Справа №551/1066/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2021 р. Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Сиволапа Д.С.

секретаря - Кулинченко О.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1

його представника - адвоката Литовченка Р.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

її представника - адвоката Вінніка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження у режимі відеоконференції з установою виконання покарань, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шишацького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2019 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шишацького РВ ДРАЦС ГТУЮ в Полтавській області, про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини.

Зокрема, позивач просив визнати його батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести його данні в актовий запис про народження дитини в графі батько.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що з січня 2009 по квітнень 2010 року перебував у фактичних шлюбних відносинах із подругою своєї сестри ОСОБА_2 , яка в січні 2009 року завагітніла від нього, а ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина ОСОБА_3 .

Для того щоб ОСОБА_1 мав можливість бути призваним на військову службу та після звільнення зі служби найти хорошу роботу, вони домовились внести відомості про батька дитини при її реєстрації зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України.

В квітні 2010 року позивача було призвано на строкову службу до Збройних Сил України та вони з ОСОБА_2 підтримували стосунки на відстані, з жовтня 2010 року їх стосунки припинились оскільки відповідач почала проживати разом з іншим чоловіком.

Повернувшись з армії, ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач похрестив сина ОСОБА_3 , але домовленості з відповідачем про внесення даних про позивача, як батька дитини до актового запису вони не досягли.

Ухвалою суду від 06 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначене підготовче засідання.

У визначений судом строк 26 листопада 2019 року відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву в якому вона проти позову заперечує з огляду на його безпідставність. Вказала, що у січні 2009 року познайомилась з ОСОБА_1 але до квітня 2009 року з ним не проживала та інтимні стосунки не підтримувала. В цей час підтримувала стосунки з іншим чоловіком, від якого і завагітніла в січні 2009 року. Доводи позивача про те, що він організував хрестини ОСОБА_3 та підтримував з ним близькі стосунки вважає необґрунтованими оскільки вони факту його батьківства не підтверджують.

09 грудня 2019 року позивачем надано відповідь на відзив, яка ідентична змісту позовної заяви.

За клопотаннями позивача судом у справі двічі (05.12.2019 та 27.02.2020) призначались судово-генетичні експертизи які не були виконані, першого разу через невірне обрання відповідачем відповідної експертної установи, другого разу - через ненадходження біологічних зразків від відповідача та її дитини (а.с.61-62, 81, 106-107, 140).

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Окрім вказаного у позовній заяві позивач зазначив, що про вагітність відповідачки від нього він дізнався в січні 2009 року коли вони разом проживали в його сестри ОСОБА_6 . В квітні 2009 року вони разом з відповідачкою та її старшими дітьми переїхали в с. Покровське (колишнє Куйбишеве) Шишацького району Полтавської області та почали проживати в будинку його батьків. Після народження ОСОБА_3 позивач, всі його родичі та знайомі сприймали його виключно як сина позивача, незважаючи на те, що він був зареєстрований на прізвище матері.

Після повернення з армії в квітні 2011 році позивач похрестив сина та доволі часто з ним спілкувався, вони разом відвідували батьків позивача. Після того як позивач потрапив за грати в липні 2012 року, він також спілкувався з сином по телефону або на короткострокових побаченнях в слідчому ізоляторі, куди сина привозили батьки позивача.

Проте, починаючи з 2018 року, відповідач почала заперечувати проти спілкування сина з батьком. Саме з метою отримання можливості безперешкодного спілкування з сином позивач із звернувся до суду із даним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач вказала, що дійсно в січні 2009 року познайомилась з позивачем ОСОБА_1 , але інтимних стосунків з ним не мала до квітня 2009 року коли вони почати спільно проживати в будинку батьків позивача. В січні 2009 року вона підтримувала стосунки з іншим чоловіком ОСОБА_7 , який і є батьком ОСОБА_3 та з яким вони всі разом проживають однією сім`єю. Про те, що ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_3 вона приховувала, а отже він та його родичі вважали саме позивача батьком ОСОБА_3 . Проти спілкування ОСОБА_3 з позивачем та його родичами до певного моменту вона не заперечувала, але на даний час такої потреби не вбачає.

Вважає, що доводи позивача про те, що він тісно спілкувався з ОСОБА_3 , приймав участь у його хрестинах не підтверджують біологічне батьківство позивача по відношенню до ОСОБА_3 .

Заявила суду, що з огляду на епідеміологічну ситуацію, що склалась останніми роками в країні, вона не має наміру піддавати дитину ризику та забезпечувати її участь у судово-генетичних експертизах.

