Справа № 204/8670/20
Провадження № 2/204/649/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,

представника позивача адвоката Муравського В.В., представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович та Чечелівський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача АТ «КБ «Приватбанк», визначивши третіми особами приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. та Чечелівський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), із вимогою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а. с. 2-11).

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 20 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 16288, серії НМТ № 416606, на підставі якого запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача не сплачену в строк за кредитним договором № DNU0AE00001277 від 06 червня 2007 року заборгованість в сумі 1476959 гривень 10 копійок та витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 3000 гривень. 04 грудня 2018 року постановою Чечелівського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження ВП № 57702205 з примусового виконання виконавчого напису № 16288, серії НМТ № 416606 від 20 жовтня 2017 року. Про наявність виконавчого напису та внесення до реєстру боржників йому стало відомо під час оформлення транспортного засобу в сервісному центрі МВС. Вважає, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки він не переконався у безспірності його заборгованості перед ПАТ «КБ «Приватбанк» за відповідним кредитним договором. Крім того, приватним нотаріусом Швецем Р.О. не враховано те, що раніше вже судовим рішенням за цим договором стягнуто заборгованість, та в рахунок її погашення ним передано банку свій автомобіль. Виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з пропуском трирічного строку давності та пред`явлено відповідачем до виконання з пропуском строків такого пред`явлення. Тому просить суд визнати виконавчий напис № 16288, серії НМТ № 416606 від 20 жовтня 2017 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О., про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 1476959 гривень 10 копійок таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 19 січня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 14 годину 00 хвилин 25 лютого 2021 року (а. с. 28), яка надіслана учасникам справи 20 січня 2021 року за вихідним № 1261/21-вих/2/204/649/21 та отримана відповідачем 05 лютого 2021 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 32). Також, 05 лютого 2021 року вказану ухвалу суду отримано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О., підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 31) та Чечелівський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), підтвердженням чого є супровідний лист з відміткою про отримання (а. с. 30).

23 лютого 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує (а. с. 42-46). В обґрунтування відзиву зазначає, що позивач у позовній заяві визнає факти укладення з АТ «КБ «Приватбанк» кредитного договору, отримання кредитних коштів та часткове виконання зобов`язання за ним, а також не заперечує проти наявності заборгованості за кредитним договором, що відображено у долученому позивачем рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2014 року по справі № 204/161/14-ц. Крім того, позивач безпідставно посилається в своєму позові на виконавче провадження № 57702205, оскільки 28 грудня 2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а будь-яких виконавчих та/або судових проваджень відносно нього за період часу з 28 грудня 2019 року та станом на 22 лютого 2021 року матеріали справи не містять. Тому вважає, що відсутні будь-які факти та/або обставини, які порушують чи обмежують права позивача та, відповідно потребують їх судового захисту. Натомість вважає, що вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Видача виконавчого напису не входить до видів діяльності банку, тому банк не може бути відповідачем у даному позові, а сама справа не підсудна цьому суду. Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування свого позову, а судове рішення, на яке він посилається, у жодному разі не підтверджує факт виконання ним зобов`язання. Вказує, що позивач зловживає своїм правом на звернення до суду задля ухилення від виконання договірних обов`язків. Разом з відзивом на позовну заяву відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами у цій справі (а. с. 61-63), в якому відповідач прохає суд відмовити у задоволенні вказаної вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилався на обстави, зазначені в позовній заяві та надав аналогічні пояснення, прохав їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, обґрунтування надав аналогічні тексту відзиву на позовну заяву.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 94), про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи Чечелівський відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 93), про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 червня 2007 року позивач та відповідач підписали кредитний договір № DNU0AE00001277 (а. с. 49-53). На підставі вказаного договору відповідачем позивачу надано кредитні кошти шляхом надання готівки через касу строком з 06 червня 2007 року по 06 червня 2012 року, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 25200 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 7710 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору та винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 252,80 доларів США від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 договору.

Вказаний кредитний договір підписаний 06 червня 2007 року позивачем та представником банку. 21 березня 2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення (а. с. 12-14), яким позовну заяву ПАТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNU0AE00001277 від 06 червня 2007 року у розмірі 476363 гривні 32 копійки, з яких 118944 гривні 41 копійка заборгованість за кредитом, 149216 гривень 85 копійок заборгованість по процентами за користування кредитом, 14191 гривня 04 копійки заборгованість по комісії за користування кредитом, 194011 гривень 02 копійки пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Як вбачається з даного рішення суду, заборгованість стягнута станом на 23 грудня 2013 року. 20 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. вчинено виконавчий напис № 16288 (а. с. 15), відповідно до якого з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» підлягає стягненню несплачена в строк за кредитним договором № DNU0AE00001277 від 06 червня 2007 року заборгованість, за період часу з 06 червня 2007 року по 07 серпня 2017 року, у розмірі 57157,86 доларів США, що за курсом НБУ від 07 серпня 2017 року 25,84 гривень, що складає 1476959 гривень 10 копійок та витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 3000 гривень. 04 грудня 2018 року державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Козлицькою О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57702205 на підставі виконавчого напису № 16288 від 20 жовтня 2017 року (а. с. 16). 28 лютого 2019 року державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Козлицькою О.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 57702205 (а. с. 54).

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Приписами ст. 3 Закону України «Про Нотаріат» визначено, що нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Виходячи з норм Закону «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18.

Таким чином доводи представника відповідача, що банк є неналежним відповідачем та справа не підсудна цьому суду, є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним.

Приписами ст. 39 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється саме Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України.

Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5.

Відповідно до вимог п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія.

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Так, згідно з вимогами ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, зокрема, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до вимог п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Згідно з вимогами пп. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Приписами пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, що передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Даний Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконним та не чинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

З аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Таким чином, можна дійти висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87 та 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 та Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 461/4609/16-ц.

Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконним та не чинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», передбачено, що для одержання виконавчого напису необхідно подати, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку кредитний договір нотаріально не посвідчений.

Матеріали справи не містять інформації про те, яким чином, за які періоди та в якому розмірі відповідачем позивачу нараховувались заборгованість за сумою кредиту, відсотками, штрафами та пенею, що позбавляє можливості простежити правильність здійснення розрахунку заборгованості, а отже і пересвідчитись у безспірності заборгованості.

Крім того, судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. вчинено виконавчий напис № 16288 від 20 жовтня 2017 року (а. с. 15), відповідно до якого з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» підлягає стягненню несплачена в строк за кредитним договором № DNU0AE00001277 від 06 червня 2007 року заборгованість, за період часу з 06 червня 2007 року по 07 серпня 2017 року, тобто, в тому числі і за період, за який вже стягнуто заборгованість рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2014 року, тобто станом на 23 грудня 2013 року.

Більш того, судом встановлено, що розмір заборгованості, що був стягнутий з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2014 року по справі № 204/161/14-ц, та розмір заборгованості, зазначений в оспорюваному виконавчому написі № 16288 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. від 20 жовтня 2017 року, взагалі не співпадають (у виконавчому написі сума заборгованості є більшою, ніж у рішенні суду).

У зв`язку з викладеним, очевидним є висновок, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. при вчиненні спірного виконавчого напису не переконався належним чином в безспірності заборгованості, що підлягає стягненню за виконавчим написом, та стягнув заборгованість, яка вже була стягнута за рішенням суду.

Крім того, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

У вищезазначеному виконавчому написі нотаріуса зазначено, що заборгованість позивача при вчиненні виконавчого напису обчислювалась за період з 06 червня 2007 року по 07 серпня 2017 року.

Разом з цим, нотаріус може вчиняти виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

При цьому, нотаріусом не було перевірено додержання відповідачем строків на звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, не з`ясовано, коли виникло право примусового стягнення боргу з боржника, не надано цим обставинам відповідної правової оцінки.

У кредитному договорі від 06 червня 2007 року, укладеному між позивачем та відповідачем, сторонами було обумовлено, що кредит у розмірі 25200 доларів США був наданий строком по 06 червня 2012 року, включно.

Однак, при цьому, виконавчий напис нотаріусом було вчинено 20 жовтня 2017 року, тобто вочевидь після спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги, яке виникло у кредитора після спливу строку дії кредитного договору, яким банк і скористався, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості.

За таких обставин, слід констатувати, що, вчинивши 20 жовтня 2017 року виконавчий напис № 16288, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. допустив істотне порушення п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки вказаний виконавчий напис було вчинено за період, який значно перевищує три роки з дня виникнення права вимоги до боржника.

Крім того, слід зазначити, що до суми, яка підлягає стягненню з позивача за оспорюваним виконавчим написом, нотаріусом безпідставно були включені витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису у розмірі 3000 гривень, оскільки можливість стягнення таких витрат шляхом їх включення до розміру безспірної заборгованості за виконавчим написом законом не передбачена.

Щодо доводів відповідача про безпідставне посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на виконавче провадження ВП № 57702205, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження ВП № 57702205 відкрите державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Козлицькою О.М 04 грудня 2018 року на підставі виконавчого напису № 16288 від 20 жовтня 2017 року (а. с. 16).

Крім того, як вбачається з постанови державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Козлицької О.М. від 28 лютого 2019 року у ВП № 57702205 (а. с. 54), виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто з тих підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Натомість вимогами ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Тому суд категорично ставиться до таких доводів представника відповідача та вважає їх такими, що не заслуговують на увагу у межах справи, що розглядається.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Предметом доказування, відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи належних доказів, у розумінні ст.ст. 12, 77, 81 ЦПК України, що відповідачем було надано нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором, стороною відповідача надано не було.

Натомість надані докази позивачем в обґрунтування позову, підтверджують той факт, що заборгованість в зазначеному розмірі та період її виникнення не є безспірною, а тому нотаріус не мав права на вчинення виконавчого напису, через що суд доходить висновку, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом було порушено вимоги ст. 88 Закону України "Про нотаріат".

Разом з тим, суд виключає з кола доказів копію акта приймання-передачі від позивача до представника відповідача, в рахунок заборгованості за кредитним договором, автомобіля (а. с. 17), як такий, що нечитабельний.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. від 20 жовтня 2017 року № 162881 таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ), треті особи, що не заявляють самостійних вимог, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, буд. 11, оф. 25) та Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) (49008, м. Дніпро, вул. Н. Алексєєнко, буд. 10; ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича від 20 жовтня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 16288, серії НМТ № 416606, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути із Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна