Справа № 444/384/21
Провадження № 2/444/454/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Кутень В.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа: Рава-Руська державна нотаріальна контора західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа будинку становить 71.1 кв.м. (житлова 36.5 кв.м., допоміжна 34.6 кв.м.).

Обґрунтовує позовні вимоги наступним. Дід позивача, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Потелицькою сільською радою Жовківського району Львівської області 27 грудня 2008 року. За час свого життя померлий склав заповіт від 05.03.2002, який посвідчений секретарем Потелицької сільської ради Голубець В.М. Таким заповітом ОСОБА_2 заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, своєму онукові ОСОБА_1 . Заповіт не змінено та не скасовано.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 проживав у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який відносився до колгоспного типу двору, де станом на 30.06.1990 головою двору був ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області № 3041 від 24.12.2020. Дані взяті з погосподарської книги Потелицької сільської ради за 1986-1990 рр.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на все належне йому майно. З метою оформлення спадщини позивач звернувся з заявою в Рава- Руську державну нотаріальну контору Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) для оформлення спадщини за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 . Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 йому було відмовлено, оскільки ним не подано необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно.

Позивач зазначає, що при житті ОСОБА_2 , з невідомих йому причин, не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на свій житловий будинок та господарські будівлі за адресою по АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка Червоноградського МБТІ № 3462 від 09.07.2020 року. У зв`язку із вищенаведеним просить задоволити позов.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить такі задоволити.

Представник відповідача Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду листа про розгляд справи у відсутності їх представника. Позов визнають.

Представник третьої особи Рава-Руської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. На виконання ухвали суду надіслав копію спадкової справи № 70/2020, яка заведена після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відношення до позову не висловлено.

Зважаючи на подані позивачем та представником відповідача письмові заяви, судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач визнав позов, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданої Потелицькою сільською радою Жовківського району Львівської області 27.12.2008, вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Нотаріус Рава-Руської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_2 завів спадкову справу № 65838094, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 60220841, номер у нотаріуса 70/2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Із копії заповіту від 05.03.2002 вбачається, що ОСОБА_2 заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, своєму онукові ОСОБА_1 , який є позивачем у справі. Такий заповіт не змінено та не скасовано.

Із копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №60220814, вбачається, що заповіт ОСОБА_2 є чинним, номер у спадковому реєстрі 38612709.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Потелицькою сільською радою Жовківського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 вбачається, що померлий ОСОБА_2 та померла ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 .

З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_4 у зв`язку із реєстрацією шлюбу 09.06.1979 із ОСОБА_5 , змінила прізвище " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_7 ".

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 .

Копія довідки № 1886, яка видана 2019 р. виконкомом Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області підтверджує те, що померлий ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований до дня смерті в АДРЕСА_1 .

Із копії довідки № 1883, виданої 2019 р. виконавчим комітетом Потелицької сільської ради, вбачається, що ОСОБА_1 , онук померлого ОСОБА_2 , проживав без реєстрації разом із померлим в житловому будинку АДРЕСА_1 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та разом вели спільне господарство.

Відповідно до ч. 3 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину після смерті діда.

Із копії довідки № 3041 від 4.12.2020, виданої виконкомом Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області вбачається, що дійсно відповідно до погосподарської книги за 1986-1990 роки станом на 30.06.1990 року домогосподарство АДРЕСА_2 відносилося до колгоспної суспільної групи господарств. Членом колгоспного двору станом на 30.06.1990 року в АДРЕСА_1 значився ОСОБА_2 , 1926 р.н., - голова двору, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інші члени двору відсутні.

Відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до п. 6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, таками, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Слід зазначити, що погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян, що надає підстави вважати, що право власності було зареєстроване згідно вимог діючого на той момент законодавства в погосподарській книзі Потелицької сільської ради. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Діючими на той час постановою Ради Міністрів Української PCP від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP», Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах.

Згідно п.п. 6-7 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Копією довідки № 40 від 15.01.2021, виданої виконавчим комітетом Потелицької сільської ради підтверджується, що станом на 15.04.1991 р. ОСОБА_2 не втратив права на частку в майні колгоспного типу двору за адресою АДРЕСА_1 .

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, право власності колгоспного двору, головою якого значився дідо позивача було зареєстровано згідно вимог діючого на той час законодавства.

Відповідно до підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом МЮ України від 22.02.2012 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Із копії довідки № 1884, виданої 2019 р. виконавчим комітетом Потелицької сільської ради, вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 , в арешті, під забороною та в заставі не перебуває.

Копією довідки № 1885, виданої 2019 р. виконавчим комітетом Потелицької сільської ради підтверджується, що в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 малолітні та неповнолітні діти не зареєстровані та не проживають.

Із копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виданого КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» від 07.07.2020 вбачається, що загальна площа житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 складає 71.1 кв.м. (житлова площа 36.5 кв.м., допоміжна площа 34.6 кв.м.).

Із копії зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд від 29.01.2021 № 3951 вбачається, що інвентаризаційна вартість будинку АДРЕСА_1 з господарськими спорудами становить 119576 грн.

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_2 не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на свій житловий будинок та господарські будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія довідки Червоноградського МБТІ № 3462 від 09.07.2020 року.

Позивач 18 травня 2020 року звертався в Рава-Руську державну нотаріальну контору із заявою № 118 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, як вбачається із копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.12.2020 р., нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його діда ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позивачем не подано необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Оскільки позивач проживав зі своїм дідом на час його смерті, фактично прийняв у користування спадкове майно, яке було зареєстроване в погосподарській книзі, суд приходить до висновку що належним способом захисту порушеного права є визнання права власності на вказане у позові нерухоме майно.

З врахуванням того, що відповідач визнає позов, а також з врахуванням встановленого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судому порядку і у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 141, 200, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_6 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа будинку становить 71.1 кв.м. (житлова 36.5 кв.м., допоміжна 34.6 кв.м.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст повного рішення суду складено 21.05.2021.

Суддя Ясиновський Р. Б.