Справа № 127/7252/21
Провадження № 2/127/1284/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 рокумісто Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просить стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі розмірі 3000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття.

Позов мотивований тим, що позивач та відповідач перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2020 року. Під час шлюбу у подружжя народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач протягом тривалого часу ухиляється від обов`язку по утриманню дитини. Позивачу важко самостійно утримувати доньку, оскільки дитина вимагає значних витрат (4 000-5000 гривень на місяць). Викладене стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.04.2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву, задоволено клопотання позивача про витребування з Вінницької Державної податкової служби інформацію про доходи відповідача за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року.

13.05.2021 року на виконання ухвали суду з Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області надійшла довідка про доходи ОСОБА_2 з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.07.2012 року (а.с.7).

Позивач зареєстрована та проживає разом з донькою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Позивач працює в ПП «Будпостач» на посаді менеджера оптової торгівлі, за період з жовтня 2020 року по січень 2021 року її дохід склав 8 699,70 гривень (за вирахуванням податків 7 905,59 гривень), що вбачається з довідки ПП «Будпостач» №БП000000049 від 18.02.2021 року (а.с.16).

Дитина ОСОБА_4 навчається в КЗ НВК: загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів в 3-му класі, що вбачається з довідки навчального закладу №02-36/50, виданої 24.02.2021 року (а.с.9).

Відповідач добровільно матері своєї доньки матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, дитина перебуває на повному утриманні матері. Протилежного судом не встановлено.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання.

Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із ч. 2 ст. 181 СК України, домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх спільної малолітньої доньки.

Судом встановлено, що середньомісячний дохід позивача за період з жовтня 2020 року по січень 2021 року склав 2 174,93 гривні.

Суд не приймає до уваги копії квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг (3 шт.) та товарні чеки (20 шт.) в якості доказу витрат позивача на утримання житла та дитини, оскільки з цих доказів не вбачається, що такі витрати понесено саме позивачем (а.с.10-15).

Визначаючи тверду грошову суму, яка буде стягуватися з відповідача як аліменти на дитину, суд враховує розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на даний час ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», рівність прав як позивача так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини, забезпечення дитині рівня життя, необхідного і достатнього для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, відсутність даних про незадовільний стан здоров`я платника аліментів та відсутність даних про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина.

Разом із тим, суд враховує те, що позивачем не надано суду жодного обґрунтування розміру аліментів, про стягнення якого заявлено позов.

З довідки Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області №11072/5/02-32-12-01-23 від 07.05.2021 року судом встановлено, що дохід відповідача ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року склав 37 053,77 гривень (а.с.28).

Середньомісячний дохід відповідача за вказаний період склав 3 087,81 гривень.

Зважаючи на обставини, які викладені вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання дитини із відповідача на користь позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на спільний обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Разом із тим, суд вважає за доцільне, ухвалюючи рішення у даній справі, роз`яснити сторонам право звернення до суду в подальшому із позовом про зміну (збільшення, зменшення) розміру аліментів, у випадках, передбачених ст. 192 СК України.

Судом враховані всі обставини, що мають бути враховані при винесенні рішення про стягнення аліментів, відповідно до вимог ст.182 СК України.

Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 23.03.2021 року.

У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 454 гривні судового збору. Решту суми судового збору слід компенсувати за рахунок держави у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору (ч.6 ст.141 ЦПК України).

Позивачем на підтвердження понесення судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу подано до суду договір про надання правової допомоги №25/21 від 25.02.2021 року, укладеного з адвокатом Савченко І.А., та копію квитанції №11 від 19.03.2021 року, згідно якого адвокат Савченко І.А. отримала від ОСОБА_1 2 000 гривень згідно договору №25/21 від 25.02.2021 року (а.с.17-18).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст.141 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справи «Баришевський проти України», «Гімайдуліна й інші проти України», «Двойних проти України» та «Меріт проти України»).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц.

Разом з тим судом встановлено, з наданих позивачем доказів (договір №25/21 та квитанція №11) не вбачається, що позивач понесла витрати в розмірі 2 000 гривень за надання адвокатом правових послуг за підготування позовної заяви про стягнення аліментів, акт приймання-передачі наданих послуг та розрахунок таких витрат матеріали справи не містять.

На підставі викладеного суд не вбачає підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу під час ухвалення рішення у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180-183, 191 СК України, ст. 12, 81-82, 133, 137, 141, 263-265, 279, 430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 23.03.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 454 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: