Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/2069/21
Провадження № 2/273/406/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді- Васильчук О. В. при секретарі судових засідань Муравській В.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка з участю позивача ОСОБА_1 , за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 . .

На обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що він є єдиним власником будинку АДРЕСА_1 . Відповідач по справі ОСОБА_2 є колишнім чоловіком його сестри ОСОБА_3 . Шлюб між його сестрою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 розірваний 24 червня 2021 . Відповідач зареєстрований в будинку з 08.08.2018 року по теперішній час. Але фактично відповідач в належному йому будинку не проживав, йому реєстрація необхідна була з метою отримання земельної ділянки. Після укладення шлюбу його сестри із відповідачем, вони постійно проживали та працювали в м.Києві. З листопада 2018 року вони стали проживати окремо один від одного. 24 червня 2021 відповідно до рішення Баранівського районного суду шлюб між сестрою та відповідачем було офіційно розірвано.

Відповідач ОСОБА_2 не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. З серпня місяця 2018 року у будинку не з`являвся. Ніяких грошових та матеріальних вкладень, ремонту домогосподарства, благоустрій не здійснював. Будь-яких усних чи письмових домовленостей з відповідачем стосовно його проживання у будинку - не існує.

Реєстрація відповідача у вищезгаданому будинку перешкоджає здійсненню права позивача як власника на володіння, користування та розпорядження майном, а також створює певні незручності матеріального характеру в частині оплати за комунальні послуги та оформлення субсидії. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени його сім`ї відповідачу не чинили.

Добровільно знятися з реєстрації місця проживання відповідач не бажає, з позивачем та членами його родини не спілкується, на телефонні дзвінки не відповідає. Останнє відоме його місце проживання відповідача - м.Київ, точна адреса не відома.

Ухвалою судді від 29.09.2021 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, справу призначено до розгляду по суті з повідомленням сторін, роз`яснено відповідачу наслідки неподання відзиву на позов у встановлений судом строк, здійснено виклик свідків (а.с. 21-22) .

Позивач ОСОБА_1 , в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданння не з`явився, будучи належним чином повідомлений відповідно до вимог ст.128 ЦПК України.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку як кожному доказу окремо, так і сукупності доказів у їхньому взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до копій договорів купівлі-продажу від 26.07.2013 року та копій Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 6923924 та № 6934649 від 26.07.2013 року (а.с. 9, 10, 11, 12).

Згідно копії Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 992 від 27.08.2021 року за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30.03.2016 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 08.08.2018 року ( а.с. 14).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , пояснила, що ОСОБА_1 , є її сусідом. Даний будинок по АДРЕСА_2 позивач використовує як дачний будинок і тому в ньому ніхто не проживає, а лише приїздять на період посадки та збирання врожаю сільськогосподарських культур.

У будинку по АДРЕСА_2 , зареєстровано, ОСОБА_2 з 08.08.2018 року, ОСОБА_3 з 08.08.2018 року та ОСОБА_5 з 08.08.2018 року (а.с.14), проте вони у будинку не проживали з 2018 року, що підтверджується поясненнями позивача та свідка ОСОБА_4 .

Відповідно до рішення Баранівського районного суду від 24.06.2021 року ОСОБА_3 - сестра позивача, розірвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 (а.с.13).

На даний час реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди в користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном.

Договір найму жилого приміщення між позивачем та відповідачем не укладався. Згоди на користування жилим приміщенням позивач не надавав.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України.

Зі змісту ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежна від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власника, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. (Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16).

Позивачем виконано всі можливі та передбачені законом умови для добровільного зняття з реєстрації відповідача.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає до задоволення у повному обсязі.

За таких обставин суд, керуючись ст. ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, ст. 150, ст. 167 ЖК України, ст. ст. 328, 334, 386, 391, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим примішенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Житомирського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Васильчук