ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/939/21 Номер провадження 22-ц/814/2339/21Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції за допомогою он-лайн сервісу відеозв?язку EasyCon цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника - адвоката Троцького Бориса Анатолійовича

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 серпня 2021 року та на додаткове рішення цього суду від 16 вересня 2021 року у складі судді Максименко Л. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Гадяцьке бурякогосподарство» про усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому посилаючись на те, що в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 баби ОСОБА_2 він набув право власності на дві земельні ділянки площею по 1,901 га кожна з кадастровими номерами :00:006:0380 та :00:006:0381, які знаходяться на території Мартинівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, просив про захист права власності шляхом зобов`язання ПрАТ «Гадяцьке бурякогосподарство» повернути належні йому земельні ділянки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що судовими рішеннями у справі № 526/489/19, які набрали законної сили, встановлено, що за життя ОСОБА_2 не укладала з відповідачем додаткові угоди до договорів оренди землі № 795 37/1 та № 794 37/2 від 05.04.2016 про продовження терміну дії оренди до 31.12.2037, а отже, ПрАТ «Гадяцьке бурякогосподарство» продовжує користуватися спірними земельними ділянками без належної правової підстави.

Після скасування Верховним Судом 24 лютого 2021 року рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 01 червня 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди землі та відмови у задоволенні таких його позовних вимог до відповідача у зв`язку з обранням ним неефективного (неналежного) способу захисту, ПрАТ «Гадяцьке бурякогосподарство» продовжило незаконні дії, що позбавляють його права користування власністю.

05.04.2021 працівниками відповідача було знищено межові знаки спірних земельних ділянок, а 14.04.2021 на земельних ділянках проводилися сільськогосподарські роботи, хоча право оренди в установленому законом порядку за відповідачем зареєстровано не було, що змусило його звернутися до суду з цим позовом.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю доказів на підтвердження факту вчинення відповідачем перешкод у здійсненні позивачем права користування належними йому земельними ділянками.

Додатковим рішенням цього суду від 16 вересня 2021 року вирішено питання розподілу судових витрат та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Гадяцьке бурякогосподарство» в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, грошові кошти в розмірі 11 000 грн.

Не погодившись з вказаними судовими рішеннями, позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Троцький Б. А. оскаржили їх в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі на рішення суду, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Вказують, що після встановлення судами факту того, що додаткові угоди від 05 квітня 2016 року до договорів оренди землі були підписані не орендодавцем ОСОБА_2 , а іншою особою, та є неукладеними, спірні земельні ділянки у відповідності до вимог статті 34 Закону України «Про оренду землі» не були повернуті відповідачем, що не враховано районним судом, а згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 526/489/19, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки, шляхом пред`явлення негаторного позову про повернення земельної ділянки.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду стороною позивача порушується питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні заяви представника відповідача адвоката Грицика Г. О. про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 11 000 грн у зв`язку з недотриманням вимог щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, а також ненаданням суду до закінчення судових дебатів орієнтовного розрахунку судових витрат, які відповідач планував понести у зв`язку з розглядом справи, що є підставою для залишення такої заяви без розгляду.

Відзиви на апеляційні скарги до апеляційного суду не надходили.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення скарг та скасування оскаржуваних судових рішень з постановленням по справі нового рішення по суті позовних вимог.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 23.10.2018, посвідчених приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Н. М. та зареєстрованих в реєстрі за № 2207 та № 2209, позивач ОСОБА_1 успадкував після померлої баби ОСОБА_2 земельні ділянки площею 1,9201 га кожна, розташовані на території Мартинівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровими номерами :00:006:0380 та :00:006:0381.

03 липня 2007 року між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем АТ «Гадяцьке бурякогосподарство» в особі директора Пономаренка М. П. було укладено договори оренди вказаних земельних ділянок строком до 31 грудня 2016 року, які зареєстровано у Гадяцькому райвідділі Полтавської регіональної філії Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи № 5 та № 6 від 04 березня 2008 року.

21 березня 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права внесено запис про право оренди спірних земельних ділянок АТ «Гадяцьке бурякогосподарство» до 31 грудня 2037 року.

Записи було внесено на підставі додаткових угод до договорів оренди землі від 05 квітня 2016 року, які підписані не ОСОБА_2 , а іншою особою, що встановлено постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 526/489/19.

Скасовуючи рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 01 червня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 526/489/19 з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Гадяцьке бурякогосподарство» про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди землі, суд касаційної інстанції виходив з того, що оскільки факт відсутності волевиявлення спадкодавця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на укладення оспорюваних додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок підтверджується висновком експерта № 236 від 19 лютого 2019 року та висновком експертів за результатами проведення комісійної судово-почеркознавчої експертизи № 16320 від 27 листопада 2019 року, то такі додаткові угоди є неукладеними.

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не підлягає визнанню недійсним.

У такому разі власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).

Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними.

Умовою задоволення негаторного позову позивача є встановлення судом факту протиправності дій відповідача, задоволення позовних вимог позивача не залежить від наявності вини відповідача. Захист прав і охоронюваних законом інтересів позивачів за негаторним позовом надається судом у формі припинення дій, що порушують право, або відновлення становища, яке існувало до порушення права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у володінні та користуванні власним майном, та зобов`язання відповідача повернути позивачеві належні йому земельні ділянки, суд першої інстанції виходив із того, що у 2021 році позивач самостійно здійснював обробіток своїх земельних ділянок, посіяв, виростив та зібрав урожай ячменю, а доказів на підтвердження факту чинення перешкод відповідачем у здійсненні права власності позивача на земельні ділянки по справі не надано і суду таких обставин не доведено.

При цьому судом не взято до уваги, що обраний позивачем спосіб захисту права власності ґрунтується на обставинах, які виникли на момент подання позову у квітні 2021 року, коли після скасування Верховним Судом судових рішень у справі № 526/489/19 про визнання додаткових угод до договорів оренди землі недійсними через неефективний спосіб захисту прав позивача відповідач попри визнання Верховним Судом спірних договорів оренди землі неукладеними, тобто такими, що не створюють жодних правових наслідків, приступив до використання належних позивачеві земельних ділянок. Факт використання спірних земельних ділянок визнаний представниками відповідача у відзиві на позовну заяву в порядку статті 178 ЦПК України від 25 травня 2021 року, у якому підтверджено проведення ПрАТ «Гадяцьке бурякогосподарство» до 10 квітня 2021 року обробітку зазначених земельних ділянок (оранка, розробка культиватором, внесення мінеральних добрив тощо) з посиланням на право відповідача орендувати земельні ділянки ОСОБА_1 , розташовані у масиві земель сільськогосподарського призначення, з переданням позивачу в суборенду земельної ділянки відповідної площі в іншому місці.

Про вчинення працівниками відповідача протиправних дій зі знищення межових знаків земельних ділянок та самовільне захоплення його земельних ділянок представниками відповідача 05 та 14 квітня 2021 року ОСОБА_1 повідомляв службу 102. По прибуттю ГРПП на місце події працівниками відділення поліції № 1 (м. Гадяч) Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області встановлено, що на земельну ділянку ОСОБА_1 заїхали працівники Гадяцького бурякогосподарства та здійснювали польові роботи, під час робіт дані працівники прибрали стовпи, які визначали межі між земельними ділянками, ПрАТ «Гадяцьке бурякогосподарство» обробляє земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 згідно договору оренди.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

У разі припинення договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця (частина перша статті 34 Закону України «Про оренду землі»).

Як вбачається з матеріалів справи, договори оренди землі, укладені 03 липня 2007 року між спадкодавцем ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та АТ «Гадяцьке бурякогосподарство», діяли до 31 грудня 2016 року та є припиненими, отже, з цього часу спірні земельні ділянки підлягали поверненню їх власнику, проте залишились у користуванні відповідача без достатніх правових підстав та позивачеві передані не були.

Доводи представників відповідача, що на даний час ПрАТ «Гадяцьке бурякогосподарство» не здійснює господарську діяльність на спірних земельних ділянках та їх обробляє позивач, за наявності спору між сторонами щодо права оренди відповідача та вчинення дій, які свідчать про заперечення відповідачем права позивача самостійно, на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном, не можуть бути підставою для відмови у судовому захисті прав позивача.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно вимог статей 2, 10 ЦПК України суд зобов`язаний керуватися завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався та за наявності обставин, які підтверджують факт порушення відповідачем прав позивача на користування належними йому земельними ділянками та їх неповернення власнику після закінчення строку дії договору оренди землі, безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Висновки суду першої інстанції, що право власності позивача захищене державою шляхом вчинення 28.10.2020 реєстраційних дій з припинення державної реєстрації додаткових угод від 03.07.2007 до договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :00:006:0380 та :00:006:0381, укладених між ПрАТ «Гадяцьке бурякогосподарство» та ОСОБА_2 , не є обґрунтованими, оскільки рішення про припинення речового права оренди прийнято державним реєстратором на підставі рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 01 червня 2020 року у справі № 526/489/19, яке скасоване Верховним Судом та втратило свою чинність, що може бути підставою для відновлення відповідного запису у Державному реєстрі прав.

Наявність зареєстрованих у базі даних Державного реєстру прав заяв власника нерухомого майна ОСОБА_1 від 07.04.2021 про вчинення реєстраційних дій лише за нотаріально посвідченими правочинами щодо речових прав, відмінних від права власності, та внесення змін до раніше укладених правочинів, предметом яких є спірні земельні ділянки, не є достатнім та вичерпним способом захисту прав позивача.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування оскаржуваних судових рішень суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Згідно правил частин першої, другої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення по справі, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника - адвоката Троцького Бориса Анатолійовича задовольнити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 серпня 2021 року та додаткове рішення цього суду від 16 вересня 2021 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Гадяцьке бурякогосподарство» про усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 1,9201 га кадастровий номер :00:006:0380, що знаходиться на території Мартинівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, та зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Гадяцьке бурякогосподарство» повернути ОСОБА_1 належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 1,9201 га кадастровий номер :00:006:0380, що знаходиться на території Мартинівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 1,9201 га кадастровий номер :00:006:0381, що знаходиться на території Мартинівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, та зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Гадяцьке бурякогосподарство» повернути ОСОБА_1 належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 1,9201 га кадастровий номер :00:006:0381, що знаходиться на території Мартинівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Гадяцьке бурякогосподарство» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2727,67 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна