Єдиний унікальний номер 235/6125/20
Номер провадження 22-ц/804/645/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2021 року м. Бахмут
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мірути О.А.
суддів: Тимченко О.О., Хейло Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2020 року про відмову у забезпеченні доказів у цивільній справі № 235/6125/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності, поділ спільного майна подружжя, виплату компенсації, (суддя Назаренко Г.В.),
18 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із заявою про забезпечення доказів, в обґрунтування якої зазначив, що 11 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до нього про визнання приватною власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.
23 вересня 2020 року він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, його поділ та стягнення грошової компенсації вартості майна, на обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана 06 грудня 2004 року за гроші, отримані від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 02.04.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Димитрівського нотаріального округу Шиманським Є.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1206 (вартість квартири була визначена у розмірі 76 143 грн) та квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору про наміри та завдаток від 27.11.2014р. (вартість квартири була визначена у розмірі 160 000 грн.).
Копії зазначених документів були додані ОСОБА_2 до позовної заяви про визнання приватною власністю та витребування майна з чужого незаконного володіння, а він, в свою чергу, позбавлений можливості надати оригінали цих документів, оскільки вони зберігаються безпосередньо у відповідача за адресою її проживання, до якої він не має доступу.
Крім цього, у відзиві на його позовну заяву відповідач обґрунтовує свої заперечення проти позову посиланням на договір про наміри та завдаток від 27.11.2014р. , який не додає, чим позбавляє можливості встановити та перевірити вартість майна, що нею було відчужено, та за рахунок якого відповідач придбала майно, що він просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності.
Відсутність договору купівлі-продажу зазначеної кватири позбавляє позивача можливості довести в суді свої доводи в частині того, що транспортний засіб Wolkswagen Passat, д/н НОМЕР_1 , був придбаний саме за кошти, що були отримані ним як заробітна плата, а не за кошти відповідача від відчуження двох вищезазначених квартир.
Крім того, повний, всебічний та об`єктивний розгляд справи неможливий без витребування та огляду такого письмового доказу як договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , оскільки він дозволить встановити дійсну вартість та технічний стан зазначеної квартири на час її придбання, що необхідно для призначення судової будівельно-технічної експертизи та доведення ним позовних вимог в частині придбання під час шлюбу вищевказаного транспортного засобу, так як кошти від продажу двох вищевказаних квартир відповідач витратила безпосередньо на придбання зазначеної квартири, а не вказаного транспортного засобу.
На підставі наведеного, з метою обґрунтування позовних вимог та спростування доводів, зазначених у відзиві, заявник просить забезпечити докази шляхом витребування у ОСОБА_2 оригіналу та копії договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , оригіналу та копії договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 .
Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів шляхом витребування оригіналів та копій письмових доказів відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення доказів, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема на те, що судом першої інстанції при постановленні ухвали не враховано, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, у відповідності до ст. 116 ЦПК України.
Зауважує на тому, що наприкінці листопада 2020 року він отримав від відповідача відзив на позовну заяву про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності, поділ спільного майна подружжя , виплату компенсації. Свої заперечення з приводу позовних вимог відповідач обґрунтовує, зокрема, посиланням на договір про наміри на завдаток від 27.11.2014 року. Поряд з цим, стороною позивача у заяві зазначалося, що зазначений договір про намір на завдаток від 27.11.2014 року по перше не доданий у додатках до відзиву на позовну заяву, так як само як не доданий у повному обсязі у додатках у справі № 235/4957/20, з якого вбачається навмисне ігнорування відповідачем приписів Цивільного процесуального кодексу в частині надання іншим учасникам справи письмових доказів у разі обґрунтування своїх заперечень до позову з посиланням на конкретні письмові докази. По-друге, договір про намір та завдаток не є остаточним документом на підставі якого здійснюється відчуження перехід права власності на майно. По третє, остаточну вартість майна, за яку було відчужено майно, у даному випадку, квартири за адресою: АДРЕСА_3 , можливо встановити та перевірити лише на підставі договору купівлі продажу зазначеної квартири.
