22-ц/804/1376/21
266/5602/19

Єдиний унікальний номер 266/5602/19
Номер провадження 22-ц/804/1376/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Баркова В.М., Биліни Т.І.,

секретар судового засідання Сікора М.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 ,

представник позивачів адвокат Турченко Олексій Валерійович,

відповідач ОСОБА_3 ,

представник відповідача адвокат Яровий Андрій Вікторович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області, ухвалене 19 березня 2021 року в складі судді Шишиліна О.Г., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про виділення в окреме домоволодіння частки будівлі з тих підстав, що їм в рівних частках по 13/100 часток на праві спільної часткової власності належить 13/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 . Фактично 13/50 частки зазначеного домоволодіння є самостійною частиною домоволодіння та реально окремим об`єктом нерухомого майна. Іншим співвласником домоволодіння є ОСОБА_3 , якому належить 37/50 часток. Позивачі фактично використовують свою частину будинку, яка складається з житлової прибудови літ. А1-1, сараїв літ. Б та літ. Ж, вбиральні літ. К, як окреме домогосподарство, яке не зачіпає інтересів сусідів по будинку. В свою чергу у власності та користуванні відповідача знаходиться житловий будинок літ. А, сараї літ. В та літ. Д, вбиральня літ. Г. Той факт, що домоволодіння знаходиться у спільній частковій власності, не дозволяє їм вільно, без згоди інших співвласників, розпоряджатися та використовувати належну їм частину домоволодіння. Крім того, враховуючи, що у матеріальному (фізичному) аспекті їх частка та частка відповідача є майже рівними, то відповідним чином це впливає на порядок користування земельною ділянкою та її подальшої приватизації. Оскільки згоди із відповідачем з цього питання у добровільному порядку не досягнуто, позивачі звернулися із даним позовом до суду. Просили суд виділити у натурі частку їх майна в спільній частковій власності 13/50 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якої входять: житлова прибудова літ. А1-1 площею 47,5 кв.м., житлова площа 29,1 кв.м.; сараї літ. Б, літ. Ж, вбиральня літ. К, та відповідно визнати право власності як на самостійний об`єкт права власності по 1/2 частці кожному, виділити у власність відповідачу окреме індивідуально визначене нерухоме майно: житловий будинок літ. А, сарай літ. В, сарай літ. Д, вбиральню літ. Г, припинити право спільної часткової власності. Судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділ в натурі частки з майна. В обґрунтування позову зазначив, що не визнає первісний позов, оскільки відповідно до договору від 27.08.2002 року йому належить 37/50 часток спірного будинку із відповідною часткою господарських та побутових будівель і споруд. В свою чергу відповідно до договору купівлі-продажу від 27.07.2019 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить 13/50 в рівних частках того ж домоволодіння. Згідно з висновками технічної інвентаризації та технічного паспорту, виготовленого 25.07.2019 року, його ідеальна частка у відсотках становить 74% домоволодіння, а частка інших співвласників становить 26%. Проте фактична частина, що знаходиться в його користуванні, становить 52,66%, а фактична частка ОСОБА_4 складає аж 47,34%. Отже, виділивши в натурі майно сторонами по справі в частках, що пропорційні майну, яке знаходиться в їх фактичному користуванні, призведе до суттєвого відхилення від ідеальних часток. Так, позивачі обмежили можливість користуватись огорожею шляхом заміни замків на воротах огорожі. Позивачі вважаючи себе власниками майже половини спірного домоволодіння, не зважаючи на те, що він є власником 37/50 частки здійснювали проби приватизувати земельну ділянку таким чином, що їх частка буде дорівнювати половину без узгодження з ним цього питання. Вказував, що між сторонами склались недобросусідські відносини. Просив припинити право спільної часткової власності між сторонами на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 шляхом його поділу в натурі, а саме: виділити йому у власність житловий будинок літ.А-1 площею 58,3 кв.м., погріб літ. а/п площею 3,7 кв.м., веранду літ. а-1 площею 7,6 кв.м., літню кухню літ. В-1 площею 21,5 кв.м., сарай літ. Д-1 площею 8,8 кв.м., ганок літ.а4 площею 2.1 кв.м.. Виділити у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 житлову прибудову літ. А1-1 площею 35,5 кв.м., тамбур літ. а1-1 площею 7,8 кв.м., прибудову літ.а1-1 площею 14,9 кв.м., тамбур літ. а3-1 площею 4,3 кв.м.. сарай літ. Б-1 площею 22,6 кв.м., сарай літ. Ж-1 площею 5,6 кв.м., вбиральню літ. К-1 площею 1,0 кв.м по ? частці кожному. Стягнути з відповідачів на його користь вартість компенсації 21,34125% частки права спільної часткової власності та судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 березня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволений повністю.

Виділено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в натурі частку домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з: Житлової прибудови А1-1, тамбуру а1-1, прибудови а2-1, тамбуру а3-1 - загальною прощею 47,5 кв.м; сарай Б-1, сарай Ж-1, вбиральня К-1, визнавши за ними право власності на 47/100 частки домоволодіння по 1/2 за кожним.

Виділено ОСОБА_3 в натурі частку домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з: Житлового будинку А-1 з погребом а/п, верандою а-1, ганок а4 загальною прощею 49,7 кв.м; сарай Д-1, літня кухня В-1. визнавши за ним право власності на 53/100 частки домоволодіння.

Припинено право власності ОСОБА_3 на зменшену частку у домоволодінні АДРЕСА_1 .

Припинено право спільної часткової власності між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на виділене майно.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по 54 369 грн. з кожного в рахунок компенсації припинення права власності на частку у домоволодінні та судовий збір по 384,20 грн. з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити власні позовні вимоги в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було неналежним чином та неповно досліджені докази і встановлені обставини по справі, що привело до неправильного висновку.

Суд першої інстанції не врахував, що в договорах купівлі-продажу, на підставі яких сторони стали власниками часток в домоволодінні, визначений розмір ідеальних часток. При цьому будинок фактично вже розділений між співвласниками. Частки власників відрізняються в розмірі - вони були визначені давно, і після встановлення такого розміру частко фактично збільшилося майно співлвасників, але не самі частки.

З висновками експертизи позивачі не згодні, оскільки експертом поділ проводився з урахуванням пропорцій часток в майні, але при цьому експерт пропонує розділити домоволодіння по фактичному користуванню таким чином, що був визначений про купівлі частки позивачами. Позивачі просили про виділ в натурі майна, що купили, і не заявляли вимог стосовно майна з частки відповідача ОСОБА_3 , тому немає підстав для стягнення з них компенсації.

Таким чином, експертиза по справі є зайвою, оскільки частини співвласників і так є окремими, не потребують переобладнання, отже, не потрібні спеціальні знання в цій галузі.

До апеляційного суду від адвоката Ярового А.В., який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_3 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відхилити у повному обсязі апеляційну скаргу позивачів, рішення суду залишити без змін. Зазначає, що судом повно встановлені обставини справи і правильно застосовані норми матеріального права. Учасники спільної часткової власності мають право на частку у праві власності, а не на конкретно визначену частку у майні. Суд вирішив справу, виходячи з того, що було куплено сторонами за договором купівлі-продажу, і довідка БТІ, в якій зазначено, яке саме майно входить у склад кожної частки домоволодіння, не може слугувати доказом в такому випадку, оскільки раніше поділ в натурі не проводився. Доказів права на частину майна в іншому розмірі, ніж визначеному в договорі купівлі майна, позивачем суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не явився, про час та місце розгляду справи 11.06.2021 року повідомлений належним чином через представника.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представника адвоката Турченка О.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ярового А.В., дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу частини будинку від 27.07.2019 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали в особисту приватну спільну часткову власність по 13/100 часток кожний 13/50 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та побудов, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . До складу житлового будинку в цілому входить: житловий будинок літ.А-1, житлова прибудова літ.А1-1, сарай літ. Б-1, сарай літ. В-1, сарай літ. Д-1, сарай літ. Ж-1, вбиральня літ. Г-1, вбиральня літ. К-1, огорожа №1-3, замощення І ( а.с. 5-7).

Згідно з інформацією Маріупольського БТІ від 18.10.2019 р. ідеальна частка 13/50 домоволодіння по АДРЕСА_1 згідно матеріалів інвентаризаційної справи за №5657 складаються з житлової прибудови літ. А1-1, прибудови літ.а2-1, тамбуру літ.а3-1, тамбуру літ. а1-1 (загальною площею 47,5 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м.), вбиральні літ. К-1, сараю літ. Ж-1, сараю літ. Б-1, огорожі №3, 1/2 частки вимощення І ( а.с.164).

37/50 частки домоволодіння з відповідною часткою господарчих та побутових будівель і споруд на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27.08.2002 року ( а.с.46).

З технічного паспорту від 25.07.2019 р. вбачається, що будинок АДРЕСА_1 фактично розділений між співвласниками, у саме у користуванні ОСОБА_3 знаходиться житловий будинок літ. А-1 площею 58,3 кв.м., погріб літ. а/п площею 3,7 кв.м., літня кухня літ. В-1 площею 21,5 кв.м., гараж літ. Л-1 площею 18,6 кв.м., сарай літ. Д-1 площею 8,8 кв.м., ганок літи. А4 площею 2,1 кв.м. загальною площею 49,7 кв.м.; відповідно у користуванні ОСОБА_4 знаходиться житлова прибудова літ. А1-1 площею 35,5 кв.м., тамбур літ. А1-1 площею 7,8 кв.м., прибудова літ. А2-1 площею 14,9 кв.м., тамбур літ. А3-1 площею 4,3 кв.м., сарай літ. Б-1 площею 2,6 кв.м., сарай літ. Ж-1 площею 5,6 кв.м., вбиральня літ. К-1 площею 1,0 кв.м. ( а.с.40-45).

Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці Маріупольської міської ради.

З приводу узгодження меж земельної ділянки та її приватизації у сторін виникають суперечки, що сторони не оспорювали.

При вирішенні спору суд врахував наступні норми права.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. На підставі ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, суд прийшов до висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Відтак визначальним для вирішення справи, на думку суду, і виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Разом з тим, суд не надав уваги обставинам справи і наданим сторонами доказам, які вказують на те, що поділ будинку можливий без проведення експертизи, оскільки між сторонами вже склався певний порядок користування домоволодінням, який не викликає спору, про що свідчать позовні вимоги як первісного позову, так і зустрічного (сторони просять про однаковий варіант поділу домоволодіння), і при цьому не потребують будь-якої зміни ідеальних часток співвласників.

Так, суд вважав необхідним при вирішенні справи враховувати висновок судової будівельно-технічної експертизи, у висновках якої експерт вказував на доцільність поділу в натурі домоволодіння за фактичним користуванням: власнику 37/50 часток експерт пропонував виділити житловий будинок літ. А-1 з погребом літ. а/п, веранду літ. а-1, ганок літ.а4, загальною площею 49,7 кв.м., а власнику 13/50 часток - житлову прибудову літ. А1-1 загальною площею 47,5 кв.м., сарай літ. Б-1, сарай літ. Ж-1, вбиральню літ. К-1.

Як вбачається з матеріалів справи, саме про такий варіант поділу домоволодіння просили в первісному позові ОСОБА_4 , і аналогічно просив поділити будинок відповідач в зустрічному позові.

При цьому можливий поділ майна в натурі без будь-якого переобладнання.

Однак експерт також вказував, що при такому поділі майна в натурі частки у фізичному втіленні не відповідають розміру ідеальних часток, і що на долю ОСОБА_3 фактично припадає майна менше: на 22,2 кв. м. менше чим приходиться на ідеальну складову 37/50 часток, тому стороні, фактична частка якої менше, ніж ідеальна, належить компенсація в розмірі 108738 грн..

Суд на підставі даного доказу вважав доведеними позовні вимоги зустрічного позову, і відповідно, первісний позов визнав таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачі відмовилися проводити подібного роду експертизу, тобто, на думку суду, не довели своїх вимог. Проте варіант виділу частки за зустрічним позовом ОСОБА_3 суд вважає таким, що жодним доказом позивачами не спростований, підтверджений висновком експерта, тому суд задовольнив зустрічний позов, оскільки при цьому цільове призначення домоволодіння не змінилося, законні права та інтереси інших осіб порушені не будуть і такий виділ відповідає фактичним частинам, які використовуються співвласниками.

Погодитися з таким висновком неможливо.

Статтею 367 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Як роз`яснено п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» при вирішенні справи про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною сумісною власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній з сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру).

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Верховним судом у постанові від 24 січня 2019 року у справі № 643/8396/13-ц сформульовано правову позицію про те, що при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.

ОСОБА_3 в зустрічному позову не ставив питання про збільшення його частки в праві власності .

Згідно з договором купівлі-продажу від 27.08.2002 року ОСОБА_3 придбав жилий будинок, жила площа якого складає 33,9 кв.м.

З технічного паспорту будинку вбачається, що будівля літ А-1 включає жилу площу 33,9 кв.м.

Позивачами ОСОБА_4 придбана інша частина будинку зазначена в технічному паспорті літ А1-1, що не оспорював відповідач.

Як вбачається з інвентарної справи №5657 спірного домоволодіння, розрахунок ідеальних часток будинку був виконаний в 1966 році на вартості основного будинку, який протягом часу був повністю перебудований, та на вартості жилої прибудови, яка не змінювалася, не ремонтувалася. Цей розрахунок не був пов`язаний із розмірами та площею будівель, а базувався на їх вартості. Отже, фактично частки співвласників змінювалися з часом фізично, але це не впливало на їх визначення в ідеальному вираженні.

Таким чином, не має значення для вирішення справи розмір ідеальних часток сторін, і тому невірним є рішення суду про поділ будинку з визначенням компенсації за різницю у вартості майна, фактичний об`єм і вартість якого неможливо порівнювати пропорційно розміру ідеальних часток, які при цьому залишаються незмінними.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі, і про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про виділ в натурі частки із майна. У зв`язку з цим припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними спорудами та побудовами АДРЕСА_1 ; виділити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в натурі по 1/2 частці кожному - частку домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлової прибудови А1-1, загальною прощею 47,5 кв.м і жилою площею 29,1 кв.м.; сарай Б-1, сарай Ж-1, вбиральні К-1, що складає 13/50 частки домоволодіння; виділити ОСОБА_3 в натурі частку домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку А-1, який включає погреб а/п, веранду а-1, ганок а4 загальною прощею 49,7 кв.м; сарай В-1, сарай Д-1, вбиральня Г, що складає 37/50 частки домоволодіння. В частині вимог зустрічного позову ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості часток необхідно відмовити.

На підставі положень статті 141 ЦПК у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги і скасуванням рішення суду першої інстанції, задоволенням первісного позову в повному обсязі, частковим задоволенням зустрічного позову, на користь позивачів підлягають відшкодуванню судові витрати на судовий збір за розгляд справи в першій інстанції 768,4 грн (враховуючи, що зустрічний позов також частково задоволений) та сума 2305,2 грн за апеляційний перегляд справи, а всього 3073,60 грн.. У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги також підлягає стягненню з відповідача сума витрат на правничу допомогу в розмірі 2150 грн за розгляд справи в першій інстанції (половина від сплаченої суми 4300 грн) та 3000 грн в апеляційній інстанції, понесені позивачами, а всього 3000 грн.

Керуючись ст.374, 367, 376, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 березня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна в натурі задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна - задовольнити частково.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними спорудами та побудовами АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в натурі по 1/2 частці кожному - частку домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлової прибудови А1-1, загальною прощею 47,5 кв.м і жилою площею 29,1 кв.м.; сарай Б-1, сарай Ж-1, вбиральні К-1, що складає 13/50 частки домоволодіння.

Виділити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в натурі частку домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку А-1, який включає погреб а/п, веранду а-1, ганок а4 загальною прощею 49,7 кв.м; сарай В-1, сарай Д-1, вбиральня Г, що складає 37/50 частки домоволодіння.

В задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості часток відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат 3073 (три тисячі сімдесят три) грн 60 коп. та 3000 (три тисячі) грн за надання правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст складений 15 червня 2021 року.

Головуючий Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

Т.І. Биліна