проживають окремо, місце проживання визначається дитиною.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Судом також безпосередньо у судовому засіданні з`ясована думка дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та вони, кожен окремо, відповіли, що хотіли б проживати з батьком і просили їх не розлучати, проти спілкування з мамою не заперечували.

Щодо допитаних свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , то суд не враховує їх показання у даній справі, кожного окремо та загалом, так як вони є родичами та близькими людьми між собою, друзями, як з боку відповідача так з боку позивача, а тому суд вважає їх показання такими, що лише направлені на підтримку суб`єктивної думки своєї сторони по справі, а не свідчать про реальний та об`єктивний стан речей щодо інтересу дітей в питанні визначення їх місця проживання та їх прихильність до одного з батьків.

Отже, при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дітей, суд виходить виключно з бажання дітей, найкращих інтересів дітей та їх прихильності до кожного з батьків.

Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, найкращих інтересів дітей, розвитку дітей в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та прихильності дітей до кожного з батьків, а також фактичне місце проживання дітей з народження за тією ж адресою де зараз проживає батько: АДРЕСА_2 , а спільними власниками даного будинку є сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , враховуючи бажання дітей так і проживати надалі з батьком та не розлучати їх, суд приходить до висновку, що в найкращих інтересах дітей, необхідно задовольнити позов ОСОБА_1 , та визначити їх місце проживання разом з батьком за вище вказаною адресою.

Разом з цим, обставин, які б давали підстави суду для висновку, що визначення місця проживання дітей з матір`ю ОСОБА_2 , що фактично приведе до зміни місця проживання дітей, буде мати дійсно більш позитивний вплив на них, не вбачається та судом не встановлено.

З огляну на вищевикладене, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей з ним, то зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволенню не підлягає.

Суд, вважає необхідним зауважити, що визначення місця проживання дітей з батьком по своїй суті не є розлученням матері з дітьми та не можна тлумачити як наявність у батька переваги перед матір`ю, оскільки ОСОБА_2 має по відношенню до дітей такі ж особисті немайнові права і обов`язки, як і ОСОБА_1 і жодним чином не втрачає прав, заснованих на спорідненості з дітьми.

У відповідності до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Конституційний обов`язок батьків щодо утримання дітей знайшов своє закріплення і в ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками свого обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Статтею 183 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини , частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( ч. 2 ст. 182 СК України ).

При цьому статтею 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про визначення місця проживання дітей з ОСОБА_1 , з огляду на відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом на користь позивача ОСОБА_1 за первісним позовом аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей - є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову та згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми виплати за один місяць.

Витрати на правову допомогу сторони просили суд не вирішувати.

Судові витрати віднести за рахунок держави, так як ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи та звільнена від сплати судового збору.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.161, 180-183 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12,13,81,141,259,263-267, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Котелевської селищної ради, - про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та визначення місця проживання дітей - задовольнити повністю.

Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за його місцем проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей, починаючи з 22 вересня 2020 року.

У частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення підлягає негайному виконанню.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа: Служба у справах дітей Котелевської селищної ради, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання дітей - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Котелевський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасники справи:

Позивач (Відповідач): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: Захаров Тарас Григорович , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач (Позивач): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача-адвокат: Сідько Світлана Іванівна, вул. Полтавський шлях,239, смт Котельва Полтавської області.

Третя особа: представник служби у справах дітей Котелевської селищної ради Лоханчук Марина Петрівна, адреса: смт Котельва Полтавської області вул. Полтавський шлях,224.

У повному обсязі рішення складено 04.06.2021.

Суддя: С.О. Мальцев