Звертає увагу суду, що не можливо перевірити заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву в частині вартості майна, що було нею відчужено та за рахунок якщо відповідач придбала майно, яке позивач просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності, а також відсутність договору купівлі-продажу зазначеної квартири позбавляє позивача можливості довести суду свої доводи в частині того, що зокрема транспортний засіб Wolkswagen Passat, д/н НОМЕР_1 , був придбаний саме за кошти, що були отримані ним як заробітна плата, а не за кошти відповідача від відчуження двох вищезазначених квартир. Окрім того, розгляд справи неможливий без витребування та огляду письмового доказу, як договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 . Вважає, що зазначений доказ дозволить встановити дійсну вартість та технічний стан зазначеної квартири та на час її придбання.
Відзиви на апеляційну скаргу від осіб, які беруть участь у справі до суду не надходили.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 , доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.
Інші учасники в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 у відповідності до ст. ст. 116, 117 ЦПК України, звернувся до суду з заявою про забезпечення доказів шляхом витребування копій доказів у відповідача ОСОБА_2 , з одночасним наданням оригіналів для огляду та посвідченням судом, а саме витребувати у ОСОБА_2 оригінал та копію договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_5 , витребувати у ОСОБА_2 оригінал та копію договору купівлі-продажу кватири АДРЕСА_4 .
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів того, що є підстави припускати, що засоби доказування можуть бути втрачені. Заявлені ОСОБА_1 вимоги в порядку ст.116 ЦПК України по суті є клопотаннями про витребування доказів в порядку ст.84 ЦПК України та про витребування у відповідача оригіналів письмових доказів в порядку ч.6 ст.95 ЦПК України, адже обставини, які на його думку вказують на наявність підстав припускати, що збирання та подання оригіналів та копій правовстановлюючих документів на квартиру для нього є утрудненим, є зберігання їх у відповідача за місцем проживання і відсутність у нього доступу до її житла.
Колегія судів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до чч.1-3 ст.116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.
Згідно вимог п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України, у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати та зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.
Забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення, потрібні для вирішення справи, але, насамперед, спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов, суд може вжити заходів для забезпечення доказів.
Отже, процесуальним порядком та механізмом забезпечення доказів передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення доказів, має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність, тощо).
Аналіз норм права, що регулюють порядок вирішення вказаного питання, дає можливість зробити висновок про те, що задовольняючи заяву про забезпечення доказів, суд має пересвідчитися в тому, що у особи, яка бере участь у справі є складнощі в отриманні документів, тобто об`єктивної неможливості одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто, через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний та фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержанню та поданню доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце, коли, незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося.
Крім того, основною складовою обґрунтованості заяви про витребування доказів необхідна доведеність обставин, що існують достатні підстави вважати, що такі докази будуть втрачені в подальшому.
Така позиція викладена Верховним Судом в Ухвалі від 02 травня 2019 року у справі № 3д/9901/2/19 при вирішенні питання про забезпечення доказів.
За результатами розгляду заяву про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову в задоволенні заяви (ч. 5 ст. 118 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду з заявою про забезпечення доказів ОСОБА_1 не навів підстав, які дають можливість припускати, що засоби доказування можуть бути втрачені, їх збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим.
При цьому не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при постановленні ухвали не враховано, що він звернувся до суду з заявою, у відповідності до ст. 116 ЦПК України, при цьому зауваживши на тому, що між ним та відповідачкою виник спір та наявні конфліктні стосунки та для перевірки заперечень відповідача викладені у відзиві на його позовну заяву відповідач відмовляється надати заявнику будь-які документи на придбане у шлюбі майно.
Апеляційний суд зауважує, що звернення до суду з відповідною заявою про забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, це не лише спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення, або потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати має ґрунтуватися на об`єктивних фактах. Тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.
Однак, заявником не наведено достатніх підстав, які дають можливість припускати, що засоби доказування можуть бути втрачені, а їх збирання або подання стане згодом неможливим чи утрудненим. При цьому колегія суддів вважає, що заявником не зазначено про вжиття ним достатніх заходів для отримання доказів самостійно або ж відмови у їх наданні, що виключає наявність підстав для вжиття заходів забезпечення доказів в порядку ст.ст.116-118 ЦПК України.
На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, а викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

Повний текст постанови складено 17.02.2021 року

Суддя: