Справа №477/1264/20
Провадження №2/477/79/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року м.Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Саукової А.А.,

при секретарі - Тристан В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1327 га, кадастровий номер :01:033:0025, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 , як набуту на підставі договору купівлі -продажу жилого будинку від 20 березня 2007 року.

В обґрунтування позову вказувала, що 20 березня 2007 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договору купівлі -продажу жилого будинку по АДРЕСА_1. Відповідач, на дату продажу будинку, мала на нього свідоцтво від 5 лютого 2007 року на право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 . Відносно земельної ділянки в договір відомості не внесені. Сторони, за фактом укладання договору, повідомлені нотаріусом що присадибна земельна ділянка переходить у користування покупця, тобто позивача. Відповідач, при цьому, повідомила нотаріуса що вона ніколи не проживала в будинку, та зазначила що земельна ділянка перебувала у користуванні спадкодавця.

ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 у вигляді житлового будинку. 20 березня 2007 року ОСОБА_2 відчужила належний їй будинок на підставі договору купівлі-продажу. А позивач за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, набувши право власності на будинок стає власником земельної ділянки. 22 жовтня 2019 року, рішенням Галицинівської сільської ради№9 28 сесії 8 скликання, позивачу було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Однак землевпорядна організація від виготовлення технічної документації відмовилася, в зв`язку з тим, що на земельну ділянку вже видано кадастровий номер :01:033:0025 на попереднього власника. На її звернення до відділу у Вітовському районі Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області їй було повідомлено, що у відділі наявний примірник Державного акту на право приватної власності на землю площею 0,1327 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 05.09.1995 року за №965, виданий ОСОБА_3 . В зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду та просить позов задовольнити.

В судове засідання позивач не з`явилася, від її представника - адвоката Зозулі О.М. надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності (а.с.62).

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район.

20 березня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договору купівлі -продажу жилого будинку по АДРЕСА_1, даний договір посвідчений державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області. Даний будинок належав продавцю ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадшину за заповітом, посвідченого Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області 05 лютого 2007 року (а.с.8).

Відповідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, 11 липня 2007 року за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на підставі договору купівлі-продажу від 20 березня 2007 року (а.с. 10).

Дослідивши копію спадкової справи за №396/2000, після смерті ОСОБА_3 , встановлено, що ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 лютого 2007 року на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.114), а також отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 січня 2007 року на земельну ділянку площею 0,1327 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану по АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 11606, виданого Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 05 вересня 1995 року (а.с.104).

Рішенням Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 03 травня 2006 року № 5, змінений номер житлового будинку по АДРЕСА_2 з номера НОМЕР_3 на номер НОМЕР_4 (а.с.98).

Згідно рішення Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 05 жовтня 2015 року № 7, АДРЕСА_2 перейменовано на АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

За ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Аналізуючи надані докази, судом встановлено, що 20 березня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договору купівлі -продажу жилого будинку по АДРЕСА_2, даний договір посвідчений державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області. Умови зазначеного договору сторони виконали: покупець прийняв від продавця домоволодіння, сплатив обумовлену суму коштів, а продавець передав його у власність позивачу.Вказаний будинок розміщений на земельній ділянці площею 0,1327 га, кадастровий номер :01:033:0025, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі№ 6-253цс16.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2019 року в справі№ 463/1696/15-ц.

Тобто, до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, незалежно від волі попереднього користувача земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися землею (у випадку належності земельної ділянки до земель державної або комунальної власності) переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщені відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року в справі№ 902/341/17 вказав, що виходячи з положень статті 377 ЦК України, статей 120, 125 ЗК України та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована, слід дійти висновку, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі, з усіма притаманними для власності складовими володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні.

Отже, наведені норми слід розуміти таким чином, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача на земельну ділянку, на якій розташований відповідний об`єкт нерухомості, припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами.

Аналізуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, з наданих позивачем доказів, враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє майнове право, відповідно до ст. 16 ЦК України, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі.

При ухваленні рішення судом також враховано повне визнання позову відповідачкою ОСОБА_2 яке прийнято судом, оскільки таке визнання не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись статями 258-259, 263-265ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,1327 га, кадастровий номер :01:033:0025, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений і підписаний 17 червня 2021 року.

Суддя А.А. Саукова