УХВАЛА

23 червня 2021 року

м. Київ

справа № 947/2895/20

провадження № 61-8190ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_2 , на постанову Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року у справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2020 року Обслуговуючий кооператив «МЖСТ ДОМ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг за період з 30 жовтня 2017 року по 27 грудня 2019 року у розмірі 20 571,69 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОК «МЖСТ ДОМ» є обслуговуючим кооперативом з 01 жовтня 2011 року до 06 березня 2018 року, забезпечував надання житлово-комунальних послуг мешканцям багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , у якому відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 цього будинку.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2021 рокуапеляційну скаргу ОК «МЖСТ ДОМ» задоволено частково, рішення Київського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОК «МЖСТ ДОМ» заборгованість за сплату житлово-комунальних послуг в загальному розмірі 14 669,33 гривень, яка складається з заборгованості за: послуги з опалення в сумі 6 108,38 грн, 1 218,84 грн інфляційні нарахування та 387,00 грн 3% річних; послуги по утриманню будинку та прибудинкової території в сумі 3 464,44 грн, інфляційні нарахування - 680,18 грн, 3% річних 243,36 грн; за послуги водопостачання - 456,00 грн; 2 111,13 грн за гаряче водопостачання.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

17 травня 2021 року (згідно відмітки на поштовому конверті) ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скасувати постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких мотивів.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У пункті 1 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Справа № 947/2895/20 є малозначною в силу закону, оскільки ціна позову в ній становить 20 571,69 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з врахуванням встановленого з 01 січня 2021 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» цього показника на рівні 2 270,00 грн складає 227 000,00 грн (100 х 2 270,00).

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказують, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах № 753/18154/15-ц, № 753/8388/16-ц постанові Верховного Суду України у справі № 3-1657гс16). Проте скаржник не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням і відповідно не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_2 , на постанову Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року у справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Крат