У х в а л а

18 травня 2021 року

м. Київ

справа № 591/2355/18

провадження № 61-6825 ск 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 листопада 2018 року та постанову Сумського апеляційного суду від 10 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ квартири, набутої за час шлюбу,

В с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжяквартиру АДРЕСА_2 ; визнати за нею право власності на 66/100 частин вказаної квартири, відступивши від рівності часток; стягнути з відповідача судові витрати.

Позов обгрунтований тим, що під час шлюбу ОСОБА_3 уклав безвідсотковий кредитний договір на придбання спірної квартири в інтересах сім`ї з наданням її згоди. Після будівництва житлового будинку та введення його в експлуатацію на відповідача було оформлене свідоцтво про право власності на квартиру та отримано технічний паспорт. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 змінив замки на вхідних дверях в квартирі і вигнав її з дому разом з дитиною, а добровільно провести поділ спільного майна категорично відмовився.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено; поділено майно - квартиру АДРЕСА_2 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнано за ОСОБА_2 право власності на 66/100 частин квартири АДРЕСА_2 , яка має загальну площу 68,07 кв.м, житлову площу 40,1 кв.м та складається з 3-х кімнат, в тому числі 1-а кімната 17,2 кв.м, 2-а кімната 12,5 кв.м, 3-тя кімната 10,4 кв.м, кухня 8,0 кв.м, коридор 14,6 кв.м, ванна 2,7 кв.м, туалет 1,2 кв.м.; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Сумського апеляційного суду від 10 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 листопада 2018 року - без змін.

23 квітня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 листопада 2018 року та постанову Сумського апеляційного суду від 10 березня 2021 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 листопада 2018 року та постанову Сумського апеляційного суду від 10 березня 2021 року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року становить 2 270,00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується.

Як убачається з касаційної скарги, заявником зазначено, що ціна позову в даній справі складає 483 283,00 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270,00*250=567 500,00 грн).

Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України рішення судів першої та апеляційної інстанцій в даній справі не підлягають касаційному оскарженню.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для заявника.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вона не містить посилань на постанови Верховного Суду та інформацію щодо застосування якої саме норми права і якого правового висновку не враховано апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні. Крім того, заявник не навів обставин, які б обґрунтовано свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення для відповідача.

Разом із цим, наведені заявником у його касаційній скарзі інші аргументи суд вважає необґрунтованими, оскільки вони є виключно його суб`єктивними судженнями та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження у даній справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України,у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням указаного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 листопада 2018 року та постанову Сумського апеляційного суду від 10 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ квартири, набутої за час шлюбу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук