Справа № 464/2393/19
пр.№ 2/464/396/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2021 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Мички Б.Р.

секретар судового засідання Воловець Ю.І.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бутко А.С.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанас», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макаренко Валерій Михайлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, витребування майна та поновлення державної реєстрації,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренка В.М. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. про визнання протиправними та скасування рішень щодо державної реєстрації, а саме просить суд скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренка В.М. від 18.05.2016 про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 18.05.2016 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» за № 21958056 від 18.08.2017 на приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» (04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, 71-Е, ) на користь ОСОБА_3 (місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нерухоме майно - приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; поновити державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 за ОСОБА_3 (місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ); та стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.10.2007 між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № KF-344, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 70 000 доларів США на поточні потреби зі сплатою 14 % річних за користування кредитом строком до 17.10.2017. З метою забезпечення грошових зобов`язань за вказаним договором, 18.10.2007 між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Береською Н.Р., зареєстрований в реєстрі за № 2136, на підставі якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: приміщення квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,3 кв.м. (квартира переобладнана в нежитло згідно з наказом 317-Д департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 08.11.2001 «Про надання дозволу громадянам на використання власних квартир як нежитлових» та акту державної комісії про готовність об`єкту до експлуатації, як ательє, а також рішення про його затвердження № 223 від 21.03.2003). 04.08.2010 між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ВАТ «БГ Банк», правонаступник ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства», укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, на підставі якого до ТОВ «Вердикт Фінанс» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки, укладених 18.10.2007 між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» та ОСОБА_3 . 18.05.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренком В.М. за ТОВ «Вердикт Фінанс» було зареєстровано право власності на предмет іпотеки за № 14612048. Згідно з актом приймання-передачі майна від 18.08.2017, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., ТОВ «Вердикт Фінанс» передало до статутного фонду ТОВ «Центр аграрних систем», серед іншого, приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 335 400,00 грн. Отже, на даний час, власником приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , є ТОВ «Центр аграрних систем». Однак позивач вважає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренком В.М. 18.05.2016 протиправно було зареєстровано право власності на предмет іпотеки за ТОВ «Вердикт Фінанс», і відповідно протиправно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. на це майно було зареєстровано право власності за ТОВ «Центр аграрних систем» 18.08.2017, оскільки вважає, що Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції на момент реєстрації приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренком В.М право власності на предмет іпотеки за ТОВ «Вердикт Фінанс» не передбачав можливості перереєстрації за наявності обтяжень; ОСОБА_3 всупереч положенням Закону України «Про іпотеку» не отримувала вимоги про усунення порушень; іпотекодержатель не мав права на отримання дубліката правовстановлюючого документа на предмет іпотеки, а перереєстрація була здійснена на підставі дублікату договору іпотеки.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 24.05.2019 (суддя Рудаков І.П.) відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2020 справу передано в провадження судді Мички Б.Р.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 04.03.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні 10.12.2021 позовні вимоги підтримала та просила такі задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні 10.12.2021 позовні вимоги заперечив повністю, з мотивів викладених у відзиві, а саме вважає, що ТОВ «Вердикт Фінанс» правомірно зареєстровало за собою право власності на предмет іпотеки та стало власником, а згодом, реалізовуючи своє право на розпорядження, згідно акту приймання-передачі майна від 18.08.2017 передало до статутного фонду ТОВ «Центр аграрних систем», яке являється добросовісним набувачем вищезгаданого майна, а право власності ОСОБА_3 припинилося з моменту державної реєстрації права власності за ТОВ «Вердикт Фінанс» (звернення стягнення шляхом прийняття у власність в досудовому порядку на підставі Договору іпотеки та іпотечного застереження, яке зазначено в ньому).

Треті особи у судове засідання 10.12.2021 не з`явилися.

Заслухавши представників сторін, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступних висновків з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

18.10.2007 між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № KF-344, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 70 000 доларів США на поточні потреби зі сплатою 14 % річних за користування кредитом строком до 17.10.2017. З метою забезпечення грошових зобов`язань за вказаним договором, 18.10.2007 між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Береською Н.Р., зареєстрований в реєстрі за № 2136, на підставі якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: приміщення квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,3 кв.м. (квартира переобладнана в нежитло згідно з наказом 317-Д департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 08.11.2001 «Про надання дозволу громадянам на використання власних квартир як нежитлових» та акту державної комісії про готовність об`єкту до експлуатації, як ательє, а також рішення про його затвердження № 223 від 21.03.2003). 04.08.2010 між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ВАТ «БГ Банк», правонаступник ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства», укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, на підставі якого до ТОВ «Вердикт Фінанс» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки.

Відповідно до п.п. 4.1.1. договору іпотеки при порушенні іпотекодавцем умов основного зобов`язання щодо строків погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів за користування кредитом, відшкодування збитків, неустойки, штрафів, пені та іншої заборгованості, та/або при порушенні іпотекодавцем умов цього договору, та у випадках, встановлених законом, у іпотекодержателя виникає право задоволення своїх вимог по основному зобов`язанню, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п.п. 4.1.3. договору іпотеки іпотекодержатель має право на власний розсуд застосувати механізм позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному у застереженні про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем або передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов`язання; звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса; звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Отже, ТОВ «Вердикт Фінанс», як іпотекодержатель, набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до умов договору іпотеки та розділу V Закону України № 898-IV від 05.06.2003 «Про іпотеку».

У відповідності до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У частині першій статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною тринадцятою статті 15 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 8, 13 Порядку).

Відповідно до пункту 15 Порядку під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема, серед інших і щодо наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.

Таким чином, за наявності нескасованого обтяження накладеного на нерухоме майно відсутні підстави для прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності за іпотекодержателем на обтяжене нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові КЦС Верхового Суду від 10.02.2021 по справі № 754/9842/19, постанові КЦС Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 201/13251/17; постанові КЦС Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 204/3503/19; постанові КЦС Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 753/4093/20; постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 755/5072/17.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вищевказаного нерухомого майна станом на 18.05.2016 (момент реєстрації права власності на спірне приміщення за ТОВ «Вердикт Фінанс») були чинні наступні обтяження:

- №14612302 від 08.12.2010, внесене на підставі постанови про відкриття виконавчого, серія та номер - 22646235, виданий 27.10.2010 ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області;

- №14612331 від 14.04.2011, внесене на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер - 25875466, виданий 14.04.2011 Сихівським ВДВС Львівського міського управління юстиції;

- №14612223 від 19.08.2010, внесене на підставі постанови, серія та номер - 19745766, виданий 14.06.2010, видавник - Сихівський ВДВС ЛМУЮ;

- №14612261 від 11.11.2010, внесене на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер - 22514603, виданий 11.11.2010, видавник - ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області;

- №14612356 від 26.06.2012, внесене на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія номер - 33185109, виданий 25.06.2012, видавник - ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області;

- №14612373 від 31.10.2012, внесене на підставі постанови про арешт та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер - 34845716, виданий 31.10.2012, видавник - Сихівський ВДВС ЛМУЮ;

- заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 лютого 2010 у справі № 2-1894/09, в частині накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

А відтак, керуючись пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М. мав відмовити ТОВ «Вердикт Фінанс» у державній реєстрації права власності на приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц, провадження № 14-48цс19).

Порядком визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з пунктом 61 Порядку у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, у пункті 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор у ході її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення порушень виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

У пункті 3 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону.

Наведені норми спрямовані на фактичне повідомлення боржника, щоб надати йому можливість усунути порушення і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові КЦС Верховного Суду від 04.08.2021 по справі № 727/80/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17; постанові КЦС Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 761/37287/16-ц; постанові КЦС Верховного Суду від 01.11.2021 по справі № 205/5394/17; постанові КЦС Верховного Суду від 29.04.2021 по справі № 761/37287/16-ц; постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 306/1224/16-ц; постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 521/18393/16-ц; постанові КЦС Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 278/3367/19-ц; постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц; постанові КЦС Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 2-5927/2011.

В матеріалах справи, витребуваних судом у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренка В.М., щодо приміщення квартири під номером АДРЕСА_3 , загальною площею 51,3 кв.м., не міститься жодних доказів того, що позивачу відправлялася заява-вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору чи отримувалась нею.

На підставі викладеного, суд вважає, що під час ухвалення рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «Вердикт Фінанс» на приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренком В.М. були порушені вимоги пункту 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Суд також звертає увагу на те, що ТОВ «Вердикт Фінанс» не мав права на отримання дубліката правовстановлюючого документа на предмет іпотеки.

Так, у частині першій статті 53 Закону України «Про нотаріат» визначено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п`ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа.

Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України «Про нотаріат» довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Наведені правові норми передбачають видачу дубліката лише у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом. Перелік підстав видачі дубліката документа є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

У випадку звернення до нотаріуса за отриманням дубліката нотаріального документа з інших підстав, ніж передбачені статтею 53 Закону України «Про нотаріат», зокрема у зв`язку з отриманням права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, у нотаріуса відсутні правові підстави для видачі банку дубліката нотаріально посвідченого документа.

Крім того, коло осіб, яким надано право отримати дублікат утраченого або зіпсованого документа, не підлягає розширювальному тлумаченню, оскільки порушуватиме права учасників відповідних правовідносин та нотаріальної таємниці, визначеної статтею 8 Закону України «Про нотаріат».

Отже, іпотекодержатель не має права на отримання дубліката правовстановлюючого документа на предмет іпотеки, оскільки статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки та йому не надано інших правомочностей, які б входили до змісту права на продаж предмета іпотеки.

У такому випадку правовстановлюючим документом (у розумінні документа, який підтверджує його право власності на предмет іпотеки) є відповідне судове рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Об`єднаної палати КЦС Верховного Суду від 21.11.2018 по справі № 243/7935/16-ц, постанові КЦС Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 233/99/17; постанові КЦС Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 161/6575/16-ц.

В зв`язку з чим, необхідно скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 та державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» за № 21958056 від 18.08.2017 на приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, а також поновити державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 за ОСОБА_3 (місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Положення статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі спростування презумпції правомірності правочину (скасування рішення нотаріуса) всі права, набуті сторонами правочину за ним, не повинні здійснюватися, а створені обов`язки та наслідки не підлягають виконанню.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання згідно зі статтею 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Жодних доказів про згоду ОСОБА_3 на незаконне відчуження спірної квартири матеріали справи не містять.

Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (стаття 36 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частин другої, третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Аналіз наведених положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно. За таких обставин вказана згода не може вважатися волевиявленням власника на вибуття майна з його володіння в розумінні статті 388 ЦК України.

Аналогічна позиція висловлена у Постанові КЦС Верховного Суду від 14.02.2018 по справі № 127/8068/16-ц.

Згідно пункту 48 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються: 1) документ, що посвідчує право власності особи на майно, що передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна. Справжність підписів на акті приймання-передачі майна або іншому документі, що підтверджує факт передачі такого майна, засвідчується відповідно до Закону України "Про нотаріат"; 3) рішення органу або особи, уповноважених установчими документами юридичної особи або законом (у разі, коли передача майна здійснюється іншою юридичною особою); 4) письмова згода всіх співвласників (у разі, коли передача здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності).

З огляду на зазначене, можна дійти висновку, що акт приймання передачі майна до статутного фонду є правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки - набуття та припинення права власності на нерухоме майно.

Отже, такий двосторонній акт у цих правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін цього двостороннього правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.09.2018 у справі № 918/1377/16 та постанові від 12.06.2019 у справі № 927/352/18, від 27.08.2019 у справі № 910/4622/18.

За ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особи, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей.

Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Предмет доказування у таких справах становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Належним способом захисту права неволодіючого власника є саме віндикаційний позов - витребування майна із чужого незаконного володіння.

Статтею 330 ЦК України передбачено, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього.

Відповідно до частини 3 статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (стаття 387 ЦК України) та від особи, яка набула його безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати.

Якщо майно відчужено за відплатним договором, то відповідно до пункту 3 частини 1 статті 388 ЦК України власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею (було загублене, викрадене, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом).

У разі коли відчуження майна мало місце декілька разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК України.

У такому випадку чинне законодавство не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу правочинів, яким у цій справі є правочин внесення спірного нерухомого майна як вкладу до статутного капіталу Товариства, права відчужувати це майно.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.

Велика Палата Верховного суду в постанові від 12.02.2020 у справі № П/811/1640/17 відобразила правовий висновок, що в разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем. При цьому належному способу захисту відповідає позовна вимога про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, а належним відповідачем є особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно.

З огляду на викладені обставини, оскільки матеріалами справи підтверджуються факти права власності позивача на Спірне майно, обставини вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача ТОВ «Центр аграрних систем» та відсутність у відповідачів правових підстав для володіння та подальшого розпорядження Спірним майном, позовна вимога про витребування Спірного майна з незаконного володіння відповідача ТОВ «Центр аграрних систем» є обґрунтованою, відтак позов в цій частині теж підлягає задоволенню.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» про визнання протиправними та скасування рішень щодо державної реєстрації та витребування майна з чужого незаконного володіння, є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

В порядку розподілу судових витрат необхідно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі по 3730, 74 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265-268 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Макаренка В.М. від 18.05.2016 про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 18.05.2016 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» за № 21958056 від 18.08.2017 на приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» (04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, 71-Е, ) на користь ОСОБА_3 (місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нерухоме майно - приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Поновити державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на приміщення ательє, загальною площею 51,3 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 за ОСОБА_3 (місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр аграрних систем» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі по 3730, 74 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20.12.2021.

Позивач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр аграрних систем", , місцезнаходження: м.Київ, вул. Костянтинівська, 71е.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс", , місцезнаходження: м.Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5б.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макаренко Валерій Михайлович, місцезнаходження: м. Київ, вул. Московська, 29/16.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, місцезнаходження: м. Київ, пров. Музейний 10 прим. 505.

Головуючий Б.Р. Мичка