Справа № 308/5936/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т.Ю.,

суддів Бисаги Т.Ю., Кондора Р.Ю.,

за участі секретарки судових засідань Міци О.-Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 , де заінтересованими особами є приватний виконавець виконавчого округу в Закарпатській області Ярошевський Дмитро Андрійович, ОСОБА_2 , на дії та рішення приватного виконавця, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та приватного виконавця виконавчого округу в Закарпатській області Ярошевського Дмитра Андрійовича на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 липня 2020 року, постановлену суддею Бедьом В.І.,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, де заінтересованими особами є приватний виконавець виконавчого округу в Закарпатській області Ярошевський Дмитро Андрійович, ОСОБА_2 , на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А.

Скаргу мотивувала тим, що 17.06.2020 вона отримала від приватного виконавця Ярошевського Д.В. рекомендований лист, в якому виявила постанову приватного виконавця від 04.06.2020 про відкриття виконавчого провадження №62273540 про примусове виконання ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 №2-144/11 про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 (правонаступника ПАТ «Банк «Київська Русь») 12 796,84 євро.

Ознайомившись із змістом цієї постанови вважає, що дії приватного виконавця Ярошевського Д.А. щодо відкриття виконавчого провадження та винесена ним постанова про відкриття виконавчого провадження є неправомірними і такими, що порушують її права та свободи.

Зазначала, що ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 23.04.2014 було визнано мирову угоду, укладену між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 20.05.2014 про стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованості за кредитним договором № 197-03-08-2 від 04.09.2008 в загальній сумі 12 796, 84 євро. Відповідно до умов мирової угоди строк сплати боргу встановлений до 10.10.2016.

Цю мирову угоду вони з чоловіком виконували належним чином, регулярно сплачували банку відповідні платежі, останній з яких нею сплачено 27.05.2015, а вже у червні 2015 року банк був визнаний неплатоспроможним і відділення ПАТ «Банк «Київська Русь» в м.Ужгороді припинило роботу.

За час виконання мирової угоди нею і чоловіком було сплачено банку 8 195 євро. Залишок боргу в сумі 4 601,84 євро залишився несплаченим.

Умовами ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014, зокрема п.3.1 розділу «Відповідальність сторін» передбачено, що несплата боржниками чергового платежу протягом 30-денного терміну вважається, що боржники в односторонньому порядку відмовилися від виконання своїх обов`язків, і банк набуває право звернути виконавчий документ до примусового виконання.

Оскільки останній платіж на виконання умов мирової угоди ними був зроблений у травні 2015 року, а наступний платіж, який мав відбутися до 10.06.2015 не відбувся, тому банк вже з 10.07.2015 набув право звернути ухвалу апеляційного суду (виконавчий документ) до примусового виконання.

Отже, банк мав право пред`явити ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 до примусового виконання до 10.07.2018 включно, але цього не зробив, і з заявою про поновлення пропущеного ним строку до суду не звертався.

25 липня 2018 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги (купівлі продажу) № UA-EA-2018-04-000012-а/42.

У 2019 році ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Однак розгляд цієї справи ще не закінчений і рішення по ній не набрало законної сили.

Проте в порушення вимог п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець Ярошевський Д.А. не повернув виконавчий документ стягувачу, який ОСОБА_2 був поданий з пропуском встановленого законом строку на його пред`явлення, а натомість відкрив виконавче провадження 04.06.2020 з примусового виконання ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014, в якому боржником є вона ОСОБА_1 , ВП №62273540, внаслідок чого свідомо порушив закон і прийняв упереджене та незаконне рішення про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, приватний виконавець знав, що її з чоловіком борг перед банком на момент продажу права вимоги становив 4 601,84 євро, проте у постанові про відкриття виконавчого провадження вказав, що з неї підлягає стягненню сума 12 796,84 євро, що не відповідає дійсності і порушує її права.

За наведених обставин ОСОБА_1 просила визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. щодо відкриття виконавчого провадження № 62273540 про примусове виконання ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 № 2-144/11 про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 (правонаступника ПАТ «Банк «Київська Русь») 12 796,84 євро та постанову приватного виконавця від 04.06.2020 про відкриття виконавчого провадження № 62273540 - неправомірними і зобов`язати приватного виконавця усунути допущені порушення.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.07.2020 скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. щодо відкриття виконавчого провадження № 62273540 про примусове виконання ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 № 2-144/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (правонаступника ПАТ «Банк «Київська Русь») 12 796,84 євро неправомірними та зобов`язано усунути допущені порушення, пов`язані з відкриттям зазначеного виконавчого провадження.

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Д.А. просив скасувати зазначену ухвалу та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити. Вказував на те, що при прийнятті рішення про відкриття виконавчого провадження у нього були відсутні підстави, виключний перелік яких визначено у ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», для повернення без виконання ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по кредитному договору № 197-03-08-2 від 04.09.2008. Крім того, стягувачем при пред`явленні до виконання вказаної ухвали було додано копію ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2019 про поновлення ОСОБА_2 строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, яка набрала законної сили 03.12.2019, про що є відповідна відмітка на цій ухвалі суду. Стверджував, що до моменту відкриття виконавчого провадження йому не було відомо про наявність ухвали Закарпатського апеляційного суду від 11.01.2020, якою ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 18.11.2019, а також результат розгляду скарги апеляційним судом. Окрім цього, сам по собі факт можливості оскарження ухвали суду першої інстанції жодним чином не впливає на час набрання нею законної сили. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 (справа № 495/2711/18). Крім того, в ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 11.01.2020 відсутні будь-які відомості про зупинення дії ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 18.11.2019.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити. Вказував на те, що судом першої інстанції не враховано, що при відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 Закарпатським апеляційним судом не було зупинено дію ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2019, якою йому поновлено строк на пред`явлення до виконання виконавчого документа - ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 20.05.2014. А тому місцевий суд дійшов помилкових висновків щодо неправомірності дій приватного виконавця Ярошевського Д.А. при відкритті вказаного виконавчого провадження.

