судді колегії суддів судової палати
у цивільних справах Кропивницького
апеляційного суду Мурашка С. І.
03 червня 2021 року м. Кропивницький
справа № 386/894/20
провадження № 22-ц/4809/768/21
Заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (далі АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15.12.2016 в сумі 42 646 грн 67 коп, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 36 920,80, в т.ч.: 000,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 36 920,80 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 000,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 5725,87 грн заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0,00 грн нарахована пеня, 0, 00 грн. нараховано комісії.
Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 102 грн покладено на АТ КБ «ПриватБанк».
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено факту отримання кредиту відповідачем за кредитним договором, укладеним 15.12.2016 між банком та ОСОБА_1 , у тому числі - на умовах зазначених позивачем в позовній заяві, а тому доводи позивача про необхідність повернення коштів є безпідставними.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 01 червня 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а заочне рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2021 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив з того, що надані позивачем докази на обґрунтування своїх позовних вимог, не дають чіткої відповіді щодо тарифу, на який погодився відповідач, що позбавляють суд можливості з`ясувати та перевірити обґрунтованість наданого банком розрахунку заборгованості.

До того ж, виписка по рахунку не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (а.с. 80).

Оскільки виписка по рахунку не містить обов`язкових реквізитів первинного документу, вона є недійсною, і не може враховуватись судом як доказ.

Вважаю такий висновок суду хибним внаслідок неправильної оцінки доказів, а доводи апеляційної скарги такими, що заслуговують на увагу, тому на підставі частини третьої статті 35 ЦПК України вважаю за необхідне зазначити таке.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій .

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

На підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, позивач надав до суду першої інстанції такі письмові докази, зокрема:

1) анкету-заву ОСОБА_2 від 15.12.2016 про її згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк в якій вона вказала, що ця заява разом з іншими пойменованими в ній документами становить зміст укладеного між нею і банком договору, ця анкета-заява містить підпис заявника та відмітку банку про її прийняття та опрацювання (а.с.12);

2) витяг з Умов та Правил надання банківських послуг без зазначення будь-якої дати, реєстраційного індексу, грифу його затвердження, відсутні будь-які підписи чи відомості про їх наявність на оригіналі (13-68);

3) розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором від 15.12.2016 (а.с.6-9);

4) довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_3 (а. с. 10);

5) довідку про надані банком ОСОБА_3 кредитні картки (а.с.11);

6) виписку з рахунку за договором на ім`я ОСОБА_3 станом на 22.09.2020 (а. с. 80-84).

Матеріали справи (провадження в суді першої інстанції) не містять заперечень відповідача проти позову, в тому числі невизнання нею обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.

Не висловила відповідач своїх заперечень проти вимог банку і в суді апеляційної інстанції.

З наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 висловила бажання скористатися запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» банківськими послугами щодо відкриття карткового рахунку, що слідує з її анкети-заяви від 15.12.2016.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала витратні операції за рахунок коштів банку, а також частково сплачувала заборгованість.

Однак, станом на 20.09.2020 ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом (коштами які їй надав банк - ст. 1054 ЦК України).

Та обставина, що позивач не надав достовірних та достатніх доказів погодження відповідачем запропонованих йому банком Умов та Правил надання банківських послуг не дає достатньо підстав для висновку про повну безпідставність пред`явленого позову.

Суд першої інстанції у своєму рішенні не навів достатніх аргументів відхилення доказів, які надав позивач і які підтверджують надання банком коштів відповідачу та їх використання останнім.

Навпаки, суд першої інстанції не встановив, що відповідач не отримав кредитні кошти, і та обставина, що відповідач отримувала кредитні кошти відповідачем не спростована.

Крім того, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що він повністю повернув кредитні кошти позивачу.

Виходячи з наведеного вважаю, що суд апеляційної інстанції мав би взяти до уваги надані банком докази, скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту та ухвалити в цій часині нове рішення про задоволення зазначених позовних вимог та стягнути з відповідача на користь банку 36920 грн 80 коп заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду С. І. Мурашко