Дата документу 14.06.2021 Справа № 530/942/20
Провадження № 2/554/630/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючої судді Гольник Л.В.,

за участю секретаря Плаксюк І.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області про позбавлення батьківських справ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування даного позову зазначала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася спільна донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23.06.2009 року між сторонами шлюб розірвано. Дитина знаходиться на повному утриманні матері, всі питання щодо виховання вирішує самостійно без участі та підтримки відповідача. Донька взагалі не бачила свого батька, оскільки той її не провідує та не спілкується. Відповідач добровільно не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16.03.2021 року постановлено про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що батько не бере участі у вихованні, всі питання щодо виховання продовж 12 років життя доньки вона вирішувала сама, батько навіть не вітає доньку з днем народження, не дарує подарунків. У подальшому, вона з донькою планує, що ОСОБА_5 буде отримувати освіту за кордоном, а тому позивач не бажає звертатися з цього приводу до біологічного батька за дозволом кожного разу, коли виникне необхідність. Крім того, відповідач номер телефону не надає, з дитиною не спілкується. Позивач не знає, де шукати батька у разі необхідності. Тому вона не хоче кожного такого разу звертатися до суду за відповідним дозволом.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, зазначив, що він має іншу родину та двох дітей у другому шлюбу. Його теперішня дружина не проти того, щоб донька приїздила до них на вихідні. Він сплачує аліменти. Коли у позивача виникала необхідність, він надав згоду на виїзд за кордон.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі їх представника, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що батько з дитиною не спілкується з дня її народження, не бере участь у її вихованні. Просив суд при винесенні рішення виходити із інтересів малолітньої дитини.

Суд, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до такого висновку.

Судом встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. 23.06.2009 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , виданого 15.04.2008 року Октябрським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 389 (а.с. 5).

Відповідно до Акту про обстеження житлово-побутових умов від 01.06.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вихованням доньки займається мати. Батько проживає окремо за адресою: АДРЕСА_2 . Зі слів сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 батько ОСОБА_2 участі у вихованні доньки не бере, з дитиною не спілкується та не відвідує (а.с. 10).

Відділом Служби у справах дітей та сім`ї Зіньківської міської ради проведено вивчено питання до доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та встановлено, що ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В помешканні створені всі умови для всебічного розвитку дитини. Дівчинка забезпечена всім необхідним: сезонним одягом та взуттям, шкільним приладдям, засобами особистої гігієни, предметами побутового вжитку. Під час спілкування з ОСОБА_8 з`ясовано, що всім необхідним її забезпечує мама, дівчинка висловлює свою особисту неприхільність до свого батька, який не цікавиться її особистим життям, успіхами в навчанні, не піклується про її здоров`я, не вітає її з днем народження та святами, матеріально не допомагає. За своє життя дівчинка його жодного разу не бачила. Відділом Служби у справах дітей та сім`ї Зіньківської міської ради, вивчивши матеріали надані ОСОБА_1 (свідчення сусідів, пояснення педагогів та медпрацівників), обстеживши умови проживання малолітньої ОСОБА_4 , провівши бесіду з останньою, з`ясовано, що ОСОБА_2 , батько дитини з моменту народження дівчинки (12 років) не бере участі у вихованні доньки, не цікатиться її станом здоров`я, самоухилився від виконання батьківських обов`язків. Отже, Відділ Служби у справах дітей та сім`ї Зіньківської міської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 79-80).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Практикою Європейського суду з прав людини визначені два обов`язкові критерії, які мають бути враховані національними судами при вирішенні будь-якого спору відносно дітей: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частинами першою, другою і шостою ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно ст.141, ст.150, ст.153, ст.155 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Отже, слід зробити висновок, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли суд встановить факт винної поведінки батьків, а також відсутність перспективи зміни поведінки батьків у кращу сторону.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Основними доводами позовної заяви є твердження про те, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що він матеріально не забезпечує дитину, не турбується про її стан здоров`я, умови проживання, не займається вихованням дитини.

При цьому сторонами не оспорюється той факт, що батько, який має постійну роботу та двох дітей від другого шлюбу, сплачує аліменти.

Суд вважає, що дії позивача щодо позбавлення батьківських прав продиктовані небажанням у майбутньому звертатися до суду з метою отримання згоди на виїзд дитини на навчання за кордон. При цьому, єдиний раз коли, позивачу треба було отримати згоду на виїзд за кордон мало місце у 2009 році, і тоді відповідач надав таку згоду, що підтверджується доказами (а.с.81-82).

Проаналізувавши фактичні обставини, встановлені у цій справі, які не заперечуються учасниками справи, а також наявні у справі докази у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України), суд приходить до висновку про недоведеність винної поведінки (умисного нехтування батьківськими обов`язками) ОСОБА_2 , який заперечує проти позову, сплачує аліменти на утримання доньки, не відмовляється від спілкування з донькою та згоден, щоб донька проводила з ним вихідні, що свідчить про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», п.57, п.58).

Письмові пояснення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , не є належними та допустими доказами у справі з огляду на те, що підписи вказаних осіб не завірені в установленому законом порядку. Водночас суд вважає, що їх пояснення не містять переконливих і достатніх відомостей про винну поведінку батька, а також відсутність перспективи зміни його поведінки у кращу сторону.

Позиція ОСОБА_2 під час розгляду цієї справи у суді, яка свідчить про його прагнення на збереження зв`язку зі своєю дитиною, у сукупності із наведеними обставинами підтверджує обґрунтовані сподівання на те, що обидві сторони спору зможуть усвідомити пріоритет інтересів саме дитини, а не власних амбіцій.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області про позбавлення батьківських справ відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей Зінківської районної державної адміністрації, , місцезнаходження: Полтавська область, м.Зіньків, вул. Воздвиженська, буд. 40.

Повний текст судового рішення складено 22.06.2021 року.

Суддя Л.В.Гольник