Дата документу 15.06.2021 Справа № 336/1644/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/1644/21 Головуючий у 1 інстанції: Савеленко О.А.
№ 22-ц/807/1773/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2021 року по справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_2 аліментів на дитину,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення зі ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Заслухавши у засіданні Запорізького апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_2 аліментів на дитину.

Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції послався на наступне.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частиною 3 ст.163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як зазначив суд першої інстанції, всупереч зазначених норм заявником до заяви про видачу судового наказу не додано доказів на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, зокрема, того, що неповнолітня дитина проживає разом з нею, що дає право звернення до суду з відповідною заявою про стягнення аліментів.

Намість такі висновки суду не є переконливими, позаяк місце проживання дитини визначено при розірванні шлюбу сторонами добровільно, як зазначено у судовому рішенні доданому до заяви про видачу судового наказу, дитина проживає з матір`ю.

Тож висновок суду про неможливість стягнення аліментів шляхом видання судового наказу не є переконливим.

До того ж суд не позбавлений можливості у відповідності до положень ст. 12 ЦПК сприяти учасникам судового процесу у реалізації ними своїх прав.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2021 року у цій справі скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Повний текст постанови складено 29 червня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков