Справа № 343/1972/19
Провадження № 22-ц/4808/28/21
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника третьої особи органу опіки і піклування Рава-Руської міської ради Горячої І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, орган опіки та піклування Долинської міської ради Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Керніцьким І.І. 11 червня 2020 року в м. Долина Івано-Франківської області, повний текст якого складено 22 червня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що зареєстрували шлюб з відповідачкою 19.05.2001 року. Від подружнього життя народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18.05.2018 року шлюб розірвано та дітей ОСОБА_6 і ОСОБА_7 залишено проживати з матір`ю. Ще до ухвалення рішення про розірвання шлюбу, у вересні 2017 року він переїхав на проживання в будинок своєї матері у м. Рава-Руська Жовківського району Львівської області, де проживає в даний час. На початку липня 2018 року неповнолітній син ОСОБА_8 переїхав проживати до нього і з того часу проживає з ним. Син ОСОБА_9 протягом року скаржився, що мати не піклується про нього, застосовує до нього фізичне насильство. 14 серпня 2019 року він, звернувшись в поліцію Долинського району та написавши відповідну заяву, забрав сина ОСОБА_9 проживати з собою. З того часу син проживає з ним, навчається в Рава-Руському ліцеї, де є триразове харчування. Він працює і має достатній заробіток, щоб утримувати дитину та піклуватися про нього. Сину Назарію на час подання позову виповнилося 12 років, а тому в силу ч.2 ст.160 СК України дає згоду на проживання з батьком. Просив визначити місце проживання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (а.с.1, том 1).

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Жовківської районної державної адміністрації, Рава-Руська міська рада про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком - ОСОБА_1 (а.с.98-100, том 1).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на його незаконність, ухвалення з порушення норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не взяв до уваги той факт, що відповідно до наказу №52-11к від 28 листопада 2019 року позивача звільнено з роботи, він не працевлаштований, стабільного доходу не має.

Наголошує, що батько (позивач) самочинно змінив визначене рішенням суду місце проживання дитини та перевіз сина до будинку АДРЕСА_1 . Кому належить даний будинок невідомо, позивач не зазначає як і на якій підставі там проживають діти (сини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ). У ОСОБА_1 немає власного житла. Позивач належним чином не виконує батьківські обов`язки, умисно ухиляється від сплати аліментів. На час, коли ним було безпідставно змінено місце проживання дитини, борг по сплаті аліментів становив орієнтовно 30 000 грн, що, на думку апелянта, і стало основною причиною для зміни місця проживання дитини.

Також судом не надано належної оцінки акту обстеження матеріально-побутових умов від 30.01.2020 року. Інформація, зазначена у цьому акті, не відповідає дійсності. Як вбачається із відео та фотоматеріалів, діти (сини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) проживають у неналежних умовах, на стінах грибок, пліснява, на стелі діри забиті дошками. Опалення пічне, але діти гріються саморобним обігрівачем, що становить реальну загрозу для їх життя. Мансарда, в якій проживають діти, не є житловою, там відсутні умови для проживання, опалення.

Окремо звертає увагу на те, що дитина проживає не з батьком, а з неповнолітнім братом вдвох, що підтверджує і сам хлопчик, даючи пояснення, що батько проживає в квартирі, а він зранку, ідучи до школи, заходить туди, снідає, а вже тоді йде до школи. Дитина в суді підтвердила, що хоче проживати з батьком, але вона неодноразово звертала увагу суду на те, що зі сторони батька на дитину чиниться психологічний тиск, батько категорично забороняє відвідувати матір.

Також зазначила, що після ухвалення оскаржуваного рішення позивач залишив дитину у неї, оскільки його мета була досягнута та дитина йому не потрібна, що підтверджується актом від 25 червня 2020 року.

Висновок служби у справах дітей проведено без виклику матері, не містить інформації щодо доцільності зміни місця проживання дитини, а тільки констатує той факт, що дитина може проживати з батьком.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким визначити місце проживання дитини з матір`ю (а.с.114-117, том 1).

Учасники справи правом на подання відзиву не скористались, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року залучено до участі у справі орган опіки і піклування Долинської міської ради Івано-Франківської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с.159-161, том 1).

У судове засідання не з`явилися позивач ОСОБА_1 , апелянт ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Долинської міської ради Івано-Франківської області, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Від представника органу опіки та піклування Долинської міської ради Івано-Франківської області надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення представника третьої особи органу опіки і піклування Рава-Руської міської ради Горячої І.М., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.3, том 1).

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишено проживати з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.4, том 1).

Актом комісії №234 обстеження житлових умов ОСОБА_1 (позивача) від 27 серпня 2019 року встановлено, що заявник проживає за адресою АДРЕСА_1 . Житлова площа квартири становить 29,3 кв.м, складається із двох кімнат, кухні та коридору. Будова належить ОСОБА_10 . Будинок цегляний, кімнати сухі, світлі, опалення пічне, газ балонний. На даній площі проживають ОСОБА_1 (місце роботи ДП «Укрспирт»), ОСОБА_4 , 2003 року народження, син (навчається в профліцеї) та ОСОБА_3 , 2007 року народження (проживає з 2019 року, навчається в ліцеї). Встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає без реєстрації (а.с.8, том 1).

Згідно довідки Рава-Руського ліцею Жовківської районної ради Львівської області №143 від 16.09.2019 року, ОСОБА_3 навчається в 7 класі ліцею (а.с.9, том 1).

Із змісту довідки Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (Рава-Руське місце провадження діяльності та зберігання спирту) за №338 від 09.09.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 працює на ДП «Укрспирт» Рава-Руське МПД слюсарем-ремонтником 4 розряду з 03.06.2019 року згідно наказу від 31.05.2019р. №15/11-к (а.с.10, том 1).

Органом опіки та піклування в особі Жовкіської районної державної адміністрації здійснювалася перевірка та розгляд питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як встановлено з висновку Жовківської районної державної адміністрації Львівської області (як органу опіки та піклування) № 02-29/1982 від 02.12.2019, враховуючи думку дитини про бажання проживати з батьком та те, що батько намагається створити належні умови для виховання та розвитку дитини, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини Жовківської райдержадміністрації від 27.11.2019 року, Жовківська районна державна адміністрації вважає, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , може проживати з батьком у АДРЕСА_1 (а.с.34-35, 64, том 1).

Також працівниками служби у справах дітей Жовківської райдержадамінстрації проведено бесіди з батьками та дитиною. У ході бесіди ОСОБА_9 повідомив, що хоче проживати з батьком та братом.

Із характеристики Долинського наукового ліцею №1 Долинської районної ради Івано-Франківської області встановлено, що ОСОБА_3 навчався в ліцеї з 01 вересня 2017 року. Зарекомендував себе як активний учень, володіє матеріалом на доброму рівні. Має середні здібності до вивчення деяких предметів (світової літератури, історії, інформатики тощо). На уроках не завжди уважний, проте допитливий, систематично не виконує домашні завдання. Не брав участі у громадському житті класного колективу. Дитина з неповної сім`ї, батько з сім`єю не проживає, хоча цікавиться життям сина і запрошує на відпочинок під час канікул. Мати приділяє не завжди належну увагу вихованню сина, не відвідує батьківські збори (а.с.40, том 1).

Рава-Руським ліцеєм Жовківської районної ради Львівської області надано характеристику учня 7-А класу від 18.12.2019р. за №338, із якої встановлено, що ОСОБА_3 навчається в даному ліцеї з 01 вересня 2019 року. Зарекомендував себе як старанний і працелюбний учень, володіє учбовим матеріалом на середньому рівні. Має хороший фізичний розвиток і інтелектуальні здібності, виявляє образне мислення, але не вміє чітко висловлювати свою думку. Має здібності до вивчення природничих дисциплін. Завжди виконує домашні завдання. Рівень навчальних досягнень зріс відносно рівня, яким прийшов учень. Бере активну участь у класних виховних заходах, веселий, товариський, самостійний. Проживає з батьком, який систематично цікавиться шкільним життям сина, відвідує батьківські збори, співпрацює з класним керівником і вихователем класу. Завжди слідкує за зовнішнім виглядом сина, допомагає виконувати домашні завдання (а.с.41, том 1).

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_2 , адресована Рава-Руському ліцею Жовківської районної ради Львівської області від 04.12.2019р. із проханням надати інформацію та копії відповідних підтверджуючих документів щодо підстав переведення (зарахування) учня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до навчального закладу (а.с.42, том 1).

Також в матеріалах справи міститься характеристика з місця роботи відповідачки Долинського об`єднаного міського військового комісаріату Івано-Франківської області, датована 31.10.2019р., із якої встановлено, що ОСОБА_2 працює на посаді головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів. У військовому комісаріаті працює з 20.06.2000 року ( а.с.43, том 1), та довідка про її доходи, із якої встановлено, що загальна сума доходу за період з 02.01.2019р. по 31.10.2019р. становить 133 666,62 грн (а.с.44, том 1).

Згідно довідки Долинської міської ради №811 від 29 серпня 2019р., до складу сім`ї (зареєстрованих) ОСОБА_2 , що проживає по АДРЕСА_2 , входять: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (дочка), та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син) (а.с.45, том 1).

Із акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин, складеного Долинською міською радою Івано-Франківської області від 30.08.2019 року встановлено, що ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_2 . До складу сім`ї входять ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (дочка), та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Сім`я проживає у власному будинку площею 111,2 кв.м, для дітей створені соціально-побутові умови (а.с.46, том 1).

Також в матеріалах справи наявний акт обстеження проживання сім`ї ОСОБА_1 від 19.11.2019р., складений Рава-Руською міською радою. Встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (проживає без реєстрації з 14.08.2019 року). Батько ОСОБА_1 у розірваному шлюбі, належно виконує свої батьківські обов`язки щодо синів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Працює в м. Рава-Руська ДП «Укрспирт». ОСОБА_3 навчається в Рава-Руському ліцеї (а.с.47, том 1).

Жовківським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області 16.09.2019 року надано відповідь за №В/7 ВП57871208, із якої встановлено, що у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження № 57871208, відкрите на виконання виконавчого листа № 343/1072/18 від 09.10.2018р., виданого Долинським районним судом Івано-Франківської області у справі про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1050 гривень на кожну дитину щомісячно. Стягнення аліментів розпочато з 12.06.2018 року і проводитиметься до досягнення повноліття дітьми. Станом на 01.10.2019 року заборгованість зі сплати аліментів становить 33 636,00 грн (а.с.49-53, том 1).

Згідно постанови державного виконавця Жовківського районного відділу державної виконавчої служби Головного ТУЮ Львівської області від 06.12.2018р., на майно, належне боржнику ОСОБА_1 , накладено арешт (а.с.86, том 1).

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що 02.03.2020 року зареєстровано кримінальне провадження 0000132 за заявою ОСОБА_2 з приводу несплати аліментів ОСОБА_1 згідно рішення суду (а.с.89, том 1).

В матеріалах справи міститься копія наказу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (Рава-Руське місце провадження діяльності та зберігання спирту) від 28 листопада 2019 року, із якого встановлено, що ОСОБА_1 , слюсаря-ремонтника 4 розряду, звільнено за угодою сторін 28.11.2019р. (п.1 ч.1 ст.36 КЗпП Укнраїни). Підстава заява ОСОБА_1 (а.с.79, том 1).

До апеляційної скарги апелянтом долучено акт обстеження матеріально-побутових умов Долинської міської ради Івано-Франківської області від 25 червня 2020 року, із якого встановлено, що до складу сім`ї ОСОБА_2 , що проживає по АДРЕСА_2 , входить ОСОБА_4 , 2003 року народження студент; ОСОБА_5 учениця; ОСОБА_3 , 2007 року народження учень. Квартирно-житлові умови відмінні, відповідають встановленим нормам. Дана сім`я проживає по місцю прописки. Умови для проживання дітей створені належним чином, діти доглянуті (а.с.122, том 1).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що малолітній ОСОБА_3 проживає з батьком в АДРЕСА_1 , перед судом висловив бажання проживати саме з батьком, який в свою чергу забезпечує належні, гармонійні та безпечні умови проживання та розвитку дитини, дійшов до переконаня, що на даний час існують обставини для визначення місця проживання дитини з батьком, а не з матір`ю, і таке відповідатиме інтересам дитини.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Частинами першою, другою статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 343/1500/15-ц вказано, що: «презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судового практикою Європейського Суду з прав людини і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. У 21 столітті методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за «виняткових обставин» більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини (див. справу «Цаунеґґер проти Німеччини» з відповідними змінами, заява № 22028/04, § 46, 03 грудня 2009 року). Декларація ООН не є юридично обов`язковим документом. Вона стала основою для розробки Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини 1989 року, яка, на відміну від Декларації, є юридично обов`язковим міжнародним договором. Утім, підготовчі матеріали до Конвенції чітко демонструють, що положення про «розлучення дитини з матір`ю лише за виняткових обставин» існувало на дуже початковій стадії процесу розробки. Його потім критикували, оскільки він просував стереотипний погляд матерів, який ґрунтувався на дискримінації, а відтак, його вилучили.

Принцип найкращих інтересів дитини, що випливає з самої Декларації, отримав повну підтримку, втім, як першочергове та найважливіше міркування (див., наприклад, ОСОБА_11 , Конвенція Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ОСОБА_12 до «Travaux Preparatoires», 1992 р., і ОСОБА_13 , «Основи прав у Африканській хартії про права та добробут дитини», Африканський журнал правових досліджень, листопад 2009).

Насамкінець, Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» ОСОБА_14 наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім`ї.

Через застосування презумпції «на користь матері» звужується обсяг оцінки обставин, безпідставно обмежується встановлення відсутності «виняткових обставин» і знехтування вивченням подальших «не виняткових» обставин, які мають значення при забезпеченні найкращих інтересів дітей учасників справи.

В ході розгляду справи в апеляційному суді долучено документи.

Акт обстеження матеріально-побутових умов органу опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації від 23 грудня 2020 року. Обстеженням встановлено, що по АДРЕСА_2 проживає сім`я з двох осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Житлова площа становить 72 кв.м, у користуванні мають дві жилі кімнати, кухню, два коридори, у будинку пічне газове опалення. Зі слів ОСОБА_2 , даний будинок успадкувала від матері, на даний час триває процедура успадкування. Санітарний стан будинку відповідає нормам, зроблений косметичний ремонт, чисто. В одній кімнаті проживає ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_5 , для сина Назарія виділена окрема кімната (а.с.176-177, 184, том 1).

ОСОБА_2 долучено витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, із якого встановлено, що приватним нотаріусом Барабаш Р.С. до реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи, спадкодавець ОСОБА_15 , яка заповіла своє майно ОСОБА_16 (а.с.26-29, том 2).

Рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради Івано-Франківської області №102 від 27 травня 2021 року затверджено висновок про визначення місця проживання дитини ОСОБА_7 , 2007 року народження. У висновку зазначено, що згідно акту обстеження умов проживання №147 від 06.05.2021р., складеного спеціалістом І категорії Рава-Руської міської ради ОСОБА_17 , житлове приміщення по АДРЕСА_1 складається з однієї кімнати, кухні, коридору, мансардного приміщення. У мансардному приміщенні облаштовано кімнату для дітей. У акті також зазначено, що ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований, заробляє найманою працею по будовах, заробітна плата залежить від об`єму виконаних робіт. Отримує аліменти на сина ОСОБА_4 . У додаткових відомостях акту також вказано, що дитина виявляє бажання проживати разом з батьком. Згідно психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_7 , учня Рава-Руського ліцею Рава-Руської міської ради, складеної шкільним психологом Буз О.Я., дитина проживає разом з батьком, який систематично цікавиться шкільним життям сина, відвідує батьківські збори, співпрацює з класним керівником і вихователем класу. Завжди слідкує за зовнішнім виглядом сина, допомагає виконувати домашні завдання. У динаміці емоцій виявляються добрі відносини з батьком. Мати жодного разу не телефонувала до класного керівника чи вихователя, не цікавилась шкільним життям сина. 07 травня 2021 року службою у справах дітей Долинської міської ради проведено обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 . У даному помешканні ОСОБА_2 проживає спільно з дочкою ОСОБА_5 , 2004 року народження, сестрою ОСОБА_18 ,1966 року народження та племінником ОСОБА_19 , 2006 року народження. У користуванні сім`ї дві житлові кімнати, кухня, підсобні приміщення, вбиральня на дворі. Житловий будинок загальною площею 76 кв.м. Збережено належний санітарно-гігієнічний стан приміщення, наявні меблі, побутова техніка, опалення пічне.

Згідно довідки Долинського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Івано-Франківської області від 11.05.2021 року №678, ОСОБА_2 з 20.06.2000 року працює в даній установі, має добрі характеристики з місця роботи.

Питання про визначення місця проживання дитини було розглянуто комісією з захисту прав дитини Долинської міської ради 11 травня 2021 року, члени комісії за допомогою відеозв`язку вислухали думку ОСОБА_7 , який повідомив, що має бажання залишитися проживати з батьком ОСОБА_1 у м. Рава-Руська.

З огляду на зазначене, орган опіки та піклування Долинської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_7 , 2007 року народження, з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 65-74, 78-81, том 2).

Надаючи висновки про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_7 разом з батьком, органи опіки та піклування виходили з того, що батьком дитини належним чином виконуються обов`язки щодо виховання та утримання дитини.

Вирішуючи спір, враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням думки дитини про бажання проживати разом з батьком, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини з батьком.

Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, суд врахував, що отримані докази свідчать про те, що ОСОБА_1 постійно піклується про дитину, турбується про його здоров`я, бере участь у духовному та фізичному розвитку, цікавиться навчальним процесом дитини.

Дитина проживає з батьком, який має певний рівень доходу,хоча і від випадкових заробітків, у якого наявні всі умови для проживання сина та його гармонійного розвитку. ОСОБА_3 як у розмові з психологом, так і в судових засіданнях в суді першої інстанції та на засіданні органу опіки та піклування наголошував, що з батьком йому проживати комфортніше та зручніше, а маму він любить та бажає проводити з нею час та спілкуватися. Батько користується у неповнолітнього сина повагою та авторитетом, що є визначальним для вирішення питання про місце проживання дитини. Вік і рівень розвитку хлопчика на час ухвалення оспорюваного рішення дозволяють йому усвідомлено висловити свою думку стосовно питання визначення місця проживання.

Встановлено, що матеріально-побутові умови та рівень комфорту, які може забезпечити дитині мати, істотно не відрізняються від умов, які надає дитині батько.

Апеляційним судом встановлено, що проживання сина з батьком відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи.

Ураховуючи встановлені сталі соціальні зв`язки, які склались у ОСОБА_3 за місцем проживання та навчання, його психологічний стан, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини, колегія суддів вважає, що визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а зводяться до непогодження з ухваленим судовим рішенням.

Окрім цього, під час апеляційного перегляду справи та перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі судом враховано те, що сину сторін вже виповнилося 14 років і він сам вправі обирати місце свого проживання.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 22 червня 2021 року.