ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/230/21 Справа № 175/4639/19 Головуючий у першій інстанції: Озерянська Ж. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: Національний банк України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про розірвання договорів та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем у 2013-2014 роках було укладено ряд депозитних договорів. 13.05.2014 року позивач звертався до центрального відділення АТ КБ «ПриватБанк» із заявами про розірвання договорів вкладів й виплату належних позивачу коштів. Однак на такі заяви банк не відреагував, грошові кошти не повернув. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив розірвати Депозитний договір №SAMDN85531 від 23.05.2013 року вклад «Стандарт на 6 місяців» з особистим рахунком по вкладу (основна картка) № НОМЕР_1 та стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01.04.2014 року у валюті договору у розмірі 2489,27 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01.01.2014 року по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 (три) повні роки по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; розірвати Депозитний договір №SAMDN2236 від 16.05.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком по вкладу (основна картка) № НОМЕР_2 та стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01.04.2014 року у валюті договору у розмірі 17429,39 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01.01.2014 року по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 (три) повні роки по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; розірвати Депозитний договір №SAMDN0419 від 15.05.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком (основна картка) № НОМЕР_3 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01.04.2014 року у валюті договору у розмірі 17424,82 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01.01.2014 року по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 (три) повні роки по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; розірвати Депозитний договір №SAMDN6282 від 08.05.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком (основна картка) № НОМЕР_4 та стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01.04.2014 року у валюті договору у розмірі 17468,00 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01.01.2014 року по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; розірвати Депозитний договір №SAMDN6878 від 05.11.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком (основна картка) № НОМЕР_5 та стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01.04.2014 року у валюті договору у розмірі 17156,17 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01.01.2014 року по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 (три) повні роки по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; розірвати Депозитний договір №SAMDN8284 від 06.11.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком (основна картка) № НОМЕР_6 та стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01.04.2014 року у валюті договору у розмірі 17118,47 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01.01.2014 року по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 (три) повні роки по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; розірвати депозитний договір №SAMDNWFD800 від 20.01.2014 року вклад «Приват-вклад» (початковий строк дії договору 366 днів) з особовим рахунком по вкладу (основна картка) № НОМЕР_7 та стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01.04.2014 року у валюті договору у розмірі 140742,79 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01.04.2014 року по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 (три) повні роки по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; розірвати депозитний договір №SAMDNWFD000 від 14.01.2014 року, вклад «Приват-вклад» (початковий строк дії договору 366 днів) з особовим рахунком по вкладу (основна картка) № НОМЕР_8 та стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01.04.2014 року у валюті договору у розмірі 482367,13 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01.04.2014 року по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про розірвання договору; стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на його, ОСОБА_1 користь грошові кошти, які раніше на підставі Договору банківського рахунку №SAMDN7879 від 16.10.2013 року обліковувалися на картковому рахунку номер № НОМЕР_9 картка «PLATINUM Бесплатная» (строк дії картки 31.10.2014 року): станом на 01.04.2014 року у валюті картки у сумі 113 403,90 доларів США; проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою «До запиту» (після завершення дії строку зазначеної картки 31.10.2014 року) за період з 01.11.2014 року по 03.05.2017 року (включно) за процентною ставкою 1% річних «На вимогу» та з 04.05.2017 року (включно) по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів за процентною ставкою 0,01% річних «До запиту»; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті за порушення грошового зобов`язання шляхом блокування карткового рахунку) за останні 3 (три) повні роки по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення прав споживачів банківських послуг шляхом блокування карткового рахунку) у національній валюті за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на його, ОСОБА_1 користь грошові кошти, які раніше на підставі Договору банківського рахунку №SAMDN0582 від 24.04.2012 року обліковувалися на картковому рахунку № НОМЕР_10 картка «CLASSIC DEBET VIP» (строк дії картки 30.04.2014 року) обліковуються на картковому рахунку «CLASSIC DEBET VIP» № НОМЕР_10 (строк дії картки 30.04.2014 року): станом на 01.04.2014 року у валюті картки у сумі 61312,51 грн.; проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою «До запиту» (після завершення дії строку зазначеної картки 30.04.2014 року) за період з 01.05.2014 року по 03.05.2017 року (включно) за процентною ставкою 1% річних «На вимогу» та з 04.05.2017 року (включно) по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів за процентною ставкою 0,01% річних «До запиту»; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті за порушення грошового зобов`язання шляхом блокування карткового рахунку) карткового рахунку за останні 3 (три) повні роки по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; інфляційні втрати (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання шляхом блокування карткового рахунку) по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення прав споживачів банківських послуг шляхом блокування карткового рахунку) у національній валюті за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про розірвання договору.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено частково; вирішено наступне.

Розірвати Депозитний договір №SAMDN85531 від 23.05.2013 року вклад «Стандарт на 6 місяців» з особистим рахунком по вкладу (основна картка) № НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01.04.2014 року у валюті договору у розмірі 2489,27 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01.01.2014 року по 01.04.2020 року розмірі 833,92 доларів США; 3% (підстава ч.2 ст.625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки з 01.04.2017 року по 01.04.2020 року у сумі 224,03 доларів США; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній рік з 01.04.2019 року по 01.04.2020 року у розмірі 68775,79 грн.

Розірвати Депозитний договір №SAMDN2236 від 16.05.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком по вкладу (основна картка) № НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_11 ) та ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01.04.2014 року у валюті договору у розмірі 17429,39 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01.01.2014 року по 01.04.2020 року у розмірі 5833,43 доларів США; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки з 01.04.2017 року по 01.04.2020 року у розмірі 1568,64 доларів США; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік з 01.04.2019 року по 01.04.2020 року у розмірі 481554,87 грн.

Розірвати Депозитний договір №SAMDN0419 від 15.05.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком (основна картка) № НОМЕР_3 , укладений між ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_11 ) та ПАТ КБ «ПриватБанк», та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк на користь ОСОБА_1 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01.04.2014 року у валюті договору у розмірі 17 424,82 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01.01.2014 року по 01.04.2020 року у розмірі 5780,52 доларів США; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки з 01.04.2017 року по 01.04.2020 року у розмірі 1568,23 доларів США; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік з 01.04.2019 року по 01.04.2020 року у розмірі 481428,60 грн.

Розірвати Депозитний договір №SAMDN6282 від 08.05.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком (основна картка) № НОМЕР_4 , укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 наступні грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01.04.2014 року у валюті договору у розмірі 17 468,00 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01.01.2014 року по 01.04.2020 року у розмірі 5852,25 доларів США; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки з 01.04.2017 року по 01.04.2020 року у розмірі 1572,12 доларів США; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік з 01.04.2019 року по 01.04.2020 року у розмірі 482621,62 грн.

Розірвати Депозитний договір №SAMDN6878 від 05.11.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком (основна картка) № НОМЕР_5 , укладений між ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_11 ) та ПАТ КБ «ПриватБанк», та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01.04.2014 року у валюті договору у розмірі 17 156,17 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01.01.2014 року по 01.04.2020 року у розмірі 5 747,76 доларів США; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки з 01.04.2017 року по 01.04.2020 року у розмірі 1 544,05 доларів США; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік по з 01.04.2019 року по 01.04.2020 року у розмірі 474006,10 грн.

Розірвати Депозитний договір №SAMDN8284 від 06.11.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців» з особовим рахунком (основна картка) № НОМЕР_6 , укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01.04.2014 року у валюті договору у розмірі 17118,47 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01.01.2014 року по 01.04.2020 року у розмірі 5 736,67 доларів США; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки з 01.04.2017 року по 01.04.2020 року у розмірі 1540,66 доларів США; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік з 01.04.2019 року по 01.04.2020 року у розмірі 472964,49 грн.

Розірвати депозитний договір №SAMDNWFD800 від 20.01.2014 року вклад «Приват-вклад» (початковий строк дії договору 366 днів) з особовим рахунком по вкладу (основна картка) № НОМЕР_7 , укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом оформлення (мовою оригіналу) «Заявления №SAMDNWFD800 Вклад «ПРИВАТ-ВКЛАД», та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01.04.2014 року у валюті договору у розмірі 140742,79 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01.04.2014 року по 01.04.2020 року у розмірі 17207,67 доларів США; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки з 01.04.2017 року по 01.04.2020 року у розмірі 12666,85 доларів США; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік з 01.04.2019 року по 01.04.2020 року у розмірі 3888568,47 грн.

Розірвати депозитний договір №SAMDNWFD000 від 14.01.2014 року, вклад «Приват-вклад» (початковий строк дії договору 366 днів) з особовим рахунком по вкладу (основна картка) № НОМЕР_8 , укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом оформлення (мовою оригіналу) «Заявления №SAMDNWFD000 Вклад «ПРИВАТ-ВКЛАД», та стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01.04.2014 року у валюті договору у розмірі 482367,13 доларів США; проценти у валюті договору за період з 01.04.2014 року по 01.04.2020 року у розмірі 59078,43 доларів США; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті договору за останні 3 повні роки з 01.04.2017 року по 01.04.2020 року у розмірі 43413,04 доларів США; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») у національній валюті за останній повний рік з 01.04.2019 року по 01.04.2020 року у розмірі 13327273,20 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, які раніше на підставі Договору банківського рахунку №SAMDN7879 від 16.10.2013 року обліковувалися на картковому рахунку номер № НОМЕР_9 картка «PLATINUM Бесплатная» (строк дії картки 31.10.2014 року): станом на 01.04.2014 року у валюті картки у сумі 113403,90 доларів США; проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою «До запиту» (після завершення дії строку зазначеної картки 31.10.2014 року) за період з 01.11.2014 року по 03.05.2017 року (включно) за процентною ставкою 1% річних «На вимогу» та з 04.05.2017 року (включно) по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів за процентною ставкою 0,01% річних «До запиту» у розмірі 2876,68 доларів США; 3% (підстава ч.2 ст.625 ЦК України) у валюті за порушення грошового зобов`язання шляхом блокування карткового рахунку) за останні 3 повні роки з 01.04.2017 року по 01.04.2020 року у розмірі 10206,35 доларів США; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення прав споживачів банківських послуг шляхом блокування карткового рахунку) у національній валюті за останній повний рік з 01.04.2019 року по 01.04.2020 року у розмірі 3133390,79 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, які раніше на підставі Договору банківського рахунку №SAMDN0582 від 24.04.2012 року обліковувалися на картковому рахунку № НОМЕР_10 картка «CLASSIC DEBET VIP» (строк дії картки 30.04.2014 року) обліковуються на картковому рахунку «CLASSIC DEBET VIP» № НОМЕР_10 (строк дії картки 30.04.2014 року): станом на 01.04.2014 року у валюті картки у сумі 61 312,51 грн.; проценти за користування грошовими коштами за процентною ставкою «До запиту» (після завершення дії строку зазначеної картки 30.04.2014 року) за період з 01.05.2014 року по 03.05.2017 року (включно) за процентною ставкою 1% річних «На вимогу» та з 04.05.2017 року (включно) по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів за процентною ставкою 0,01% річних «До запиту» у розмірі 1862,79 грн.; 3% (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) у валюті за порушення грошового зобов`язання шляхом блокування карткового рахунку) карткового рахунку за останні 3 повні роки з 01.04.2017 року по 01.04.2020 року у розмірі 5518,13 грн.; інфляційні втрати (підстава ч.2 ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання шляхом блокування карткового рахунку) з 01.04.2017 року по 01.04.2020 року у розмірі 94069,34 грн.; неустойку (підстава ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за порушення прав споживачів банківських послуг шляхом блокування карткового рахунку) у національній валюті за останній повний рік з 01.04.2019 року по 01.04.2020 року у розмірі 61312,51 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384,20 грн. Стягнуто з банку на користь держави судовий збір у розмірі 9605,00 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому перейменовано на АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено два договори банківських рахунків:

- 24.04.2012 року договір банківського рахунку №SAMDN0582 (картка «PLATINUM» номер рахунку № НОМЕР_9 строк дії картки 31.10.2014 року) (а.с. 216, 220 т.3);

- 16.10.2013 року договір банківського рахунку №SAMDN7879 (картка «CLASSIC DEBET VIP» номер рахунку № НОМЕР_10 строк дії картки 30.04.2014 року) (а.с. 213-214 т.3).

15 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою за вхідним номером 483275, в якій зазначив про небажання у подальшому продовжувати автоматично дію вказаних вище договорів та просив розірвати, в тому числі, договори банківського рахунку №SAMDN0582 від 24.04.2012 та №SAMDN7879 від 16.10.2013 року (а.с. 24-25 т.1).

Відповідно до частини 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі Інструкція №492, з відповідними змінами та доповненнями), банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.

Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції №492).

Операції за рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених Інструкцією № 492, Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 19 квітня 2005 року №137 (із змінами) (далі Положення), та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до пункту 4.14 Положення емітенти платіжних карток зобов`язані в порядку та строки, визначені договором, надавати клієнтам виписки про рух коштів на їх картрахунках за операціями, що виконані клієнтами та їх довіреними особами.

Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) за картковими рахунками клієнтів обумовлюється у договорі банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що укладання договору банківського рахунка під час відкриття банком карткового рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями слугує доказом укладення такого договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року в справі №520/14809/14-ц (провадження №61-8842св18) та від 12 квітня 2018 року в справі №201/11810/15-ц (провадження №61-3932св18).

Як було встановлено вище, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського рахунку №SAMDN0582 від 24.04.2012 року (картка «PLATINUM» номер рахунку № НОМЕР_9 строк дії картки 31.10.2014 року). На підтвердження укладення між сторонами вказаного договору позивачем надано завірену ПАТ КБ «ПриватБанк» виписку з особового рахунку № НОМЕР_9 , відповідно до якої залишок на рахунку станом на 09.03.2014 року становить 113403,90 дол. США (а.с. 216 т.3).

Укладення вказаного вище договору підтверджується також копією виданої позивачу пластикової іменної банківської карти «PLATINUM» № НОМЕР_12 (а.с. 220 т.3).

Також між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського рахунку №SAMDN7879 від 16.10.2013 року (картка «CLASSIC DEBET VIP» номер рахунку № НОМЕР_10 строк дії картки 30.04.2014 року), що підтверджується завіреною ПАТ КБ «ПриватБанк» випискою з особового рахунку № НОМЕР_10 , відповідно до якої залишок на рахунку станом на 16.03.2014 року складає 61312,51 грн. (а.с. 213-214 т.3).

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Згідно з частинами 1, 3 статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

15 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою за вхідним номером 483275, в якій просив розірвати вказані вище договори банківського рахунку №SAMDN0582 від 24.04.2012 року та №SAMDN7879 від 16.10.2013 року (а.с. 24-25 т.1).

На час розгляду справи судом апеляційної інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» не здійснило виплату належних ОСОБА_1 грошових коштів, що розміщені на його рахунках, відкритих у АТ КБ «ПриватБанк» за умовами договорів банківського рахунку №SAMDN0582 від 24.04.2012 року та №SAMDN7879 від 16.10.2013 року.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення між сторонами договору банківського рахунку №SAMDN0582 від 24.04.2012 року; встановивши, що після подання позивачем заяви до банку про розірвання договору у АТ КБ «ПриватБанк» 17.11.2019 року виник обов`язок щодо виплати позивачу належних йому грошових коштів, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми грошових коштів на банківському рахунку - 61312,51 грн., 3% річних за період з 18.11.2019 року по 14.06.2021 включно в сумі 2897,65 грн. та нарахування у зв`язку з інфляцією за період з 18.11.2019 року по 14.06.2021 включно в сумі 6878,62 грн.

Нарахування 3% річних здійснено за наступним розрахунком: 61312,51 грн. (сума заборгованості) х 3 х 575 (кількість днів прострочення) / 365 / 100 = 2897,65 грн.

Розрахунок інфляційного збільшення здійснено за період з 18.11.2019 року по 14.06.2021 року включно наступним чином: грудень 2019 - 99,80, січень 2020 - 100,20, лютий 2020 - ,99,70, березень 2020 - 100,80, квітень 2020 - 100,80, травень 2020 - 100,30, червень 2020 - 100,20, липень 2020 - 99,40, серпень 2020 - 99,80, вересень 2020 - 100,50, жовтень 2020 - 101,00, листопад 2020 - 101,30, грудень 2020 - 100,90, січень 2021 - 101,30, лютий 2021 - 101,00, березень 2021 - 101,70, квітень 2021 - 100,70, травень 2021 101,30; ((99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x = 1,11218953).

Таким чином, інфляційне збільшення становить: 61312,51 x 1.11218953 - 61312,51 = 6878,62 грн.

Колегія звертає увагу, що у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зазначено, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Тому стягнення нарахувань на підставі частини 2 статті 625 ЦК України здійснено судом з дня наступного за днем розірвання договору банківського рахунку, тобто з 18.11.2019 року. Підстави для нарахування сум на підставі частини 2 статті 625 ЦК України до вказаної дати відсутні, оскільки між сторонами в цей період існували правовідносини за умовами договору банківського рахунку.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року в справі №761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) зробила висновок, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Установивши, що банк не виконав розпорядження клієнта й не повернув грошові кошти, розміщені на банківському рахунку, колегія приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення 3% на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів».

За період з 18.11.2019 року по 14.06.2021 року розмір 3% на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів» становить 1057640,80 грн. (61312,51 грн. х 3% х 575 - кількість днів прострочення).

При цьому, позивач просить стягнути неустойку на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у національній валюті за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про розірвання договору, тобто з 14.06.2020 року по 14.06.2021 року, що становить 673211,36 грн. (61312,51 грн. х 3% х 366 - кількість днів прострочення).

Таким чином, розмір неустойки, яку просить стягнути на свою користь позивач на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», більше ніж у 10 разів перевищує розмір збитків (671371,98 грн. / 61312,51 грн.).

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення частини 3 статті 551 ЦК України з урахуванням норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки, зокрема за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Вимога про нарахування та сплату неустойки за договором банківського рахунку, яка є у понад 10 разів більшою за розмір збитків, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509, частині 1 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати надмірні грошові суми як неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З огляду на обставини даної конкретної справи, ураховуючи завдання цивільного судочинства та виходячи із засад справедливості, колегія дійшла до висновку про зменшення пені за договором банківського рахунку №SAMDN0582 від 24.04.2012 року до 61312,51 грн., яка також підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк».

Надавши належної оцінки представленим у справі доказам, встановивши також укладення між сторонами договору банківського рахунку №SAMDN7879 від 16.10.2013 року, а після подання позивачем заяви до банку про розірвання договору у АТ КБ «ПриватБанк» 17.11.2019 року виник обов`язок щодо виплати позивачу належних йому грошових коштів; враховуючи, що розміщені за умовами вказаного договору грошові кошти на банківському рахунку позивачу не повернуті, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми грошових коштів на банківському рахунку - 113403,90 дол. США та 3% річних за період з 18.11.2019 року по 14.06.2021 включно в сумі 5359,50 дол. США.

Нарахування 3% річних на підставі положень ст. 625 ЦК України здійснено за наступним розрахунком: 113403,90 дол. США (сума заборгованості) х 3 х 575 (кількість днів прострочення) / 365 / 100 = 5359,50 дол. США.

Як зазначалось вище, тлумачення частини п`5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок, що нарахування пені має відбуватися на всю суму утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, тому нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц (провадження №14-64цс19), Верховний Суд у складі колегій суддів судових палат Касаційного цивільного суду у постановах від 05 червня 2019 року у справі №757/32522/17-ц (провадження №61-461св19), від 19 червня 2019 року у справі №359/8114/17 (провадження №61-81св19), від 11 січня 2020 року у справі 335/11482/16-ц (провадження №61-19787св19).

За період з 18.11.2019 року по 14.06.2021 року розмір 3% на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів» становить 52809454,69 грн., що еквівалентно 113403,90 дол. США із застосуванням курсу НБУ дол. США до гривні за 575 днів прострочення.

При цьому, позивач просить стягнути неустойку на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у національній валюті за останній повний рік по день ухвалення судом рішення про розірвання договору, тобто з 14.06.2020 року по 14.06.2021 року, що становить 33614365,94 грн. та є еквівалентним 113403,90 дол. США із застосуванням курсу НБУ дол. США до гривні за 366 днів прострочення.

Таким чином, розмір неустойки, яку просить стягнути на свою користь позивач на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», більше ніж у 10 разів перевищує розмір збитків за відповідним договором.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення частини 3 статті 551 ЦК України з урахуванням норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки, зокрема за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Вимога про нарахування та сплату неустойки за договором банківського рахунку, яка є у понад 10 разів більшою за розмір збитків, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509, частині 1 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати надмірні грошові суми як неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З огляду на обставини даної конкретної справи, ураховуючи завдання цивільного судочинства та виходячи із засад справедливості, колегія дійшла до висновку про зменшення пені за договором банківського рахунку №SAMDN7879 від 16.10.2013 року до 3061417,66 грн., яка також підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» та еквівалент якої за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення становить 113403,90 дол. США (3061417,66 грн. / 26,9957).

Колегія звертає увагу, що видані банком виписки про рух (наявність) коштів на вказаних вище рахунках позивача свідчить про укладення із ним договорів про відкриття поточних банківських рахунків, наявність грошових коштів на цих рахунках та невиконання банком зобов`язань за цими договорами щодо повернення грошових коштів.

При цьому АТ КБ «ПриватБанк» не спростував існування між ним та позивачем правовідносин за договорами банківських рахунків від 24.04.2012 року №SAMDN0582 та від 16.10.2013 року №SAMDN7879, виплати по ним грошових коштів, оскільки видані ним самим банківські виписки є звітом банку про стан поточного рахунку та рух коштів за певний період часу, який надається власнику поточного рахунку. Тобто банк вчинив дії, які підтверджують укладення договору із позивачем про поточні банківські рахунки та наявність у банка коштів, належних позивачу.

Крім того, банківські виписки з карткового рахунку клієнта відносяться до переліку первинних документів, які складаються банком залежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити (Положення про організацію діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, яка була чинна на час спірних правовідносин).

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 травня 2018 року у справі №201/8674/14-ц, провадження №61-405св18.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь процентів за користування грошовими коштами за договором №SAMDN7879 від 16.10.2013 року за процентною ставкою «До запиту» (після завершення дії строку зазначеної картки 31.10.2014 року) за період з 01.11.2014 року по 03.05.2017 року (включно) за процентною ставкою 1% річних «На вимогу» та з 04.05.2017 року (включно) по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів за процентною ставкою 0,01% річних «До запиту» та процентів за користування грошовими коштами за договором №SAMDN0582 від 24.04.2012 року за процентною ставкою «До запиту» (після завершення дії строку зазначеної картки 30.04.2014 року) за період з 01.05.2014 року по 03.05.2017 року (включно) за процентною ставкою 1% річних «На вимогу» та з 04.05.2017 року (включно) по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів за процентною ставкою 0,01% річних «До запиту» задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що міжПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 були укладені два договори банківських рахунків: 24.04.2012 року №SAMDN0582 та 16.10.2013 року №SAMDN7879. Тобто вказані договори не є договорами вкладів та на них не розповсюджуються умови нарахування процентів за вкладами «До запиту», «На вимогу», які встановлюються банком. Доказів іншого позивачем не надано.

Статтею 1070 ЦК України встановлено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу (частина 2 вказаної вище статті).

Позивачем не представлено будь-яких належних та допустимих доказів погодження між сторонами порядку та розміру нарахування процентів за умовами вказаних вище договорів банківських рахунків від 24.04.2012 року №SAMDN0582 та від 16.10.2013 року №SAMDN7879.

Підсумовуючи викладене вище, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 118763,40 дол. США та 3193818,95 грн. за наступними договорами:

- договором банківського рахунку №SAMDN7879 від 16.10.2013 року грошові кошти в розмірі 118763,40 дол. США та 3061417,66 грн. (сума вкладу - 113403,90 дол. США, 3% річних - 5359,50 дол. США, неустойка - 3061417,66 грн.);

- договором банківського рахунку №SAMDN0582 від 24.04.2012 року грошові кошти в розмірі 132401,29 грн. (сума вкладу - 61312,51 грн., 3% річних - 2897,65 грн., неустойка - 61312,51 грн., нарахування у зв`язку з інфляцією - 6878,62 грн.).

Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою (пункт 2 статті 208 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі Інструкція № 492, з відповідними змінами та доповненнями), банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.

Договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492).

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).

Пункт 10.1 Інструкції №492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

На договори, що укладені після червня 2011 року розповсюджується дія положень Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за №790/19528; вказана Інструкція втратила чинність на підставі Постанови Національного банку України № 103 від 25 травня 2018 року.

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції № 174, яка діяла на час укладення частини вищевказаних договорів, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (п.1.1). Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов`язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати; номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди.

Згідно з пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року №516 (далі Положення №516) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунку клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі №6-118цс14.

Крім того, пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

З огляду на вказане, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником.

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

З огляду на наведене, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, провадження № 14-90цс19, зробила висновок, що суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд дійшов висновку щодо обов`язку банку довести виконання покладеного на нього договором обов`язку щодо виконання умов договору банківського кладу (депозиту), збереження грошей і їх повернення, тоді як неможливість доведення банком цих обставин не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання за договором.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання депозитних договорів та стягнення сум вкладів, процентів, 3% річних та неустойки на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за депозитними договорами №SAMDN85531 від 23.05.2013 року вклад «Стандарт на 6 місяців», №SAMDN2236 від 16.05.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців», №SAMDN0419 від 15.05.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців», №SAMDN6282 від 08.05.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців», №SAMDN6878 від 05.11.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців», №SAMDN8284 від 06.11.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців» задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Позивачем не представлено суду ні оригіналів, ні копій перелічених вище договорів. Будь-яких інших письмових доказів, які б містили зміст (умови) договорів суду не надано.

Належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження фактів укладення між сторонами вказаних вище депозитних договорів у простій письмовій формі, внесення коштів на рахунок банку, зокрема, квитанцій, платіжних доручень, меморіальних ордерів, тощо ні в оригіналах, ні в копіях суду не надано.

Також суду не надано належним чином завірених виписок з особових рахунків, відкритих за умовами перелічених вище договорів, або ощадних книжок, банківських карток, тощо.

Наявні в матеріалах справи копія витягу зі звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку (статистичної звітності), складеного Національним банком України станом на 01.04.2014 року (а.с. 112 т.1), копія договору переведення боргу №б/н від 17.11.2014 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК Фінілон з додатковою угодою від 18.11.2014 року, витяг з електронного додатку Додаток 1 (реєстр кредиторів) (а.с. 9-11 т. 2) - не є належним, допустимим і достатніми доказом укладення сторонами наведених вище договорів з певними умовами, та не підтверджують фактів внесення грошових коштів позивачем на рахунок відповідача. Так, звіт НБУ, зокрема, не містить інформації про вид договору (не зазначено, що перелічені договори є саме договорами банківського вкладу). ОСОБА_1 не є стороною вказаного договору переведення боргу; цей договір не містить інформації щодо умов договорів вкладу.

Колегія зазначає, що відповідач АТ КБ «ПриватБанк» категорично заперечує факт укладення з позивачем перелічених вище договорів вкладів та одержання за ними будь-яких грошових коштів від позивача.

Враховуючи викладене, зміст наведених вище правових норм та правових позицій; встановивши, що позивачем не доведено факт укладення з відповідачем вищезазначених депозитних договорів у належній простій письмовій формі, - колегія дійшла висновку про недоведеність позовних вимог у цій частині та відсутність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договорів №SAMDN85531 від 23.05.2013 року вклад «Стандарт на 6 місяців», №SAMDN2236 від 16.05.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців», №SAMDN0419 від 15.05.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців», №SAMDN6282 від 08.05.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців», №SAMDN6878 від 05.11.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців», №SAMDN8284 від 06.11.2013 року Вклад «Стандарт на 6 місяців» та стягнення на користь позивача грошових коштів за вказаними договорами.

Крім того, на підтвердження позовних вимог суду надано договори банківських вкладів:

- депозитний договір №SAMDNWFD800 від 20.01.2014 року вклад «Приват-вклад» на суму вкладу станом на 20.01.2014 року - 250000,00 доларів США (а.с. 218, 219 т.3);

- депозитний договір №SAMDNWFD000 від 14.01.2014 року вклад «Приват-вклад» на суму вкладу станом на 14.01.2014 року - 500000,00 дол. США (а.с. 211, 212, 217 т.3).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у травні 2014 року вже звертався до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, дострокове розірвання договорів банківського вкладу і видачу вкладу, компенсацію понесених витрат та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року у цивільній справі №201/5056/14-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договорів банківського вкладу №SAMDNWFD000 від 14.01.2014 року та №SAMDNWFD800 від 20.01.2014 року, стягнення за договором №SAMDNWFD000 від 14.01.2014 року суми вкладу 500000,00 дол. США з нарахованими відсотками згідно умов договору; за договором №SAMDNWFD800 від 20.01.2014 року суми вкладу 250000,00 дол. США з нарахованими відсотками згідно умов договору; 1233,00 долари США 3 % річних за період з 23.04.2014 року до 12.05.2014 року, 100000,00 грн. компенсації завданої моральної шкоди (а.с. 149-154 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року у справі №201/5056/14-ц рішення місцевого суду скасовано в частині відмови у позові про захист прав споживача, дострокове розірвання договорів банківського вкладу і видачу вкладу, стягнення коштів за порушення термінів виконання грошового зобов`язання та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково. Розірвано договори №SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року та №SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року, що укладені між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 500000,00 доларів США за договором №SAMDNWFD000 від 14 січня 2014 року, 250000,00 доларів США за договором № SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року та 3% річних в розмірі 25966,98 грн. за порушення умов зобов`язання. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави 3654,00 грн судового збору, а в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 149-154 т.1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року №201/5056/14-ц касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року в частині часткового задоволення вимог позову про захист прав споживача, дострокове розірвання договорів банківського вкладу і видачу вкладу, стягнення коштів за порушення термінів виконання грошового зобов`язання скасовано та залишено в силі в цій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року. У решті рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року залишено без змін (а.с. 149-154 т.1).

Постановою Верховного суду України від 06 липня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року відмовлено (а. с. 155-158 т.1).

Тобто, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог у справі №201/6056/14-ц у повному обсязі. Відмова була мотивована судами через відсутність у банківській квитанції обов`язкових реквізитів відбитку печатки/штампу банку, недоведеність факту укладення позивачем вказаних вище депозитних договорів.

Відповідно до матеріали цивільної справи №201/6056/14-ц вбачається, що ОСОБА_1 зазначає про втрату квитанції за іншим договором, а саме: №SAMDNWFD800 від 20 січня 2014 року про внесення 250000,00 доларів США.

В заяві про перегляд судового рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року ОСОБА_1 зазначає, що в матеріалах справи міститься фотокопія квитанції від 14 січня 2014 року, видана Центральним офісом Севастопольської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» за адресою: АР Крим, м. Севастополь, пр. Генерала Острякова, 15.

Відповідно до даної квитанції були внесені на рахунок № НОМЕР_13 грошові кошти у сумі 500000,00 доларів США, зазначено: платник ОСОБА_1 , призначення відкриття депозиту та наявний підпис касира САБ - ОСОБА_2 .

Згідно із звукозаписом судового засідання апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року, дослідженого у судовому засіданні від 16 листопада 2018 року, апеляційним судом Дніпропетровської області було досліджено оригінал квитанції за договором №SAMDNWFD000 від 14 січня 2018 року у сумі 500000,00 доларів США.

Верховний Суд України в своїй постанові від 06 липня 2016 року при розгляді заяви ОСОБА_1 зазначив, що у справі, яка переглядається, суди встановили, що не було дотримано письмової форми договорів банківського вкладу від 14 і 20 січня 2014 року укладених між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк».

Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року, у цивільній справі №201/3811/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» за договором №SAMDNWFD000 суми банківського вкладу у розмірі 500000,00 доларів США, невиплачених відсотків у розмірі 20054,80 доларів США, а також 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 60205,50 доларів США (а.с. 168-172 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у порушення вимог статей 77, 81 ЦПК України не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували у встановленому законом порядку обставини внесення ним грошових коштів, оскільки надана квитанція від 14 січня 2014 року про внесення грошових коштів не містить відбитків печатки банку та не містить усіх необхідних реквізитів.

Постановою Верховного Суду від 31 липня 2020 року у справі №201/3811/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року залишено без змін.

У вказаній вище постанові Верховного Суду від 31 липня 2020 року у справі №201/3811/18 зазначено, зокрема, що висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про недоведеність позивачем договірних відносин з відповідачем, які виникли на підставі укладеного між сторонами договору, за умовами якого він вніс кошти на депозит за ним, є обґрунтованим, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували у встановленому законом порядку обставини внесення позивачем грошових коштів, оскільки надана квитанція від 14 січня 2014 року про внесення грошових коштів не містить відбитків печатки банку та не містить усіх необхідних реквізитів. Вказане також підтверджується судовими рішеннями по справі №201/6056/14-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, дострокове розірвання договорів банківського вкладу і видачу вкладу, компенсацію понесених витрат та відшкодування моральної шкоди, що згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Судом апеляційної інстанції оглянуто вказані вище цивільні справи №201/5056/14-ц та №201/3811/18.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі №753/11000/14-ц (провадження №61-11сво17) зроблено висновок, що «преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Отже, колегія приходить до висновку про недоведеність позивачем факту укладення з відповідачем у належній письмовій формі депозитних договорів №SAMDNWFD000 від 14.01.2014 року та SAMDNWFD800 від 20.01.2014 року, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували у встановленому законом порядку факт внесення позивачем грошових коштів у відповідних розмірах (а. с. 211 т.3).

Вказане також підтверджується судовими рішеннями по справах №201/6056/14-ц та №201/3811/18 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», що згідно частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Інших належних та допустимих доказів на укладення депозитних договорів №SAMDNWFD000 від 14.01.2014 року та SAMDNWFD800 від 20.01.2014 року суду у даній цивільній справі позивачем не представлено.

Колегія звертає увагу на безпідставність доводів представника позивача щодо визнання банком факту укладення вказаних вище депозитних договорів. Такі твердження спростовуються змістом апеляційної скарги банку, письмовими та усними поясненнями представників відповідача, які ні позовні вимоги, ні факти укладення вищезазначених депозитних договорів не визнають.

Наявні в матеріалах справи копія витягу зі звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку (статистичної звітності), складеного Національним банком України станом на 01.04.2014 року (а.с. 112 т.1), копія договору переведення боргу №б/н від 17.11.2014 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК Фінілон з додатковою угодою від 18.11.2014 року, витяг з електронного додатку Додаток 1 (реєстр кредиторів) (а.с. 9-11 т. 2) - не є належним, допустимим і достатніми доказом укладення сторонами наведених вище договорів, та не підтверджують фактів внесення грошових коштів позивачем на рахунок відповідача. Так, звіт НБУ, зокрема, не містить інформації про вид договору (не зазначено, що перелічені договори є саме договорами банківського вкладу). ОСОБА_1 не є стороною вказаного договору переведення боргу; цей договір не містить інформації щодо умов договорів вкладу.

Відсутність підстав для стягнення на користь позивача сум депозитних вкладів за кожним із зазначених вище договорів зумовлює необхідність відмови у задоволенні похідних позовних вимог про стягнення процентів за депозитним договором 3% річних та неустойки на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Підстав для закриття провадження у справі в частині вирішення позовних щодо договорів №SAMDNWFD000 від 14.01.2014 року та SAMDNWFD800 від 20.01.2014 року колегія не вбачає.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У даній цивільній справі №175/4639/19 залучено до участі у справі у якості третіх осіб Національний банк України та ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон». При цьому, у справах №201/6056/14-ц та №201/3811/18 учасниками є позивач ОСОБА_1 та відповідач АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, позов у даній справі відрізняється за складом учасників цивільного процесу.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, не надав належної оціни представленим у справі доказам, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив та дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог у повному обсязі. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 ) 232167 (двісті тридцять дві тисячі сто шістдесят сім) дол. США 30 центів та 132401 (сто тридцять дві тисячі чотириста одна) грн. 29 коп. за наступними договорами:

- договором банківського рахунку №SAMDN7879 від 16.10.2013 року грошові кошти в розмірі 232167,30 дол. США (сума вкладу - 113403,90 дол. США, 3% річних - 5359,50 дол. США, неустойка - 113403,90 дол. США);

- договором банківського рахунку №SAMDN0582 від 24.04.2012 року грошові кошти в розмірі 132401,29 грн. (сума вкладу - 61312,51 грн., 3% річних - 2897,65 грн., неустойка - 61312,51 грн., нарахування у зв`язку з інфляцією - 6878,62 грн.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова