УХВАЛА

15 червня 2021 року

м. Київ

справа № 683/2517/20

провадження № 61-8877ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Енселко Агро» про стягнення подвійного розміру заборгованості по орендній платі та зобов`язання внести зміни до договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТОВ «Енселко Агро» про стягнення на свою користь 15 464,26 грн подвійного розміу недоплаченої орендної плати за три роки та зобов'язання відповідача викласти пункти 2.5, 4.1 договору оренди землі у новій редакції: «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що передається в оренду, становить 97 247,18 грн»; «Орендна плата за користування земельною ділянкою становить 12% від нормативної грошої оцінки земельної ділянки та в грошовому виразі складає 11 669,66 грн».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у січні 2015 року між ним та відповідачем укладено договір оренди землі, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 56 025,96 грн, що на його думку є вартістю земельної частки (паю) на території Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району, а не нормативною грошовою оцінкою його земельної ділянки. Оскільки нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, він неодноразово звертався листом до відповідача про внесення змін до договору оренди та, отримавши відмову, звернувся в суд із позовом.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2021 року в складі судді Сагайдак І. М. позов задоволено частково. Змінено з моменту набрання рішенням суду законної сили пункт 2.5 договору оренди землі від 02 січня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Енселко Агро», і викладено його у наступній редакції: «п.2.5 Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що передається в оренду за цим договором, становить 97 247,18 грн». У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 квітня 2021 року в складі колегії суддів Гринчука Р. С., Грох Л. М., Костенка А. М. рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2021 року в частині задоволення позову скасовано та ухвалено нове судове рішення у цій частині про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що умовами договору оренди землі від 02 січня 2015 року індексація нормативної грошової оцінки не визначена, при цьому передбачено можливість індексації орендної плати. Умовами вказаного договору та вимогами нормативно-правових актів не передбачено можливості зміни умов договору оренди земельної ділянки приватної форми власності у зв`язку зі зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки за вимогою однієї із договірних сторін, тому вимоги позивача щодо внесення змін у пункт 2.5. договору є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

25 травня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про стягнення подвійного розміру заборгованості по орендній платі та зобов`язання внести зміни до договору оренди землі.

Справа № 683/2517/20 є справою незначної складності та не є справою з ціною позову більше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на підпункт а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України без відповідного обґрунтування не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 квітня 2021 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Крат

М. М. Русинчук