Провадження № 22-ц/801/223/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 рокуСправа № 127/21256/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Рибчинського В.П., Оніщука В.В.

За участю секретаря Очеретної М.Ю.,

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач- товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

третя особа- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Дар`я Ігорівна,

розглянувши у відкритому в судовому засіданні в м.Вінниці апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2020 року, ухвалене судом під головуванням судді Федчишена С.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», за участю третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Дар`ї Ігорівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В с т а н о в и в :

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», за участю третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Д.І. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказала, що 23 жовтня 2018 року вона уклала з АТ «Укрсиббанк» кредитний договір № 0. Вказаний договір нотаріально не посвідчувався. На підставі договору відступлення прав вимоги №150 від 08 жовтня 2019 року, право вимоги за вищевказаним кредитним договором перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", яка, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 09-10/19 від 09 жовтня 2019 року, відступила право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ "Вердикт Капітал". 17 березня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Д. І. вчинила виконавчий напис № 1255 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 0 від 23 жовтня 2018 року, в розмірі 45177,87 грн. Вона зверталась до нотаріуса для отримання копії виконавчого напису і документів, що стали підставою для його здійснення, однак копію виконавчого напису не отримала. Постановою від 15.04.2020 року приватний виконавець Клименко Р.В. відкрив виконавче провадження № 61840063 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. На її заяву від 25 травня 2020 року про надання копій всіх документів, на підставі яких було відкрите виконавче провадження, 10.06.2020 року приватний виконавець надіслав їй копію виконавчого напису та копію заяви стягувача на примусове виконання рішення. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 09 жовтня 2019 року по 27 лютого 2020 року; заборгованості за кредитним договором складає 45 177,87грн.; за вчинення виконавчого напису нотаріус отримала плату в розмірі 650,00 грн., які підлягають стягненню з неї на користь ТОВ "Вердикт Капітал". Посилаючись на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, зміни, внесені Постановою КМУ №662 від 26.11.2014 року до Постанови КМУ від 29.06.1999року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», визнано частково незаконними та нечинними, зокрема, скасування норми про можливість стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі непосвідченого нотаріально кредитного договору, просила визнати виконавчий напис, вчинений 17 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. про стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 45 827, 87 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2020 року позов задоволено, визнано виконавчий напис, вчинений 17 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І., зареєстрований в реєстрі за № 1255 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 45 827, 87 грн. таким, що не підлягає виконанню; стягнуто з ТОВ «Вердикт капітал» на користь ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору та 10 000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт капітал» просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову та стягненні судових витрат відмовити. Зазначило, що безспірність заборгованості є доведеною і дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису відповідають вимогам закону; на час вчинення виконавчого напису нотаріусом, в нього існувало реальне право на стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ; зазначені в позовній заяві положення про відсутність у приватного нотаріуса Богомолової Д.І. документів первинного обліку для встановлення безспірності заборгованості, не відповідають дійсності, оскільки суд не встановив їх відсутність та не витребовував їх; суд фактично обмежив його у праві спростуванні витрат позивача на правову допомогу і останній доказів про понесення таких витрат суду не надав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала, що рішення суду є законним, а доводи апеляційної скарги - безпідставними.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомляли.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справ за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції . Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення цим вимогам відповідає.

Суд першої інстанції встановив, 23 жовтня 2018 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Укрсиббанк» кредитний договір № 0, який нотаріально не посвідчувався. На підставі договору відступлення прав вимоги №150 від 08 жовтня 2019 року, право вимоги за вищевказаним кредитним договором перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", яка, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 09-10/19 від 09 жовтня 2019 року, відступила право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ "Вердикт Капітал". 17 березня 2020 року ТОВ "Вердикт Капітал" звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Д.І. для вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 0 від 23 жовтня 2018 року. У відповідності до вимог п. 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» зі змінами та доповненнями, внесеними постановою КМУ від 26.11.2014року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», ТОВ "Вердикт Капітал" надало нотаріусу оригінал кредитного договору та засвідчену виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості. Того ж дня, приватний нотаріус вчинила виконавчий напис № 1255 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 45 177,87грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову КМУ від 26.11.2014року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року відмовлено.

Визнавши виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, суд виходив з того, що до заяви про видачу виконавчого напису нотаріуса було надано документ, який не відповідає вимогам до виписки з рахунку, передбаченим п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 року і приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Д.І. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не врахувала, що норми, які визначали перелік документів, що підтверджували безспірність заборгованості по кредитним договорам, на час вчинення виконавчого напису чинними не були.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки суд вірно встановив обставини справи, які перевірив оціненими в порядку ст.89 ЦПК України доказами, правильно визначив спірні правовідносини та правову норму, що їх регулює та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про доведеність безспірності заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 і відповідності дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису вимогам закону, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса».

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», до вищевказаного Переліку документів внесені зміни, якими, зокрема, доповнено Перелік новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, пункту 2. «Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.».

Вказаною постановою зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати її резолютивну частину про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Тобто, повноваження нотаріусів на внесення виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, були передбачені змінами в переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, що були чинними виключно до 21 березня 2017 року офіційної дати опублікування резолютивної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 17 березня 2020 року, тобто після опублікування резолютивної частини постанови суду в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Відтак, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Д.І. 17 березня 2020 року не мала права вчиняти виконавчий напис про стягнення простроченої заборгованості, що випливає з кредитних відносин, оскільки на той час в нотаріуса вже були відсутні правові підстави для цього.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та недоведеність витрат позивача на правову допомогу, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц.

На підтвердження понесених витрат, ОСОБА_1 надала суду попередній розрахунок понесених витрат на правничу допомогу, копію Договору про надання правничої допомоги від 25 травня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Хейнісом О.Г., копії прибуткових касових ордерів №25/05/20 та 01/07/20 та копії квитанцій до них про сплату коштів на суму 10000 грн.(а.с. 36-45). В попередньому розрахунку понесених витрат на правничу допомогу, адвокатом зазначено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних останнім, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а саме на підготовку процесуальних документів.

Вказані докази в своїй сукупності та взаємозвязку є достатніми та допустимими доказами понесених судових витрат на правничу допомогу, є співмірними з отриманою правничою допомогою та складністю справи.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що здійснив суд першої інстанції, однак висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати ухвалене судом рішення таким, що не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому останнє підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення .

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції про задоволення позову залишено без змін , понесені судові витрати у справі відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 367,376,374,375 ЦПК України ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення .

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді : Рибчинський В.П.

Оніщук В.В.