Справа № 752/3269/21
Провадження № 2/752/5112/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 червня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді - Машкевич К.В.

при секретарі - Гненик К.П.

розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась з позовом до відповідача в якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти за минулий час з 08 квітня 2013 року по 27 липня 2020 року на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 112100,50 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

За рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення ним повноліття.

Зазначила, що відповідач починаючи з 08 квітня 2013 року матеріальну допомогу на утримання дитини не надає незважаючи на неодноразові звернення позивача.

На підставі викладеного просила позов задовольнити.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 25 березня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання про виклик свідків.

На адресу суду повернулись конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви, які направлялись відповідачу, без вручення адресату.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 20 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач, звертаючись з позовом до суду про стягнення аліментів за минулий час за період з 08 квітня 2013 року по 27 липня 2020 року в розмірі 112100,50 грн., посилалась на те, що починаючи з 08 квітня 2013 року відповідач не виконував обов`язок щодо утримання сина та неодноразові її звернення щодо надання матеріальної допомоги були залишені ним без уваги, на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України.

Надана позивачем переписка з мобільного телефону не є доказами ухилення відповідача від сплати аліментів.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню.

Також, позивачем не надано доказів того, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за рішенням суду в ході виконавчого провадження, що в свою чергу позбавляє суд можливості встановити ухилення відповідача від сплати аліментів.

Глава 15 Сімейного кодексу України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків).

Отже, для підтвердження вжиття позивачем відповідних заходів він для вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час має надати належні достатні та допустимі докази про вжиття будь-яких заходів, спрямованих на отримання від відповідача аліментів одним з описаних вище способів та докази того, що такі заходи не принесли результату у зв`язку з ухиленням відповідача від надання утримання дитині.

В протилежному випадку - позов не може бути задоволений.

Оскільки позивачем не надано суду вказаних вище доказів щодо дійсної наявності описаних вище обставин - в задоволенні позову належить відмовити.

Крім того, слід зауважити, що ставлячи питання про стягнення аліментів за минулий час, позивач в позові має вказувати конкретну суму, про стягнення якої він просить та яка має ґрунтуватись на відповідних розрахунках та доказах, оскільки стягнення аліментів за минулий час не є періодичними платежами (бо період їх нарахування вже сплив).

При цьому, розрахунку суми аліментів за минулий час позивачем не надано, а тому є незрозумілим з чого позивач виходила визначаючи розмір аліментів за минулий час.

Підсумовуючи викладене, всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач, не довела належними достатніми та допустимим доказами обґрунтованість своїх позовних вимог.

Це, у свою чергу, вказує на відсутність достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за минулий час.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому, позивач не позбавлена можливості, з урахуванням наявності доказів, звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину.

Керуючись ст. ст. 180, 182, 187, 189, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя