Справа № 183/5480/19
№ 2/183/384/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Устименко М.О.,

розглянувши, у відкритому судовому засідання, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

за участю представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, в якому просив суд визнати грошові кошти у розмірі 326880 гривень спільною сумісної власністю подружжя та стягнути з відповідача на його користь Ѕ частину зазначених коштів у розмірі 163440 гривень

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначає, що 01 липня 2014 року він заяв реєстрував шлюб з ОСОБА_6 , від якого сторони мають доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться з кінця квітня 2019 року.

Позивач зазначає, що під час спільного проживання вони винаймали житло, однак планували придбати власне житло, тому задля забезпечення сім`ї житлом, позивач 15.06.2017 року уклав трудову угоду з компанією, яка розташована в Стокгольмі. За умовами договору він отримував заробітну плату у розмірі 31500 крон, що за курсом Національного банку України, в середньому складало 97980,75 грн. щомісяця. Термін укладеного договору складав до 15.12.2017 року, потім позивач уклав договір на строк з 01.10.2017 року по 01.07.2019 року. За період своєї роботи позивачем було отримано заробітну плату у розмірі 2120806 гривень, що в еквіваленті складає 73384 доларів США, частину з яких він перераховував відповідачці для проживання та здійснення заощаджень.

Починаючи з вересня 2018 року позивач теж приїхала до нього в ОСОБА_8 , де вони разом проживали до березня 2019 року. За весь час його роботи за кордоном ними було заощаджено 12000 доларів США.

В червні 2019 року позивач приїхав у відпустку до України та дізнався, що 04.04.2019 року відповідач придбала однокімнатну квартиру за АДРЕСА_1 , однак державну реєстрацію права власності на квартиру було здійснено на матір позивача ОСОБА_9 , а 22 квітня 2019 року відповідач подала позов про розірвання шлюбу.

Таким чином позивач зазначає, що всі кошти, що були ними заощаджені в період шлюбу у виді його заробітної плати, були витрачені відповідачем не в інтересах сім`ї, задля уникнення в подальшому можливості поділу спільного майна, придбаного за кошти подружжя, відповідач здійснила державну реєстрацію права власності на житло на свою матір, тому просить стягнути з відповідача Ѕ частину заощаджених коштів, що за його підрахунками складає 163440 гривень.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, позивач надав пояснення про те, що створивши сім`ю та маючи намір придбати власне житло, він поїхав працювати за межі України. Частину своєї заробітної плати він витрачав на власні потреби, оскільки проживання в м.Стокгольмі є досить коштовним, а іншу частину заробітної плати він різними способами передавав своїй дружині на потреби сім`ї та проведення заощаджень. Так, були випадки, коли він через знайомих передавав кошти готівкою, а ті пересилали поштою відповідачеві на території України, були випадки, коли кошти перераховувалися на рахунок відповідача чи її матері. При цьому позивач пояснив, що для здійснення контролю за своїми витратами, він вів спеціальний журнал, куди вносив записи щодо своїх витрат, за його підрахунками заощаджених коштів було переведено дружині близько 12000 доларів США, однак та використала їх не в інтересах сім`ї, придбала квартиру в м.Новомосковську, однак зареєструвала право власності на ім`я своєї матері, подала позов про розірвання шлюбу, і таким чином уникнула спору щодо поділу майна.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, надала показання про те, що протягом подружнього життя вона теж працювала разом з чоловіком в м.Стокгольмі, теж несла витрати на утримання сім`ї, вважає доводи позивача щодо переведення їй такої суми не доведеними, всі кошти, які надсилав їй чоловік, вона витрачала на потреби дитини та сім`ї.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні надала показання про те, що перебувала у дружніх стосунках з сім`єю ОСОБА_11 , саме вона запропонувала подружжя, коли ОСОБА_1 поїхав працювати до ОСОБА_8 заощаджувати кошти для придбання власного житла, оскільки ОСОБА_12 за своїм характером не заощадлива. ОСОБА_12 теж деякий час проживала у ОСОБА_8 разом з чоловіком, а їх дитина залишалася у бабусі. Протягом роботи ОСОБА_13 за межами України він різними способами надсилав їй кошти, всі ці заощадження вона зберігала у подарованому їй сейфі, вела облік у спеціальному зошити, всі надходження ОСОБА_12 обліковувала та записувала у спеціальний блокнот, періодично вони звіряли надходження та записи у блокноті. У 2018 році ОСОБА_12 повернулася зі ОСОБА_8 , вони разом перерахували кошти, за цей час вдалося заощадити 12 тисяч доларів США, свідкові відомо, що ці кошти були витрачені на придбання житла. Саме ОСОБА_12 підшукувала собі квартиру, свідкові відомо, що квартиру було придбано за 11500 доларів США.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2019 року головуючою суддею визначено Сороку О.В. (а.с. 28).

Ухвалою суду від 04.10.2019 року відкрите загальне позовне провадження по справі (а.с. 31-32).

Ухвалою суду від 28 липня 2020 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 63-64).

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши підстави позову, подані докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що в період з 01 липня 2014 року по 03 жовтня 2019 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 9) та рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року у справі № 183/2611/19, що набрало законної сили 03.10.2019 року (а.с. 43).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9 звор. сторона).

Позивачем доведено ту обставину, що в період з 15.06.2017 року по 14.12.2017 року він перебував у трудових відносинах з працедавцем Tak och Bygg, місцем роботи було визначено м.Стокгольм, його заробітна плата складала 31500 крон (а.с. 10), а в період з 01.10.2017 року по 01.07.2019 року позивач перебував у трудових відносинах з працедавцем Rikus & Anton Gruppen», його місцем роботи також було визначено м.Стокгольм, розмір заробітної плати угодою не визначений (а.с. 11), з 15.12.2017 року позивач на постійній основі перебував у трудових відносинах з працедавцем Tak och Bygg, його заробітна плата складала 31500 крон (а.с. 12).

Вирішуючи спір суд виходить з таких норм законодавства.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься у статті 16 ЦК України.

Особа, права якої порушено може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, визначеним законом або договором. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини або інші способи захисту, що дозволяють відновити порушене право.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

За ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Також, у відповідності до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

У суду не виникає сумніву, що в період шлюбу ОСОБА_1 отримував заробітну плату у розмірі, встановленому трудовими угодами, однак зазначені коментовані норми сімейного Кодексу, з урахуванням зазначеного вище п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», дають суду можливість здійснити поділ майна подружжя виключно те, що наявне у нього на час розгляду справи.

Подані позивачем докази у виді показань свідка, яка зберігала заощадження подружжя та передала їх відповідачеві, а також подані записи про розподіл доходів позивача (а.с. 16-21), квитанція про перерахування коштів ОСОБА_14 (а.с. 52), а також скріншоти переписки свідка ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (а.с. 53-57), не доводять суду наявність заробітної плати, збереженою саме відповідачем, без достатніх на те правових підстав, оскільки заробітна плата являється спільною сумісною власністю подружжя. Подані докази не засвідчують наявність заробітної плати позивача у відповідача на час розгляду справи.

Посилання позивача про те, що ОСОБА_17 витрачала заробітну плату позивача не в інтересах сім`ї, і за ці кошти придбала житло, яке було оформлене на матір відповідача (а.с. 15), не може бути предметом доказування у цій справі. Використання майна не в інтересах сім`ї є підставою для відступлення від рівності часток при вирішенні питання про поділ майна подружжя.

За таких обставин суд приходить до переконання, про відмову у задоволенні позову.

Питання щодо судових витрат належить вирішити у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 141 ЦПК України.

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока.