07 червня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., секретаря судового засідання Смірнової А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вознесенівський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання батьківства та стягнення аліментів, -
24.12.2019 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Вознесенівський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання батьківства та стягнення аліментів. В обґрунтування позову вказує, що вона 18.10.2009 року, не перебуваючи з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі народила від нього доньку, ОСОБА_3 , про що Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції вчинено актовий запис за №792. При цьому запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведений у порядку, передбаченому статтею 135 Сімейного кодексу України, а саме за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою - ОСОБА_4 .
Відповідач не визнає свого батьківства відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і жодної матеріальної допомоги на її утримання позивачу не надає.
На підставі викладеного просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, стягувати щомісячно з відповідача на користь позивачки, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановленого законом, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2020 року по вказаній цивільній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2020 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судово-генетичної експертизи, проведення якої доручено експертам Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької міської ради.На час проведення експертизи провадження у справі зупинити.
Ухвала суду про проведення експертизи від 19.05.2020 року була надіслана сторонам у справі. Згодом, тричі відповідачу було повідомлено телефонограмою та надіслано за адресою місця реєстрації клопотання експерта від 23.10.2020 року, 26.11.2020 та від 21.12.2020 року про забезпечення явки сторін та дитини до експертної установи для відбору зразків, в якому було зазначено коли з`явитись у відділення судово-медичної імунології, цитології і генетичної ідентифікації Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької міської ради. Крім того після отримання повідомлення з експертної установи від 26.11.2020 року № 02.2-05/11657 про необхідність забезпечення явки сторін для проведення експертизи, помічник судді зателефонувала на телефон НОМЕР_1 , який зазначений як телефон відповідача ОСОБА_2 , у відповідь особою було повідомлено, що він не бажає з`являтися до суду та до Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької міської ради для надання біологічних зразків.

У зв`язку з тим, що клопотання експерта не було виконане, так як відповідач не з`явився для відібрання біологічних зразків тричі, 04.01.2021 року експертом було повернуто ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2020 року без виконання.

04.02.2021 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя провадження у справі поновлено. Справу призначено до підготовчого судового засідання в приміщенні суду.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 27.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивач ОСОБА_1 до початку судового засідання через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання, призначені на 27.02.2020, 19.05.2020, 22.03.2021, 27.04.2021, 07.06.2021 не з`являвся, хоча повідомлявся належним чином, шляхом направлення SMS повідомлень на зазначений у позовній заяві номер телефону, шляхом направлення рекомендованих листів за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 , а також за адресою працевлаштування: Дніпропетровська обл., м. Покров, вул. Лізи Чайкіної, буд.13 (продуктовий магазин « Аннушка »). Повістки та ухвали поверталися з позначкою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання».

Представник Вознесенівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просить здійснити за його відсутності та винести рішення на розсуд суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням положень ст. ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є позивачкою по справі, ІНФОРМАЦІЯ_5 народила дитину - доньку ОСОБА_3 .

Реєстрація народження дитини проведена Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 792 від 27.10.2009 року. На час реєстрації народження дитини ОСОБА_3 відомості про батька дитини були записані зі слів матері відповідно до ст.135 СК України.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 27.10.2009 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_4 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою №04-26/5-11146, виданою 11.12.2019 року Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 23.02.2013 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 .

Відповідно до позовної заяви, позивач зазначає, що біологічним батьком її доньки є ОСОБА_2 - відповідач по справі, з яким вона мала близькі стосунки, та мала намір підтвердити батьківство відповідача судово-генетичною експертизою.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд зазначає наступне.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. (ч. 1 ст. 126 СК України).

Згідно з ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Згідно з ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Частиною 4 ст. 128 СК України передбачено, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Надані матеріали справи свідчать про те, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Прізвище дитини вказано в актовому записі та свідоцтві про народження зі слів матері.

За приписами статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно зі статтею 109 ЦПК України в разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити в його визнанні.

Застосовуючи таку процесуальну санкцію, як частина перша статті 109 ЦПК України, суд повинен не лише посилатися на норму права, а й навести мотиви ухилення відповідача у справі від участі в судово-медичній експертизі.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 273/1542/16-ц, провадження № 61-15171св18.

Висновки експертизи, у тому числі, судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням того, що жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогодні це єдиний метод точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії справ.

Зазначений висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 592/4443/17.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

За клопотанням позивача ухвалою суду від 19.05.2021 року була призначена судово-генетична експертиза, на розгляд якої було поставлене питання чи може бути громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проведення експертизи було доручено експертам Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької міської ради, на час проведення експертизи провадження у справі було зупинено.

Суд приймав заходи щодо своєчасного сповіщення відповідача про час та місце проведення експертизи.

Згідно з повідомленням судового експерта від 04.01.2021 року № 02.2-05/24 ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2020 року про призначення судово-генетичної експертизи щодо встановлення батьківства громадянина ОСОБА_2 у відношення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернуто без виконання, в зв`язку з неявкою громадянина ОСОБА_2 10.11.2020 року , 16.12.2020 року та 04.01.2021 року на експертизу для відібрання зразків біологічного матеріалу.

У справах про встановлення батьківства (материнства), згідно з діючим законодавством України, жоден вид експертизи не може бути примусово здійснений і кожний громадянин має право на відмову від проведення такої експертизи.

Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Позивачем та судом неодноразово здійснювалися виклики відповідача для проведення експертизи однак, відповідач під час телефонної розмови повідомив, що не бажає з`являтися та здавати біологічний матеріал для встановлення біологічного батьківства.

Суд розцінює відмову відповідача від відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини, спростувати доводи позивача про його батьківство щодо дитини.

Вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надають суду можливість визнати факт, який відповідачем заперечується, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від відповідача.

Судово-генетична експертиза у цій справі не проведена, проте, встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами, що до народження дитини позивачка перебувала з відповідачем у близьких стосунках.

Відповідач відзиву на позов не надав, належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог не навів, від проведення судово-генетичної експертизи ухилився, повідомивши, що не бажає заявлятися до експерта, а тому даний факт може розцінюватися судом як визнання факту батьківства відповідачем.

З огляду на наведене вище, судом не встановлено поважних причин, які б перешкоджали відповідачу з`явитися до експертної установи для відбору зразків крові або слини, що підтверджує факт ухилення відповідача від прийняття участі в призначеній судово-генетичній експертизі, внаслідок чого проведення призначеної судом експертизи не відбулося і ці обставини позбавили позивачку по справі надати суду докази з приводу наявності кровної спорідненості між відповідачем ОСОБА_2 та малолітньою дитиною ОСОБА_3 , а тому необхідно застосувати наслідки, передбачені частиною першою статті 109 ЦПК України, та визнати ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Саме для з`ясування такого факту і було призначено експертизу, від проходження якої відповідач ОСОБА_2 ухилився.

Таким чином, виходячи з наданих позивачкою та перевірених в судовому засіданні доказів, та враховуючи існування між сторонами близьких стосунків, на період зачаття дитини, а також визнавши факт, що ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_3 , для з`ясування якого була призначена експертиза від участі в якій відповідач ухилився, суд приходить до висновку про можливість задоволення пред`явлених позовних вимог в частині визнання батьківства.

Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Враховуючи обов`язок органу державної реєстрації актів цивільного стану самостійно вносити відповідні зміни до актового запису про народження і видати нове свідоцтво про народження дитини за наявності рішення суду про визнання батьківства.

Суд задовольняє вимогу позивача, щодо внесення зміни до актового запису № 792 вчиненого 27.10.2009 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції про народження ОСОБА_3 , яка народилась у місті Запоріжжі, в графі «батько» вказавши « ОСОБА_2 », ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України.

Щодо наявності підстав для задоволення позову в частині вимог стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Суд встановив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_3 .

Оскільки, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_3 , а також встановлено те, що сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд вважає такою, що підлягає задоволення також вимога позивачки про стягнення аліментів, виходячи з наступного.

Згідно ст.179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи встановлений судом факт батьківства відповідача та виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, суд прийшов правомірного висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст.ст. 128, 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позовна вимога про стягнення аліментів є похідною від встановлення факту батьківства.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 80, 84, 128, 134, 179-183, 191 Сімейного кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Вознесенівський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання батьківства та стягнення аліментів - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести зміни до актового запису № 792 вчиненого 27.10.2009 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції про народження ОСОБА_3 , яка народилась у місті Запоріжжі, в графі «батько» вказати « ОСОБА_2 », ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.12.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в дохід держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Н.І.Рибалко