Представник відповідача 2 - Шишацького РВ ДРАЦС в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі відповідача та відсутність заперечень щодо позову.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши наявні письмові докази, оцінивши всі доказі в їх сукупності та взаємозв`язку суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2009 року, розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 (т.2 а.с.15).

З описово-мотивувальної частини даного рішення встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з 2008 року. Рішення суду не містить даних про здіснення відповідачем протиправної поведінки, яка містить ознаки злочину, щодо позивача та/або їх спільних дітей, що дає право на розривання шлюбу в період вагітності дружини.

Частиною ч ст. 114 та ч.1 ст. 115 СК України (в редакції на час розірвання шлюбу) передбачалось, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстровано в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка.

25 лютого 2010 року Шишацьким відділом РАЦ зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , актовий запис № 9 (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Шафранівка Шишацького району Полтавської області народився ОСОБА_3 , актовий запис виконавчого комітету Гоголівської сільської ради Шишацького району Полтавської області № 11 від 05 листопада 2009 року. Матір`ю дитини Вказано ОСОБА_2 . Відомості про батька дитини « ОСОБА_9 » внесені відповідно до ст. 135 СК України (т.1. а.с.11, 35-36, .).

Відповідач ОСОБА_2 пояснила суду, що дитину вона виносила та народила на протязі природного строку вагітності - 9 місяців.

Згідно ч. 2 ст. 110 СК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини.

Пунктом 5 ч.3 ст. 121 ЦПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалось повернення позовної заяви про розірвання шлюбу під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.

Згідно ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 ст. 133 СК України визначено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Згідно ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що державними органами в 2009 році допущено безпідставне розірвання шлюбу в якому перебувала вагітна ОСОБА_2 та здійснення запису про батька дитини, народженої на наступний місяць після розірвання шлюбу, в порядку ст. 135 СК України за вказівкою матері, замість внесення даних про батька дитини на підставі ч.ч. 2-3 ст.122 СК України.

В той же час, суд вважає, що допущені держаними органами порушення при здійсненні реєстрації актів цивільного стану щодо розірвання шлюбу та народження дитини не повинні впливати на обсяг сімейних прав та обов`язків сторін у даній справ та ставати перешкодою для їх реалізації.

Зважаючи на те, що з моменту вчинення даних порушень минуло більше 10 років суд не вбачає підстав реагувати на них шляхом постановлення окремої ухвали.

Так, на час звернення позивача до суду запис про батька ОСОБА_3 здійснений в порядку ст. 135 СК України за вказівкою матері. Зміни до вказаного актового запису не вносились (т.1 а.с.11,35-36).

Відповідно до ч.ч. 1,3-4 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Заявлений ОСОБА_1 позов вищенаведеним вимогам відповідає.

При вирішенні даного спору суд керується положеннями ч.2 ст. 128 СК України згідно якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України, а також вимогами ч.ч.1-2 ст. 89 ЦПК згідно яких жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши та оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що походження ОСОБА_3 від відповідача підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами по справі, зокрема поясненнями самого позивача, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , частково показаннями свідків ОСОБА_6 , письмовими доказами до справі, зокрема наданими позивачем фотокартками.

В той же час дані докази в сукупності з процесуальною поведінкою відповідача ОСОБА_2 та її поясненнями дають суду підставу ставитись критично до її заперечень батьківства позивача по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 .

Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 показали суду, що є кумами ОСОБА_1 та відповідно хрещеними батьками його сина ОСОБА_3 . Хрестини відбувались в восени 2011 року. Відповідач на хрестинах присутня не була.

ОСОБА_11 вказав, що про наявність у ОСОБА_1 сина дізнався лише після повернення ОСОБА_1 з армії. ОСОБА_10 вказав, що йому відоме про спільне проживання позивача та відповідача лише з квітня 2009 року в будинку батьків ОСОБА_1 . При цьому підтвердив, що всі родичі ОСОБА_1 безсумнівно вважали ОСОБА_3 його сином. Позивач до потрапляння за грати достатньо часто спілкувався з сином. Забирав його до дому своїх батьків.

Допитаний судом свідок ОСОБА_5 повідомив, що його син ОСОБА_1 з січня 2009 року зустрічався та проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 в будинку ОСОБА_6 .

В квітні 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , разом з двома її дітьми від попередніх шлюбів переїхали проживати в будинок батьків позивача в с. Куйбишеве Шишацького району Полтавської області та проживали там декілька місяців. В цей період син зі співмешканкою повідомили, що вона вагітна. В жовтні ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_3 . Стосунки з ОСОБА_1 вони розірвали під час його знаходження в армії.

Спочатку ОСОБА_2 та її співмешканець не заперечувала проти спілкування ОСОБА_1 та його родини з ОСОБА_3 . Останній багато часу проводив в їх будинку, в тому числі приїздив на вихідні та на канікули виїздив з ними на природу тощо. Після того, як ОСОБА_1 потрапив за грати, ОСОБА_3 разом з дідусем та іншими родичами неодноразово відвідували ОСОБА_1 в слідчому ізоляторі. Також ОСОБА_1 спілкувався з сином по телефону. При цьому ОСОБА_2 ніколи не заперечувала той факт, що ОСОБА_1 є батьком дитини, а батьків ОСОБА_1 вона відповідно вважала та називала дідусем та бабусею ОСОБА_3 . Родина свідка постійно забезпечувала ОСОБА_3 продуктами харчування.

Проте в останні два роки відношення ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та його родичів різко змінилась та вона перешкоджає спілкуванню позивача з ОСОБА_3 .

Аналогічні пояснення надала допитана в якості свідка сестра позивача ОСОБА_4 . Остання додатково повідомила, що в період з грудня 2008 по кінець 2009 року проживала у своєї сестри ОСОБА_6 . На новорічні свята 2009 року до неї приїхав брат ОСОБА_1 та подруга ОСОБА_2 . Там вони познайомились та з першого дня знайомства почали спільно проживати в даному будинку, зокрема, підтримували тісні стосунки, ночували в одному ліжку. Проживали там до квітня 2009 року, після чого переїхали до батьків ОСОБА_1 де прожили до початку осені 2009 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила, що є братом ОСОБА_1 , але має з ним погані стосунки оскільки засуджує вчинення ним особливо тяжкого злочину. Натомість ОСОБА_2 є її близькою подругою до теперішнього часу.

Остання пояснила суду, що її брат та відповідач дійсно спілкувались з початку січня 2009 року, але разом в її будинку не проживали, оскільки її будинок не є гуртожитком. З квітня 2009 року вони проживали в будинку батьків ОСОБА_1 . Після повернення з армії ОСОБА_1 похрестив ОСОБА_3 . ОСОБА_1 відносився до ОСОБА_3 як до сина, часто проводив з ним дозвілля доки не потрапив за грати. Також часто ОСОБА_3 з дозволу матері відвідував родину батьків ОСОБА_1 , останні вважали його своїм онуком. Декілька разів прибував до ОСОБА_1 на побачення в слідчий ізолятор.

На запитання суду хто є біологічним батьком ОСОБА_3 свідок впевнено відповіла, що ним є ОСОБА_1 , але після оголошеної судом технічної перерви для відновлення відео зв`язку та спілкування з іншими учасниками процесу, даний свідок вказала, що впевненим у біологічному батьківстві може бути лише мати. Особисто вона вважає батьком ОСОБА_3 ОСОБА_7 який є співмешканцем відповідача.

До показань даного свідка суд відноситься критично та вважає, що вони надані свідком під впливом позиції відповідача, з якою вона є близькою подругою, маючи при цьому негативні стосунки з позивачем. Про це, зокрема, свідчить і різка зміна свідком своїх свідчень в судовому зсіданні.

Допитаний судом свідок ОСОБА_7 пояснив, що він проживає однією сім`єю зі ОСОБА_2 та є батьком їх трьох дітей, в тому числі й ОСОБА_3 . Відомості про батька всіх 3-х дітей записані зі слів матері. При цьому підтвердив, що ОСОБА_3 часто відвідував батьків ОСОБА_1 та проводив там значний час. Не зміг належно обґрунтувати чому він та ОСОБА_2 відпускали «сина» на тривалий час до практично сторонніх людей.

До показань даного свідка щодо його батьківства стосовно ОСОБА_3 суд ставиться критично, так свідок не змін назвати вік ОСОБА_3 або дату його народження. Також вказав, що про вагітність ОСОБА_2 від нього він дізнався в середин-кінці 2008 року при цьому вона була десь на 3 місяці вагітності, що явно суперечить фізіологічним строкам вагітності людини.

Допитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 пояснив суду, що проживає разом з матір`ю, батьком ОСОБА_7 , двома братами та двома сестрами однією сім`єю. Вказав, що не пригадує ОСОБА_1 , зоровий контакт з яким відбувався через відео монітор та його батька ОСОБА_5 , який знаходився в судовому засіданні. Прізвище « ОСОБА_1 » йому знайоме, але не дуже. Він вказав, що не пригадує чи відвідував когось в м. Полтаві, в тому числі в установі виконання покарання, чи спілкувався по телефону з особою яка називала його своїм батьком. Своїм батьком вважає ОСОБА_7 , іноді відвідує його батьків.

На думку суду, малолітній свідок відчував значний емоційних дискомфорт та емоційний тиск з боку присутньої матері під час допиту, що й вплинуло на його відповіді, які, як правило, зводилась до односкладових чи простих тверджень (так, ні, не пам`ятаю).

В той же час він підтвердив, що мав мобільний кнопковий телефон, який перестав працювати після падіння у воду, що повністю відповідає поясненням ОСОБА_1 в цій частині. Також суд звертає увагу на те, що співмешканця матері малолітній ОСОБА_3 здебільшого називає по імені « ОСОБА_7 », а не батьком чи татом.

Таким чином пояснення ОСОБА_3 суд трактує на користь позиції позивача.

Факт близького спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_3 крім пояснень позивача та значної кількості свідків також підтверджується копіями наданих позивачем сімейних фотографій, де вони зображені разом, в тому числі в обіймах, також там зображені хрестини ОСОБА_3 в яких крім позивача приймали участь допитані судом свідки - хрещені батьки ОСОБА_3 : ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 (а.с. 8-9).

Таким чином, значною кількістю доказів по справі підтверджується факт близького спілкування ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_12 , прийняття першим участі в житті останнього.

При цьому той факт, що відповідач ОСОБА_2 дозволила відповідача ОСОБА_1 організувати обряд хрещення ОСОБА_3 , неодноразово на тривалий час залишала ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 та його батьками за місцем їх проживання, які з її слів все ж таки є чужими людьми для дитини, свідчить на користь доводів позивача.

При прийнятті рішення суд також звертає увагу на пояснення та поведінку відповідача ОСОБА_2 , яка неодноразово в якості основного аргументу при запереченні позову вказувала не відсутність біологічного батьківства між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а той факт, що позивач відбуває довічне покарання за вчинення навмисного вбивства, а отже не може дати дитині нічого корисного та матеріально забезпечити її. Натомість визнання батьківства за позивачем призведе до соціального осуду дитину.

Незважаючи на призначення судом генетичної експертизи з можливістю здачі зразків в обласному центрі (м. Полтава) та готовністю позивача оплатити витрати на проїзд матері та дитини до місця відбору зразків, ОСОБА_2 , будучи попередженою судом за ст. 109 ЦПК України, для здачі зразків не з`явилась, явку малолітнього сина ОСОБА_3 для відібрання зразків також не забезпечила, пославшись на запроваджені в державі карантинні заходи та небажання піддавати дитину ризику (а.с. 106-107, 117-135).

Суд вважає вказані доводи відповідача надуманими та направленими на ухилення від участі в проведені призначеної судом експертизи. Крім того, відповідач мала можливість надати суду експертний висновок про біологічне батьківство відносно ОСОБА_3 її співмешканця ОСОБА_7 (як вони обоє стверджують), або ініціювати призначення такої експертизи судом, але таких дій не вчинила, що суд розцінює також на користь доводів позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд застосовує, передбачені ст. 109 ЦПК України наслідки ухилення відповідача від участі в призначені судом генетичні експертизі та в сукупності з іншими доказами про справі вважає необхідним визнати батьківство позивача по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 .

При цьому, зважаючи на те, що позивач не заявляв вимог про зміну прізвища дитини, як в позовній заяві, так і під час розгляду справи, суд вважає необхідним залишити прізвище дитини без змін.

Відповідно до ст. 134 СК України винесення судом рішення про визнання батьківства позивача є достатньою підставою для внесення змін в актовий запис про народження дитини уповноваженим органом РАЦС. На даний час відсутні дані про намір відповідного органу ухилитись від здійснення своїх обов`язків в цій частині, а тому суд не вбачає підстав для примусового зобов`язання Шишацького відділу РАЦС до вчинення вказаних дій. Таким чином, у задоволені позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Від сплати судового збору позивач був звільнений судом на стадії відкриття провадження у справі.

На підставі ст. 141 ЦПК України, в зв`язку задоволення вимоги про визнання батьківства, суд стягує судовий збір у розмірі 764,40 грн. (розмір на момент відкриття провадження) з відповідача ОСОБА_2 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 81, 109, 264-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шишацького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Власівка Зіньківського району Полтавської області, РНОКПП НОМЕР_1 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шафранівка Шишацького району Полтавської області.

Внести зміни до актового запису № 11 від 05.11.2019 року виконавчого комітету Гоголівської сільської ради Шишацького району Полтавської області про народження ОСОБА_3 , вказавши батьком дитини громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Прізвище дитини залишити без змін.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави в собі Державної судової адміністрації України (01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) на р/р UA0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві /м.Київ/ 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Шишацький районний суд Полтавської області в 30-ти денний строк з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено та вручено (направлено) часникам 03 червня 2021 року

Суддя Шишацького районного суду

Полтавської області Д.С. Сиволап