КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року місто Київ.

Справа 752/849/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/589/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Желепи О.В.,

суддів: Олійника В.І., Кулікової С.В.

секретар судового засідання Міщенко Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства « Альфа-Банк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року (у складі судді Шевченко Т.М., інформація щодо дати складення повного тексту відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кравець Вадим Валентинович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 31 жовтня 2017 року за реєстровим номером 24544.

В обґрунтування позову зазначено, що 06 серпня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа Банк») та ОСОБА_1 ем укладено договір кредиту № 027/700045-KR, за яким банк надав позичальнику кредит 25 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13% річних, та з кінцевим терміном повернення кредиту до 5 серпня 2028 року включно. У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 6 серпня 2008 року, між останнім та банком укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 .

31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим номером 24544 вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла по договору кредиту № 027/700045-KR від 6 серпня 2008 року, боржником за яким є ОСОБА_2 .

У березні 2020 року позивачем подано заяву про зміну підстав позову, у якій позивачем зазначено про те, що прострочення виконання зобов`язань по договору кредиту № 027/700045-KR від 6 серпня 2008 року розпочалось з 21 вересня 2009 року. Відповідно до п. 4.4. договору кредиту, 20 грудня 2009 року (91-й календарний день з дня неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором) є останнім днем строку користування кредитом, тобто строком, який змінився в силу умов договору. АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», втратив з 21 грудня 2009 року право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлені в договорі штрафні санкції (штраф, пеня) у зв`язку із зміною кінцевого строку повернення кредиту. Крім того, у АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», з 21 грудня 2009 року виникло право вимагати повернення у повному обсязі кредиту з нарахованими процентами та штрафними санкціями на цю дату, тобто розпочався строк позовної давності, а тому виконавчий напис вчинено без врахування строку позовної давності, щодо пред`явлення вимог по кредитному договору.

Відтак, позивач зазначає, що виконавчий напис підлягає скасуванню з двох підстав: по-перше, вимоги стягувача не є безспірними, так як строк повернення кредиту змінився в силу умов договору , а банк втратив з 21 грудня 2009 року право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлені в договорі нараховані штрафні санкції (штраф, пеня), натомість у виконавчому написі вказано про стягнення заборгованості по процентам за період з 1 березня 2015 року по 12 вересня 2017 року; по-друге, виконавчий напис вчинено більш ніж через три роки з дня виникнення права вимоги у АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», що суперечить вимогам ст. 88 ч. 1 Закону України «Про нотаріат».

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 31 жовтня 2017 року за реєстровим номером 24544.

Стягнуто з акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, м. Київ, вул. Велика Васильківська, б. 100) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням, АТ « Альфа-Банк» 05.12.2020 року подали апеляційну скаргу, в якій просили суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, неправильно застосовано норми матеріального права , суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню.

Звертає увагу на те, що нотаріусу необхідно надати документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника і прострочення виконання ним зобов`язань. Проте, чіткого переліку таких документів законодавець не дає. Згідно до заяви про вчинення виконавчого напису та додатків до неї, що міститься в матеріалах приватного нотаріуса - Банком були виконані зазначені умови, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем не є безспірним.

Вказує, що позивачем взагалі не спростовано розрахунок заборгованості та суму боргу за виконавчим написом. Позивачем жодним чином не доведено, що в нього наявний інший розмір заборгованості перед АТ «Альфа-Банк», адже боржником не надано доказів того, що на час вчинення виконавчого напису, сума заборгованості була іншою ніж та, яка вказана нотаріусом, жодних доказів відсутності заборгованості або існування заборгованості в іншому розмірі, ніж зазначено у виконавчому написі, позивачем надано не було, та позивачем взагалі не доведено, чим порушуються його права вчиненням виконавчого напису для погашення заборгованості за Кредитним договором при існуючій та не спростованій сумі боргу.

Зазначає, що відповідач не повинен виконувати роботу по збиранню доказів за позивача, доводити або спростовувати безпідставні вимоги, побудовані на припущеннях.

В тексті апеляційної скарги відповідач посилається на висновки Верховного Суду в постанові від 24.10.2018 року в справі № 761/45042/16-ц (провадження № 61-24579св18)

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , вказує на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник банку Свистунов А.В. повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник позивача НосенкоТ.С. в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи: нотаріуса в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений.

Приватний виконавець просив провести розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В. пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено договір кредиту № 027/700045-KR, за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 25 000 доларів США, зі сплатою 13% річних, з кінцевим терміном повернення до 5 серпня 2028 року включно (а.с. 10-15).

З матеріалівсправи вбачається, що АТ «Укрсоцбанк» 31 жовтня 2017 року звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису (а.с. 134).

31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим номером 24544 вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла на підставі договору кредиту № 027/700045-KR від 6 серпня 2008 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , за період з 1 березня 2015 року по 12 вересня 2017 року, у загальному розмірі 19 725,72 грн., що складається з: строкова заборгованість - 14 440 доларів США; прострочена заборгованість - 2 687,63 доларів США, строкова заборгованість по нарахованих відсотках - 136,07 доларів США; прострочена заборгованість по відсотках - 2 462,02 доларів США (а.с. 133).

До заяви про вчинення нотаріальної дії банком було долучено кредитний договір.

Згідно положень п. 4.4. договору кредиту від 6 серпня 2008 року, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п. п. 3.3.7, 3.38 Договору (щодо сплати процентів за користування кредитом та комісій; своєчасного в повному обсязі погашення кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями, в порядку, передбаченому договором), протягом більше, ніж дев`яносто календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

З наданої відповідачем довідки від 14 лютого 2020 року, вбачається, що прострочення виконання зобов`язань у позивача за договором кредиту № 027/700045-KR від 6 серпня 2008 року мало місце з 21 вересня 2009 року (а.с. 182-187).

Відтак, згідно положень п. 4.4. договору кредиту, 20 грудня 2009 року (91-й календарний день з дня неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором) є останнім днем строку користування кредитом. Зміну строку повернення усієї суми кредиту, за настання зазначених в договорі обставин сторони погодили, ще під час укладення договору.

Таким чином, АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», втратив правоз 21 грудня 2009 року нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлені в договорі нараховані штрафні санкції (штраф, пеня) у зв`язку із зміною кінцевого строку повернення кредиту.

Крім того, у АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», з 21 грудня 2009 року виникло право вимагати повернення усієї суми кредиту (тіла та відсотків).

Натомість, оспорюваний виконавчий напис охоплює період заборгованості по процентам за користування кредитом, та нараховані штрафні санкції за період з 1 березня 2015 року по 12 вересня 2017 року, тобто, поза межами строку, оскільки останній в силу умов договору змінився на 20 грудня 2009 року.

Наведене свідчить про відсутність безспірності заборгованості за договором кредиту № 027/700045-KR від 6 серпня 2008 року.

Крім того, згідно частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис вчиняється, якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Судом встановлено, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису 31 жовтня 2017 року, з моменту права вимоги, тобто з 21 грудня 2009 року минуло більше трьох років, що є порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального права, з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно із підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Суд вірно встановив, що виконавчий напис, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим номером 24 544, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню так як вимоги стягувача не є безспірними, оскільки строк повернення кредиту змінився в силу умов договору та банк втратив з 21 грудня 2009 року право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлені в договорі нараховані штрафні санкції (штраф, пеня), натомість у виконавчому написі вказано про стягнення заборгованості по процентам за період з 1 березня 2015 року по 12 вересня 2017 року; по-друге, виконавчий напис вчинено більш ніж через три роки з дня виникнення права вимоги у АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», що суперечить вимогам ст. 88 ч. 1 Закону України «Про нотаріат».

Доводи скарги в тій частині, що банком були надані всі документи, за передбаченим переліком, а також доводи, щодо не спростування позивачем заборгованості, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що суд встановив включення банком до заборгованості відсотків за період, за який уже таке право припинилось, що вбачається зі змісту долученого договору.

Таким чином, проаналізувавши зміст договору, нотаріус міг встановити , що кредитор просить вчинити виконавчий напис на заборгованість, яка не є безспірною.

Посилання на висновки Верховного Суду в постанові від 24.10.2018 року по справі № 761/45042/16-ц (провадження № 61-24579св18), колегія суддів відхиляє, так як за обставинами даної справи, судом встановлено дві підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, і звернення з заявою про вчинення виконавчого напису в строк, що перевищує позовну давність і те, що заборгованість щодо якої вчинено виконавчий напис не є безспірною, а тому обставини в даній справі відрізняються від обставин, що досліджувались Верховним Судом у вищевказаній постанові.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються встановленими судом обставинами справи і положеннями законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства « Альфа-Банк».

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства « Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року.

Головуючий суддя:

Судді: