№ 207/2491/19
№ 2/207/400/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.

при секретарі Сівачук А.А.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Жидков Володимир Юрійович про усунення від права на спадкування за законом, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Жидков В.Ю. про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Жидков В.Ю. про усунення від права на спадкування за законом, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на нерухоме майно.

11 січня 2021 року позивач за первісним позовом ОСОБА_5 через канцелярію суду надала заяву про залишення її позову без розгляду.

Ухвалою суду від 11 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Жидков Володимир Юрійович про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним залишено без розгляду.

Звертаючись до суду, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78 років, помер її батько ОСОБА_6 , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 573 Баглійським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, з яким вони проживали разом, вели спільне господарство. Прізвище ОСОБА_7 змінено на ОСОБА_8 у зв`язку з укладанням 14.10.1989 року шлюбу, актова запис за № 768 зроблено міським ЗАГС м. Дніпродзержинськ. Відповідач по справі є її сестрою по батькові.

Будинок АДРЕСА_1 належав її батькові ОСОБА_6 та її матері ОСОБА_9 (які не були ніколи одружені) на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу від 29.07.1983 року, посвідчений державним нотаріусом 2-ї Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2991 (надалі будинок). Вона постійно мешкала з батьками та піклувалася про них до їхньої смерті, на даний час зареєстрована та мешкає в будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_9 , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 1101 Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Після її смерті вона успадкувала 1/2 частину будинку, про що приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Жидковим Володимиром Юрійовичем 26.12.2016 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за № 942, спадкова справа № 38/2016. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер витягу: 76967943 від 26.12.2016 року за нею зареєстровано право приватної власності на 1/2 частину будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104 після смерті матері. Інша 1/2 частина будинку, як спадкового майна, після смерті батька ОСОБА_6 , вони успадкували разом з відповідачем, а саме по 1/4 частині будинку, про що приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Жидковим Володимиром Юрійовичем 26.12.2016 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за № 944, спадкова справа № 37/2016. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер витягу: 76985891 від 26.12.2016 року за нею зареєстровано право приватної власності на 1/4 частину будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 104. Відповідачка теж отримала у спадок 1/4 частину будинку про що, приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Жидковим Володимиром Юрійовичем 28.12.2016 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за № 955, спадкова справа № 37/2016. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 171078408 від 20.06.2019 року, за відповідачкою зареєстровано право власності на 1/4 частину будинку номер запису про право власності: 18367173 від 28.12.2016 року.

06.06.1995 року її батько ОСОБА_6 переніс інфаркт головного мозку - інсульт, який у подальшому в зв`язку зі значним ушкодженням здоров`я, мав негативні та незворотні наслідки: правосторонній гемопорез, елементи сенсорної моторної афазії, порушення функцій ходьби середнього ступеня, гіпертонічна хвороба 3-го ступеня, затруднення мовлення, тобто був частково паралізованим, не міг фізично самостійно забезпечувати умови свого життя, а тому, потребував стороннього догляду, допомоги і піклування, яке вона йому надавала. Батькові надали третю групу інвалідності і за станом здоров`я він перебував на диспансерному обліку у зв`язку з перенесеним інфарктом головного мозку та був вимушений звільнитися з роботи - трудова книжка батька, запис № 12 від 26.10.1995 року: «Уволен по п.2 ст. 40 КЗоТ України «состояние здоровья инвалидн. III группы» (мовою оригіналу), бо не міг самостійно ходити на роботу. Всі ці роки, починаючи з 1995 року до смерті батька, а це 21 рік, вона здійснювала за ним догляд, так як він, через похилий вік, інвалідність в наслідок перенесеного інфаркту головного мозку, інших хвороб, не був здатний навіть до самообслуговування був безпомічним. Вона купувала ліки та лікувала його, бо батько проходив курси лікування, перебував на лікуванні у медичних установах, спостерігався дільничним лікарем за місцем проживання, а тому, вона доглядала, прала, купувала та готувала їжу, прибирала та т.і., підтримувала морально та матеріально батька. Після смерті поховала власним коштом, влаштувала помини (в день поховання, 9-ть днів, 40 днів, пів року, рік, і т.д.), відповідачкою ж не було надано жодної копійки. Вона приїхала на сороковини та почала розпитувати, що залишилось від батька зі спадщини. Єдиний раз, коли вона приїздила до них, був 1975 рік, для вирішення питання як батько буде надавати їй матеріальну допомогу, після досягнення нею віку повноліття. До цього та після цього вона не спілкувалась з батьком, а тому і не піклувалася про батька, який перебував у безпорадному стані, не відвідувала його, не надавала допомоги у догляді, якої він потребував за станом здоров`я, матеріально теж не допомагала, не цікавилась життям батька взагалі, навіть телефоном, також ігнорувала прохання батька приділяти увагу, турботу та допомагати йому, провідувати його.

Вона дійсно мешкає та користується спадковим майном будинком, платежі та комунальні послуги, які необхідно сплачувати, вона сплачувала та сплачує, бо батько отримував мінімальну пенсію, а тому придбання ліків, їжі, сплата комунальних послуг, речей, утримання будинку та т.і., без її матеріальної підтримки, зробило б його дуже нужденним.

Відповідачка спадковим майном не цікавилась і не цікавиться досі, вона за свій кошт робить ремонт у будинку, підтримує його у належному технічному стані, а це великі витрати, бо будинок збудований у 1950 році, тобто 70 років тому, усе старе та потребує заміни. Відповідачка навіть не пропонує матеріальної допомоги на технічну підтримку будинку у належному стані, поклавши ці обов`язки тільки на неї, як і в інших питаннях, що стосувалися батька та його життя.

На підставі зазначеного, позивач в позовній заяві просила суд: усунути від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця - ОСОБА_6 , актова запис про смерть № 573 - ОСОБА_5 ; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом НВІ 382930, видане 28.12.2016 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Жидковим Володимиром Юрійовичем, зареєстровано в реєстрі за № 955 на ім`я ОСОБА_5 після ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 недійсним; скасувати державну реєстрацію права власності на 1/4 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими, надвірними будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , номер запису про право власності: 18367173 від 28.12.2016 р.; визнати за ОСОБА_1 набуття права власності на 1/4 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими, надвірними будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 , яка належала померлому спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 29.07.1983 р. Другою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 2991, зареєстрованого в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації 16.08.1083 р. в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 66 та яка складається з: А-1 житловий будинок, загальною площею 49,7 м.кв., житловою площею 30,1 м.кв., Б-1 літня кухня, В-1 сарай, Г-1 вбиральня, 1 колодязь, 2,3 огорожі, 4 водопровід, п/д підвал.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, обґрунтувавши їх доказами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовної заяви в повному обсязі з підстав наведених в відзиві на зустрічну позовну заяву. В обґрунтування зазначили, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_6 . Приблизно у віці 3-х років її батько, ОСОБА_6 , пішов від матері ОСОБА_10 , при цьому їх донька ОСОБА_5 залишилася проживати разом з матір`ю.

ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати Відповідача за зустрічним позовом, ОСОБА_10 померла. З батьком вони розлучені не були, а тому шлюб між ними було припинено внаслідок смерті дружини. Коли мати Відповідача за зустрічним позовом померла, останній було 13 років, а тому вона залишилася проживати з бабусею за адресою: АДРЕСА_2 .

Знаючи про те, що у ОСОБА_5 є батько, який перераховував аліменти на її утримання з КСП Дзержинець, та намагаючись з ним зустрітися, у віці 16 років (1974 рік), Відповідач за зустрічним позовом зателефонувала директору КСП (совхозу) та попросила, щоб той дав їй адресу батька, ОСОБА_6 . На що директор совхозу доповів, що запитає згоду у батька і лише у разі, якщо останній не буде заперечувати надасть їй усю необхідну інформацію.

Через деякий час після дзвінка до ОСОБА_5 завітав міліціонер ОСОБА_11 , який відрекомендував себе як родич батька зі сторони нової дружини, а саме рідний брат ОСОБА_9 та запропонував проїхати з ним для побачення з батьком, ОСОБА_6 .

Враховуючи, що ОСОБА_5 ніколи не бачила свого батька та тим паче родичів зі сторони нової дружини, вона злякалася та відмовилася з ним їхати.

Через декілька днів після візиту вказаного чоловіка, до професійно-технічного будівельного училища № 24 (що знаходилося у м. Дніпродзержинську по пр. Б. Хмельницького) до ОСОБА_5 приїхав раніше невідомий їй чоловік. Після чого вони разом пройшли до директора де встановили, що вказаний чоловік є її батьком - ОСОБА_6 , який на підтвердження своєї особи надав паспорт та запропонував поїхати з ним додому (КСП Дзержинець) та познайомитися з його новою родиною та рідною сестрою зі сторони батька - ОСОБА_12 .

Оскільки, а ні ОСОБА_5 , а ні директор ПТУ раніше ніколи не бачили ОСОБА_6 , останній погодився надати дозвіл ОСОБА_5 , поїхати до свого батька лише у разі, якщо той залишить свій паспорт.

Після того як батько Відповідача за зустрічним позовом залишив свій паспорт у директора ПТУ, як гарантію того, що з ОСОБА_13 нічого не станеться вони разом поїхали до батькової нової родини, які проживали у виділеній ним квартирі в КСП Дзержинець.

У той вечір 1974 року, ОСОБА_5 , зустрічала уся нова родина батька, було накрито гарний стіл та запрошено родичі зі сторони нової дружини.

Увесь вечір ОСОБА_5 та її батько, ОСОБА_6 , говорили та довідувалися про життя один одного, після чого ОСОБА_5 повернулася до гуртожитку.

Саме вказаний вечір, був тим днем коли ОСОБА_5 здобула, як вона тоді вважала, нову родину.

З того дня ОСОБА_5 почала спілкування зі своїм батьком, приїздила до нього у гості, а ОСОБА_6 час від часу відвідував її у гуртожитку.

Натомість, через три роки після свого знайомства з батьком, приблизно коли ОСОБА_14 вже було 18 років (1976 рік), остання знову відвідала свого батька та вперше залишилася у нього, щоб переночувати.

Тієї ночі 1976 року ОСОБА_15 , прокинулася від криків, які доносилися з сусідньої кімнати її батька та його нової дружини, які сварилися саме через те, що матері Позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_9 , не подобалося, що ОСОБА_15 з`явилася у їхньому житті, та на її думку руйнує їх шлюб.

Після тієї сварки ОСОБА_15 не бажаючи, щоб новий шлюб батька розпався, вже не приїздила до нього у гості, натомість підтримувала з ним спілкування, оскільки останній провідував її у гуртожитку.

У 18-ть років ОСОБА_5 закінчила ПТУ та пішла працювати.

Під час свого спілкування з батьком, останній неодноразово казав ОСОБА_5 , що збирається купити житловий будинок, який після його смерті залишиться дітям, а саме: ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , натомість зі слів батька, він ще не зібрав необхідної суми грошей, щоб придбати власний будинок.

Оскільки, ОСОБА_15 вже працювала, приблизно з 18 по 21 рік життя, вона фактично з кожної своєї заробітної плати давала батькові кошти, щоб останній міг реалізувати свою мрію та придбати власний будинок.

11 серпня 1979 року ОСОБА_15 уклала шлюб з ОСОБА_17 , про що Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено актовий запис №763.

Таким чином, перебуваючи у офіційному шлюбі ОСОБА_15 вже не мала можливості давати гроші батькові на будинок, що дуже його обурило та стало підставою для припинення їх спілкування.

Наприкінці липня 2016 року до ОСОБА_5 за адресою її мешкання: АДРЕСА_2 , завітали родичі зі сторони ОСОБА_1 , а саме дружина брата - ОСОБА_18 (дівоче прізвище ОСОБА_19 ), яка повідомила, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та запросити її на 40-й день поминок смерті батька.

На питання, чому її ніхто не повідомив, ОСОБА_18 (дівоче прізвище ОСОБА_19 ) сказала, що батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли йшов до ванної кімнати. На питання стосовно того, чому її не повідомили про смерть батька, щоб вона могла з ним попрощатися, ОСОБА_18 (дівоче прізвище ОСОБА_19 ) нічого не відповіла, натомість під час зустрічі з сестрою ОСОБА_1 , остання повідомила, що була заклопотана похованням батька, а тому не було часу її сповіщати.

Таким чином, не заслуговують на увагу суду твердження Позивача за зутрічним позовом стосовно того, що вона сама здійснила поховання батька, в обґрунтування начебто ухилення Відповідача за зустрічним позовом у похованні батька, остільки остання до 40-денних поминок навіть не знала про те, що її батько помер.

Майже наприкінці закінчення 6-ти місячного строку для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , запитала у ОСОБА_1 чи зверталася остання до нотаріуса для прийняття спадщини та до кого саме, щоб вона також могла реалізувати своє право на прийняття спадщини. Натомість, ОСОБА_1 , відмовила ОСОБА_5 у наданні такої інформації.

Після чого, в листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернулася до державної нотарільної контори з запитом про те чи відкривалася ними спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , на що отримала відповідь про те, що спадкова справа відкрита приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Жидковим Володимиром Юрійовичем.

22 листопада 2016 року ОСОБА_5 звернулася до приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Жидкова Володимира Юрійовича з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Таким чином, трирічний строк з якого необхідно обраховувати початок перебігу позовної давності почався 22 листопада 2016 року та закінчився 22 листопада 2019 року, коли Позивач за зустрічним позовом могла звернутися за захистом своїх прав та інтересів, у разі якщо дійсно вважала, що існують об`єктивні обставини щодо усунення від спадкування ОСОБА_5 у відповідності до ч.5 ст. 1224 ЦК України.

Натомість, повністю визнаючи право на спадкування Відповідача за зустрічним позовом, ОСОБА_1 жодного разу не підіймала питання про усунення ОСОБА_5 від права на спадкування після смерті батька, а тому є усі підстави для застосування до даного спору наслідків пропущення строку позовної давності.

Додатково необхідно відмітити, що 29.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_5 , про тлумачення заповіту та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом (фотокопія позову додається).

За результатом розгляду справи № 175/5011/16-ц Дніпровський апеляційний суд прийняв постанову від 30.01.2019 року, якою скасував рішення суду першої інстанції та відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову про тлумачення заповіту та визнання за нею права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом.

Враховуючи викладене та ті обставини, що Позивач жодного разу не оспорювала право ОСОБА_5 на спадкування після смерті батька ОСОБА_6 , як під час розгляду справи № 175/5011/16-ц Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, так і під час розгляду справи № 207/2491/19 Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська (у попередньому складі суду) та була обізнана про існування іншого спадкоємця, вказана позовна заява є безпідставною та такою, що подана з пропуском строку позовної давності.

Враховуючи, що трирічний строк з якого необхідно обраховувати початок перебігу позовної давності почався 22 листопада 2016 року та закінчився 22 листопада 2019 року, просить застосувати наслідки пропуску позовної давності та відмовити ОСОБА_20 у задоволенні позову.

Крім того, обґрунтування свого позову позивачка послалась на ч.5 ст. 1224 ЦК України згідно якої за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

Крім того, при розгляді таких справ суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги саме від цього спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Натомість, як вбачається з позовної заяви стороною не подано жодних доказів, які б засвідчили перед судом, що Відповідач за зустрічним позовом усвідомлюючи свій обов`язок по утриманню батька, маючи таку можливість, свідомо ухилялися від обов`язку по утриманню батька.

Крім того, Позивачем за зустрічним позовом взагалі залишено поза увагою та нічим об`єктивно не підтверджено обставини того: «Чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця ОСОБА_5 , за умови отримання її від Позивача за зустрічним позовом, та чи могла ОСОБА_5 її повноцінно надавати перебуваючи в іншому місті».

Звернули увагу, що ухилення від виконання обов`язків щодо утримання і догляду спадкодавця повинно бути підтверджено належними доказами, такими як: вироком суду або матеріалами цивільної справи про стягнення аліментів, або іншими наданими доказами, що підтверджують ухилення від виконання цих обов`язків спадкоємцями.

Позивачем за зустрічним позовом не надано жодного доказу, який би безспірно засвідчив, що Спадкодавець - ОСОБА_6 , перебував у безпорадному стані. Посилання Позивача за зустрічним позовом на висновок МСЕК про встановлення інвалідності третьої групи та історії хвороб ОСОБА_6 , як на підставу перебування Спадкодавця у безпорадному стані є необґрунтованим, оскільки ІІІ-тя група інвалідності, є так званою - робочою групою, яка не забороняє такій особі здійснювати трудову діяльність, натомість рекомендується зменшення обсягу трудової діяльності. Таким чином, посилання лише на запис у трудовій книжці про звільнення через інвалідність, не засвідчує безпорадний стан Спадкодавця, а всього лиш вказує про заборону працювати саме на займаній посаді.

Стосовно інших доводів Позивача за зустрічним позовом про те, що Відповідач не приймає участі в утриманні належної їй частині житлового будинку та не цікавиться своїм майном, є безпідставним та не входить до предмету доказування за даною категорією спору.

Крім того, ОСОБА_1 , постійно перешкоджає Відповідачу за зустрічним позовом у користуванні спадковим майном, а тому вказані звинувачення, окрім всього іншого є просто лицемірними.

Стосовно іншої заявленої вимоги про визнання за Позивачем, права власності на 1/4 спадкового майна за законом після смерті ОСОБА_6 , вважали вказані вимоги передчасними.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи Позивач та Відповідач є спадкоємцями однієї черги, а тому керуючись ст. 1267 ЦК України їх частки за законом у спадщині є рівними.

Так, у відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Необхідно відмітити, що у Позивача відсутня постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії згідно ст.49 ЗУ «Про нотаріат», а тому у разі задоволення позовних вимог про усунення Відповідача від права на спадкування Позивач буде єдиним спадкоємцем першої черги, що дасть йому підстави звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про права на всю спадщину після померлого батька.

Таким чином, на сьогоднішній час вимоги про визнання права власності на спадщину є передчасними та не підлягають задоволенню.

ОСОБА_1 надала заперечення на відзив, просила суд критично ставитись до обставин, викладених у відзиві.

Третя особа - приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Жидков Володимир Юрійович у судове засідання не з`явився, надавши заяву, в якій просив розглянути дану справу за його відсутністю.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

У судовому засіданні при розгляді справи були встановлені наступні обставини.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 29 липня 1983 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2991 будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на праві приватної власності (ар.с. 83-84).

Згідно зі Свідоцтвом про смерть, виданого Баглійським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 08 листопада 2016 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №573 ( а.с.10).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до спадкової справи №37/2016 заведеної 14.07.2016 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим Володимиром Юрійовичем, після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса звернулися донька ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 (арс.52) та донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 (ар.с.73). Згідно зі спадковою справою свідоцтво про право на спадщину за законом видавалось на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (ар.с. 92) та на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 (ар.с.117); на 1/2 частку недоотриманої пенсії - ОСОБА_5 (ар.с.125) та на 1/2 частку недоотриманої пенсії - ОСОБА_1 (ар.с. 130).

Статтею 1224 ЦК України передбачені випадки усунення від права на спадкування осіб, які відповідно до закону або заповіту мають право на спадкування після смерті спадкодавця.

За правилами ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають право на спадкування за законом повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Положеннями ч. 5, 6 ст.1224 ЦК України встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Згідно роз`яснень в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом необхідно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував такої допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця необхідно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

А відтак, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: 1) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 3) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 233/6868/15-ц (провадження № 61-5921св18), від 30 травня 2018 року у справі № 753/21722/13-ц (провадження № 61-21194св18), від 18 липня 2018 року у справі № 390/1635/15-ц (провадження № 61-7243св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 465/8524/14 (провадження № 61-10690 св 18)

Отже, за встановлених в судовому засіданні обставин, суд не знаходить підстав зробити висновок, що ОСОБА_5 умисно ухилялися від надання допомоги батькові.

Також у судовому засіданні не доведено і перебування спадкодавця в безпорадному стані, так як додана до позову довідка МСЕК про встановлення ОСОБА_6 третьої групи інвалідності не доводить факт того, що він перебував в безпорадному стані, потребував стороннього догляду і допомоги та саме від відповідачки ОСОБА_5 .

Стосовно іншої заявленої вимоги про визнання за Позивачем, права власності на 1/4 спадкового майна за законом після смерті ОСОБА_6 .

Керуючись ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи Позивачка та Відповідачка є спадкоємцями однієї черги, а тому керуючись ст. 1267 ЦК України їх частки за законом у спадщині є рівними.

Так, у відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Необхідно відмітити, що у Позивача відсутня постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії згідно ст.49 ЗУ «Про нотаріат», а тому у разі задоволення позовних вимог про усунення Відповідача від права на спадкування Позивач буде єдиним спадкоємцем першої черги, що дасть йому підстави звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про права на всю спадщину після померлого батька.

Таким чином, на сьогоднішній час вимоги про визнання права власності на спадщину є передчасними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що відповідачка умисно уникала від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, та взагалі потреба спадкодавця в допомозі саме відповідачкою, та доводи позивача про наявність підстав для усунення відповідачки від права на спадкування у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, тому позов не підлягає задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено належними доказами, початком перебігу строку позовної давності протягом якого ОСОБА_1 повинна була заявити позов про усунення від права на спадкування за законом іншого спадкоємця - ОСОБА_5 , є наступний день після подачі спадкоємцем заяви, а саме 23 листопада 2016 року. Відповідно закінчення трирічного строку позовної давності припадає на 23 листопада 2019 року.

Натомість, достеменно знаючи про існування іншого спадкоємця після смерті батька, ОСОБА_1 заявила свої вимоги про усунення від права на спадкування за законом, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на нерухоме майно, лише 18 вересня 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

У цьому рішенні суд просто констатує факт спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, але підставою для відмови в позові є саме недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки її доводи про наявність підстав для усунення відповідачки від права на спадкування у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли,

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, ст. 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , третя особа: приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Жидков Володимир Юрійович про усунення від права на спадкування за законом, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на нерухоме майно, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 23 квітня 2021 року.

Суддя І.М. Юрченко