Апеляційне провадження № 22-ц/824/7324/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 757/5603/21-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В., за участю секретаря судового засідання Кузнєцової В.В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_3 ,

Служба у справах дітей Печерської районної в м.Києві державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_4 ,

на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухваленого 26 лютого 2021 року в приміщенні суду під головуванням судді Вовка С.В.,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернувся із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі, від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З моменту укладення шлюбу та до червня 2020 року вони постійно проживали однією сім`єю та вели спільне господарство в м. Києві за адресою: АДРЕСА_1 . У червні 2020 року його дружина виїхала з дитиною до своєї матері в Краматорськ та залишилася проживати там.

Враховуючи постійні провокації та прояви домашнього насильства різних форм щодо нього та його малолітньої дитини, він забрав сина в м. Київ. Вказував, що зовнішній вигляд дитини на той момент, його загальний стан та самопочуття мали ознаки неналежного рівня задоволення індивідуальних потреб. 31 грудня 2020 року ОСОБА_3 викрала дитину з квартири, де він проживав з сином, і на час звернення з позовом останній не знав де дитина перебувала.

Вказував, що ОСОБА_3 вчинила психологічне та фізичне насильство, коли силою забирала дитину з Києва , зламала замки в квартирі, постійно провокувала конфлікти, сварки, чим викликала страх за життя та здоров`я дитини та перелякала її.

Використовуючи дитину як засіб вимагання коштів від нього, проявляла економічне насильство.

Вказував, що він тривалий час знаходиться в стані стресу, який він отримав від зневажливої та агресивної поведінки ОСОБА_3 по відношенню до нього, а також від обмеження спілкування з сином та свідомого формування з боку матері в психіці сина негативного образу його, як батька.

Він та його син протягом тривалого часу потерпають від домашнього насильства зі сторони ОСОБА_3 . Її неконтрольована агресія, гнів та лють, відсутність можливості протистояти систематичному тиску і домашньому насильству, неможливості протистояти систематичному тиску і домашньому насильству, неможливість захистити себе та сина від постійних посилюючих знущань, маніпуляцій і брехні з боку дружини призводить до тяжких наслідків і заподіянню психологічних травм.

З огляду на викладене, просив видати обмежувальний припис строком до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 234/11607/20 про місце проживання дитини, однак не більше ніж на 6 місяців шляхом:

- заборони ОСОБА_3 наближатися ближче ніж на 300 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборони ОСОБА_3 наближатися ближче ніж на 300 метрів до місць частого відвідування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресами в АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ;

- заборони ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 якщо вони/або один із них за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати їх;

- обмежити ОСОБА_3 у спілкуванні в провокуючій, принизливій та погрозливій формі з постраждалим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) в провокуючій, принизливій та погрозливій формі або контактувати через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповноту судового розгляду, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, щоним були надані належні докази, які підтверджують факт насильства в сім`ї з боку ОСОБА_3 .

Справу розглянуто у відсутність Служби у справах дітей в обов`язки яких входить захист прав дітей.

Вважає рішення суду першої інстанції немотивованим та таким, що не ґрунтується на законі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вважає заяву ОСОБА_1 надуманою та поданою з метою психологічного тиску на неї та примусу жити в шлюбі з ним.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції заявник та його представники підтримали доводи апеляційної скарги з підстав в ній викладених, просили рішення суду скасувати та постановити нове, яким його заяву задовольнити.

Інші учасники справи не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися за законом належно.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони мають від шлюбу дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час розгляду справи разом із матір`ю проживає у м. Краматорськ Донецької області.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції встановив, що заявником не доведено, а матеріали справи не містять достатніх доказів того, що саме ОСОБА_3 є беззаперечним кривдником дитини ОСОБА_2 , а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису нічим не підтверджена. Оскільки дитина проживає разом із матір`ю в іншому місті, то задоволення заяви призведе до фактичного вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини у поза встановленому законом порядку до вирішення справи (спору) про визначення місця проживання дитини.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У своїй апеляційній скарзі заявник посилається на те, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено подані ним докази та не надано їм відповідну оцінку, що призвело до помилкового вирішення справи по суті. Однак, такі доводи є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках,визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII (Закон № 2229-VIII).

Згідно з п. п. 3, 4, 14, 15, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство-це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється у тому числі на мати (батька) одного з подружжя (колишнього подружжя).

Відповідно до п 2. ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України суд, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суд під час вирішення даної заяви надав оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішив питання про дотримання прав та інтересів учасників справи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд встановив, чи піддавався заявник домашньому насильству та яким його формам, а також оцінив ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Так, при зверненні до суду із заявою на підтвердження психологічного, фізичного та економісного насильства з боку ОСОБА_3 у формі конфліктів, погроз, образ та пригнічень відносно заявника та його сина, ОСОБА_1 було надано копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження, копії довідок про місце проживання сторін та їх характеристику, копію афідевіта, копію листа ДПСУ, копію ухвали Краматорського міського суду від 16.07.2020, копію висновку експертного дослідження психолога Центру психологічної експертизи ІАДСО з копіями додатків 1 та 2 до нього, копію талону повідомлення єдиного обліку про прийняття та реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, копію пояснень від 16.07.2020, копію протоколу від 16.07.2020, копію відповіді від 21.07.2020, копію скарги до Печерського УП ГУНП в м.Києві від 17.07.2020, копію листа Печерського відділу ГУ НП у м.Києві від 12.08.2020. Також, між інших додатків, заявником долучено копії скріншотів листування між ним та заінтересованою особою, копії звукозаписів, копії висновків служби у справах дітей.

Разом з тим, як об`єктивно встановлено судом першої інстанції, беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявник до суду не надав. Хоча у відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, за заявою ОСОБА_1 в судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_6 , однак її покази не є достатніми доказами на підтвердження вчинення ОСОБА_3 фізичного, економічного та психологічного насильства відносно заявника, оскільки під час допиту свідок не навела конкретних подій та обставин, які б про це свідчили.

Крім того, заінтересованій особі про підозру у вчиненні вказаних в заяві ОСОБА_1 правопорушень не повідомлялося, до адміністративної чи кримінальної відповідальності в будь-якому вигляді за вказаними фактами вона не притягалася, будь-яких доказів на підтвердження нанесення ОСОБА_1 чи дитині ОСОБА_2 тілесних ушкоджень або вчинення психологічного насильства з боку ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на агресивну поведінку заінтересованої особи та вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_2 не може свідчити про вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 . Однак, свідчить про наявність між сторонами спору, який може бути предметом іншого судового розгляду.

Окрім цього, підтверджень економічного насильства зі сторони ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Необґрунтованими є і доводи скарги в частині посилання на документи та нові докази, долучені як до апеляційної скарги так і до письмових пояснень заявника, оскільки такі були отримані заявником вже після ухвалення оскаржуваного рішення та, відповідно, не були предметом дослідження суду першої інстанції.

Разом з тим, наведені заявником обставини та подані докази не містять ознак ні фізичного, ні економічного, ні психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом та не дають підстави для висновку про необхідність видачі обмежувального припису щодо заінтересованої особи.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 26 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24 червня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: