КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8093/2021
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Писанця В.А. в м. Київ 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів.

Позов мотивувала тим, що 29 серпня 1999 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають двох дітей - повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають спільно з ними. На даний час подано заяву про розірвання шлюбу та тривають перемовини щодо поділу майна. До недавнього часу вони обоє утримували дітей та забезпечували всі їх потреби, пов`язані з навчанням, побутом та медичним обслуговуванням, однак протягом останніх декількох місяців стосунки між ними погіршились, виник спір з приводу розірвання шлюбу та поділу майна і тягар утримання дітей фактично ліг на її плечі. Неповнолітній син навчається у гімназії з поглибленим вивченням іноземних мов, щомісячна вартість навчання в якій становить 4100 грн. без врахування вартості харчування та додаткових занять, відвідує курси англійської мови, басейн, гуртки робототехніки та комп`ютерного програмування, що також потребує додаткових та систематичних витрат. Також син перебуває на обліку в офтальмологічній клініці «Ексімер», де проходить періодичні обстеження та курси лікування. При цьому незадовільним є стан здоров?я дочки, що потребує систематичного медичного спостереження, діагностики та лікування. Стан здоров?я самої ОСОБА_1 також є незадовільним, в зв`язку з чим вона несе витрати на лікування та медичну реабілітацію, і має непрацездатного батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вона є приватним підприємцем, її дохід є непрогнозованим, після початку карантину вона фактично припинила підприємницьку діяльність, а тому існує реальна загроза щодо отримання стабільного доходу в майбутньому. Відповідач ОСОБА_2 є високооплачуваним менеджером компанії ПАТ «Вімм-Білль-Данн Україна» і отримує заробітну плату близько 100000 грн., інших утриманців не має, стан його здоров?я задовільний, хронічні захворювання відсутні. Оскільки добровільно і в необхідних розмірах відповідач останнім часом не несе витрат на утримання дітей, вона не впевнена у тому, що його поведінка зміниться і вона зможе розраховувати на його добровільну участь в утриманні дітей, їх навчанні та лікуванні.

На підставі вищевикладеного просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до повноліття дитини.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 10000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15 травня 2020 року, в задоволенні решти вимог позову відмовлено. Стягнуто з відповідача у дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, справу розглянути за її участі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладала обставини, зазначені в позові, вказувала, що надані відповідачем документи щодо стану його здоров?я підтверджують, що він не несе жодних витрат на медичні обстеження, оскільки має відповідний корпоративний страховий поліс.

Наводила зміст ст. 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», 141, 180, 181, 182, 184 СК України, правові висновки Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року, справа № 461/4936/16 щодо відсутності обмежувальної функції мінімального розміру аліментів, встановленого законом, при визначенні розміру аліментів судом; правові висновки Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року, справа № 490/4522/16-ц про те, що суд лише за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Вказувала, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції всупереч ст. 13 ЦПК України, поза її волею і всупереч її інтересів вийшов за межі позовних вимог, та всупереч положень ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 184 СК України за відсутності її заяви визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд фактично стягнув з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі приблизно 1/10 від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу задовольнити частково, скасувати рішення в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову ОСОБА_1 , в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обґрунтовуючи відзив на апеляційну скаргу, вказував, що дитина завжди мала належне забезпечення, гроші йому надавалися як готівкою, так і в безготівковій формі у достатньому розмірі, протягом останніх декількох місяців він придбав йому навушники, окуляри, взуття, сплатив вартість навчання, цей список речей є далеко не вичерпним, однак він не зберігає всі без винятку розрахункові документи, а окремі товари/продукти відпускалися за відсутності чеків.

Вважав, що розмір аліментів, про стягнення яких просить позивач (1/4 частина від усіх його доходів) є відверто завищеним, необґрунтованим і таким, що не відповідає реальним потребам їхнього сина та його фінансовим можливостям. Оскільки він дійсно піклується про свого сина та бажає забезпечити йому гідні умови життя та втілення всіх бажань, у суді першої інстанції він наполягав на стягненні з нього 10000 грн. щомісяця, водночас, твердження позивача стосовно самостійної зміни судом першої інстанції обраного ним способу захисту - визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі замість частки від доходу - все ж таки заслуговують на увагу, що підтверджується судовою практикою Верховного Суду.

Наголошував, що стан його здоров?я є незадовільним, зважаючи на його вік (51 рік), його медичні обстеження та лікування є дороговартісними й потребують систематичних фінансових вкладень, при цьому корпоративний поліс, на який посилається ОСОБА_1 , не покриває значної кількості витрат і послуг щодо його лікування, оскільки страхування не поширюється на хронічні хвороби поза стадією загострення та охоплює не всі лікарські препарати, а страхова організація погашає витрати лише на частину лікування, решту коштів сплачує співробітник. Водночас стан здоров?я ОСОБА_1 є задовільним, більш того згідно законодавства ця обставина не має значення при вирішенні розміру аліментів.

Зазначав, що лікування хвороб дитини, витрат, пов`язаних із розвитком її здібностей, відноситься законодавцем до категорії додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, і це питання вирішується в окремому порядку, при цьому з травня 2020 року ОСОБА_4 не відвідує гуртки робототехніки, комп?ютерного програмування, курси англійської мови і ці витрати не мають відношення до предмета спору.

Вказував, що 01 березня 2021 року було укладено договір з ОСОБА_1 щодо утримання повнолітньої доньки ОСОБА_7 , яка продовжує навчання, крім щомісячної оплати 5000 грн., на батька покладено додаткові обов`язки оплачувати або компенсувати документально підтверджені витрати на її лікування, придбання одягу та взуття. Отже якщо ј частина доходу (близько 27000 грн.) буде стягуватися суто на утримання ОСОБА_4 , він не зможе належно виконувати свій обов`язок щодо утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Вказував, що позивач є власником магазину дитячого одягу в м. Київ, відтак вона має можливість та зобов`язана брати участь в утриманні ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, клопотання сторін про розгляд справи за їх участі залишено судом без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 29 серпня 1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб (а. с. 7) і є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 8).

ОСОБА_3 навчається в Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця на денній формі навчання (а. с. 12).

Згідно довідки КП «Печерська брама» від 26 липня 2013 року № 1880, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 20).

На а. с. 21 - 23 знаходиться копія договору від 01 вересня 2018 року з додатком до нього від 01 вересня 2019 року, укладеного ТОВ «Школа «Консул» та ОСОБА_1 , яка є законним представником ОСОБА_4 , за умовами якого виконавець зобов`язується надати учню освітні та виховні послуги, а замовник зобов`язується вносити плату за навчання у порядку, встановленому цим договором і придбати для учня необхідні для його навчання протягом визначеного даним договором періоду навчально-виховні матеріали. Загальна вартість послуг за один календарний місяць навчання становить 3700 грн. (з 01 вересня 2019 року - 4100 грн.).

На а. с. 24 знаходиться копія виписки з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 медичного центру «Добробут-поліклініка» від 25 травня 2018 року, в якому наведено перелік перенесених захворювань, на даний час стан дитини задовільний.

На а. с. 25 - 26 знаходяться копії виписок з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 ТОВ «Ексімер-Оптикс» від 03 вересня 2014 року, 19 липня 2019 року.

На а. с. 27 - 32 знаходяться копія медичних виписок, висновків, результатів досліджень щодо ОСОБА_3 .

На а. с. 73 - 89, 113 знаходяться копії фіскальних чеків з магазинів « Ашан », « Сільпо », « Сафлора » на придбання продовольчих і побутових товарів, копія фіскального чеку ТОВ ОІК «Європлюс» на придбання ноутбуку.

На а. с. 90 - 112 знаходиться копія картки ПриватБанку «Універсальна» № НОМЕР_1 і роздруківки з особового кабінету «УкрСиббанк» щодо здійснення переказів на цю картку: 18 листопада 2020 року в сумі 10000 грн., 25 жовтня 2020 року в сумі 3000 грн., 23 вересня 2020 року в сумі 5000 грн., 14 червня 2020 року в сумі 3000 грн., 13 квітня 2020 року в сумі 1000 грн., 09 квітня 2020 року в сумі 2000 грн., 21 березня 2020 року в сумі 1000 грн., 06 березня 2020 року в сумі 2000 грн., 21 лютого 2020 року в сумі 1900 грн., 08 лютого 2020 року в сумі 2000 грн. двома платежами, 05 лютого 2020 року в сумі 500 грн., 22 січня 2020 року в сумі 1000 грн., а також на картку НОМЕР_2 : 22 листопада 2020 року в сумі 5000 грн., 23 вересня 2020 року в сумі 5000 грн., 14 червня 2020 року в сумі 500 грн., 10 червня 2020 року в сумі 100 грн., 06 червня 2020 року в сумі 500 грн., 07 травня 2020 року в сумі 150 грн., 13 квітня 2020 року в сумі 200 грн., 21 березня 2020 року в сумі 350 грн., 11 березня 2020 року в сумі 300 грн., 25 лютого 2020 року в сумі 500 грн.

На а. с. 114 - 133 знаходяться копії договорів на туристичне обслуговування з додатками до них від 19 червня 2019 року, від 24 травня 2018 року, від 08 липня 2019 року, за умовами яких туристичні послуги надано ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , замовник послуг - ОСОБА_2 .

На а. с. 137 - 143 знаходяться копії результатів аналізів, фіскальних чеків щодо придбання медичних засобів, результатів досліджень, консультативних висновків лікарів відносно ОСОБА_2 за 2020 рік.

На а. с. 145 знаходиться інформація про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , роздрукована з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якого ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 12 листопада 2014 року, види діяльності - роздрібна торгівля, консультування, надання послуг та інші.

На а. с. 154 - 155 знаходиться копія податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2020 рік, поданої 13 січня 2021 року, згідно якої загальна сума доходу становить 868119 грн.

На а. с. 157 - 158 знаходяться розрахунковий листок ОСОБА_2 за листопад 2020 року та довідка про доходи, згідно якої ОСОБА_2 працює в ПАТ «Вімм-Білл-Данн Україна» з 17 березня 2016 року, на даний час займає посаду Керівник департаменту закупівель, загальна сума нарахованого доходу за період з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2020 року склала 5 791 062,23 грн.

На а. с. 159 - 161 знаходиться копія висновку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 25 вересня 2020 року про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом з матір?ю ОСОБА_1 .

На а. с. 162 знаходиться копія розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 18 січня 2021 року про визначення участі ОСОБА_2 у вихованні дитини.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 надано копії квитанцій про переказ ОСОБА_2 грошових коштів на банківську картку НОМЕР_2 за 2020 рік та лютий 2021 року, копія видаткової накладної від 25 грудня 2020 року про придбання навушників, копія фіскального чеку від 26 грудня 2020 року на придбання окулярів і встановлення лінз, копія листування у месенджері з дитиною від 21 січня 2021 року щодо придбання йому взуття; копія фіскального чеку від 25 березня 2021 року щодо придбання окулярів ОСОБА_4 , копія листування у месенджері з ОСОБА_1 від 17 лютого 2021 року щодо оплати підручників і навчання ОСОБА_4 , копія довідки про доходи ОСОБА_2 від 26 квітня 2021 року, копії фіскальних чеків з аптек за квітень 2021 року, копія листування у месенджері з ОСОБА_1 від 06 квітня 2021 року щодо призначених дитині медикаментів; копія договору від 01 березня 2021 року, укладеного ОСОБА_2 з ОСОБА_3 про утримання батьком повнолітньої дочки, яка продовжує навчання; копію картки «УкрСиббанк» № НОМЕР_3 на ім?я ОСОБА_3 та копії квитанцій про переказ ОСОБА_2 грошових коштів на цю картку за березень - квітень 2021 року, копію картки ПриватБанку № НОМЕР_1 і роздруківки з особового кабінету «УкрСиббанк» щодо здійснення переказів на цю картку за 2020 рік та лютий 2021 року, копію фіскального чеку магазину « Делта Спорт » за березень 2021 року про придбання взуття і шкарпеток; копія виконавчого листа у справі № 757/19886/20-ц і копію розписки ОСОБА_1 про отримання аліментів в розмірі 10000 грн. 22 березня 2021 року.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частин другої, третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувалися з порушенням установленого порядку.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і безпосередньо в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати вимоги пунктів 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень (правові висновки Верховного Суду в постанові від 29 квітня 2021 року, справа № 670/584/17 (провадження № 61-13784св20).

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 922/393/18 зазначено, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що частина з наданих відповідачем доказів не існувала на час розгляду справи судом першої інстанції, та оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності і визначеності цивільного судочинства, а щодо інших доказів відповідачем не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, апеляційний суд не знаходить підстав для прийняття нових доказів і надання їм оцінки.

Крім того, апеляційний суд не приймає вимог відповідача щодо часткового скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Строк, порядок і підстави подання апеляційної скарги, її форма та зміст передбачені ст. 352, 354, 355, 356 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 360 ЦПК України відзив на апеляційну скаргу має містити обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем не подавалося апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року, отже він не може заявляти власних вимог щодо нього в межах відзиву на апеляційну скаргу, а лише заперечувати щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Оскільки відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину,добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд першої інстанції дійшов висновку, що із відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачем.

Разом із тим, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що позивач просила стягнути аліменти з відповідача не в твердій грошовій сумі, а в частці від його заробітку (доходу), та безпідставно стягнув з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 10000 грн. щомісячно.

Аналіз ст. 181, 184 СК України свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції порушено положення частини третьої статті 181 СК України, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 11 березня 2020 року в справі № 759/10277/18 (провадження № 61-22317св19), від 06 травня 2020 року в справі № 752/2462/17-ц (провадження № 61-22175св18), від 25 листопада 2020 року в справі № 523/2927/18 (провадження № 61-13820св19).

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Апеляційний суд частково приймає доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу щодо його добровільноїучасті в утриманні дитини, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій про перекази коштів на карткові рахунки, фіскальних чеків на придбання дитячих речей, оплати синові, дочці і позивачу вартості туристичних послуг, які були надані до суду першої інстанції, що спростовує доводи позивача в апеляційній скарзі, що увесь тягар щодо утримання дітей вона несе одноособово.

Разом із тим, оскільки така допомога надається на розсуд відповідача і не є обов`язковою, для її стягнення у випадку припинення сплати немає законних засобів примусу, позивач має право стягнути із відповідача на свою користь аліменти в судовому порядку навіть у випадку добровільної їх сплати.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи розмір аліментів, апеляційний суд виходить із того, що дитина проживає з позивачем, а також працездатний стан відповідача, враховує, що відповідач приймає участь в утриманні повнолітньої дочки сторін ОСОБА_3 , яка продовжує навчання; враховує зміст положень ст.199 СК України, в тому числі те, що Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, вважаючи такий розмір аліментів обґрунтованим, достатнім, справедливим, таким, що може забезпечити потреби дитини, а також забезпечить рівність обох батьків у виконанні обов`язку з утримання дитини.

З урахуванням довідки про розмір доходів ОСОБА_2 , який становить близько 100000 грн. щомісячно, на що посилалася сама позивач в апеляційній скарзі, такий розмір аліментів апеляційний суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного утримання, розвитку і лікування дитини, який не підлягає збільшенню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд враховує, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ј від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків.

Оскільки позивач є суб`єктом підприємницької діяльності і згідно поданої декларації отримувала доходи в 2020 році, апеляційний суд відхиляє доводи позивача апеляційної скарги, що після початку карантину вона фактично припинила підприємницьку діяльність.

Доводи апеляційної скарги на підтвердження обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, зокрема що стан здоров`я самої ОСОБА_1 є незадовільним, а також що вона має на утриманні непрацездатного батька ОСОБА_5 , нічим не підтверджуються та не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Також не підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи, витрати на проведення діагностики та лікування дочки ОСОБА_3 , оскільки самі по собі медичні довідки, висновки лікарів і результати діагностик, наявні в матеріалах справи, не є доказами понесених ОСОБА_1 витрат.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року в справі № 461/4936/16 (провадження № 61-23160св18), згідно якої закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує, також не є підставою для стягнення аліментів в розмірі, який просила визначити ОСОБА_1 , оскільки виходячи з розміру доходу позивача, 1/8 від нього значно перевищує 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (станом на день ухвалення рішення та апеляційного перегляду - 2395 грн.).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у зазначеному позивачем розмірі.

Разом із тим, позивач не позбавлена можливості у випадку наявності особливих обставин (розвиток здібностей дитини, її хвороба тощо) звернутися до ОСОБА_2 із позовом про участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в порядку, передбаченому ст. 185 СК України.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги щодо вартості оплати позашкільного виховання, лікування і діагностику здоров`я дитини, крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вартості понесених позивачем витрат на курси англійської мови, басейн, гуртки робототехніки та комп`ютерного програмування, на які вона посилалася в позові та в апеляційній скарзі.

Також апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи,неправильного застосування норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, стягнувши із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/8 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 травня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, і оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір за подання позову і апеляційний перегляд в розмірі 2102 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 ) аліменти в розмірі 1/8 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 травня 2020 року, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ним повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 2102 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.