Правом подати відзив на апеляційні скарги ОСОБА_1 не скористалася.

У судовому засіданні приватний виконавець Ярошевський Д.А. апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з підстав, наведених у ній. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 визнав.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, а тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення приватного виконавця Ярошевського Д.А., перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 62273540 приватному виконавцю ОСОБА_4 було відомо про ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 11.01.2020, якою ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2019 (якою ОСОБА_2 поновлено пропущений з поважних причин строк пред`явлення до виконання виконавчого документа) та відкрито апеляційне провадження за її скаргою, а тому дійшов висновку, що приватним виконавцем Ярошевським Д.А. незаконно було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Проте колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з порушенням вимог закону з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Встановлено, що 04.06.2020 року до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. надійшла заява стягувача ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Апеляційного суду Закарпатської області № 2-144/11 від 23 травня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 12 796,84 євро по кредитному договору № 197-03-08-2 від 04.09.2008 на користь ОСОБА_2 (згідно ухвали у справі № 2-144/11 від 02.10.2010 змінено стягувача з ПАТ «Банк Київська Русь» її правонаступником ОСОБА_2 ).

До заяви про відкриття виконавчого провадження стягувачем додано всі необхідні документи, зокрема і копію ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 2-144/11 від 18.11.2019 року про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, що набрала законної сили.

На підставі поданих стягувачем ОСОБА_2 документів приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А., відповідно до вимог статтей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62273540 з примусового виконання ухвали № 2-144/11 від 23 травня 2014 року, яку було надіслано боржниці рекомендованим листом з повідомленням про вручення і отримано нею 17 червня 2020 року.

У скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що приватний виконавець відкрив виконавче провадження з примусового виконання ухвали № 2-144/11, виданої 23.05.2014 року Апеляційним судом Закарпатської області, строк пред`явлення якої до виконання є пропущеним, так як на даний час ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 18.11.2019, якою поновлено строк для пред`явлення до виконання виконавчого документа, оскаржується в апеляційному порядку.

Наведені заявницею обставини не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.263 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

В ухвалі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.18.2019 міститься відмітка про те, що ухвала набрала законної сили 03.12.2019 (а.с.31-32).

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11.01.2020 ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали місцевого суду та відкрито апеляційне провадження.

Відповідно до ч.4 ст.359 ЦПК України якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Однак ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11.01.2020 не було зупинено дію оскаржуваної ОСОБА_1 ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2019.

Разом з тим, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 28.09.2020 апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 18.11.2019 скасована, а заява ОСОБА_2 задоволена. Поновлено ОСОБА_2 пропущений з поважних причин строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, а саме ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» суми боргу за кредитним договором № 197-03-08-2 від 04.09.2008 в розмірі 12 796,84 євро.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судові рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах визначених законом або міжнародним договором України.

Приватний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею четвертою Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вимоги до виконавчого документа, зокрема, згідно з пунктами 5-7 частини 1 цієї статті, у виконавчому документі зазначаються резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 4 статті 4 Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо: - рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); - пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання .

Початок примусового виконання рішення здійснюється за правилами ст. 26 Закону. Так, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п.1 ч. 1 ст.26 Закону).

Відтак, виносячи постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.06.2020 (ВП №62273540) про примусове виконання ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 №2-144/11 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 12 796, 84 євро за кредитним договором № 197-03-08-2 від 04.09.2008, приватним виконавцем Ярошевським А.Д. не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2019, якою поновлено ОСОБА_2 пропущений з поважних причин строк пред`явлення до виконання виконавчого документа - ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 суми боргу за кредитним договором № 197-03-08-2 від 04.09.2008 в розмірі 12 796, 84 євро, на час пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання набрала законної сили і дію цієї ухвали не було зупинено ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11.01.2020, тому дії приватного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження є правомірними.

Доводи заявниці про те, що приватний виконавець Ярошевський Д.П. був зобов`язаний зупинити виконавче провадження чи повернути документ без виконання, не заслуговують на увагу, оскільки ст.ст. 34 та 37 Закону України «Про виконавче провадження» містять виключний перелік підстав для зупинення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу, в який не входить оскарження особою ухвали про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а сама ухвала від 11 січня 2020 року про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження не містить рішення про зупинення дії оскаржуваного рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення та дії приватного виконавця Ярошевського Д.А. слід відмовити, а апеляційні скарги приватного виконавця Ярошевського Д.А. та ОСОБА_2 задовольнити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на ОСОБА_1 та стягнути з неї на корить приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. 2 102,00 грн судових витрат та на користь ОСОБА_2 420,40 грн судових витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційних скарг, які документально підтверджені.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Дмитра Андрійовича та апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 липня 2020 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Дмитра Андрійовича відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Дмитра Андрійовича судові витрати в сумі 2 102,00 грн та на користь ОСОБА_2 в сумі 420,40 грн судових витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційних скарг.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2020 року.

Суддя-доповідачка

Судді