Дата документу 07.12.2021 Справа № 336/4409/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/4409/20 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/2915/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Маловічко В.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить 19/50 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на нерухоме майно набуте на підставі договору, посвідченого нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори 23 листопада 2002 року за реєстровим № 3-1371 та зареєстроване ОП ЗМБТІ 04 грудня 2002 року в реєстровій книзі № 171 за реєстровим № 29518.

ОСОБА_1 є співвласником зазначеного житлового будинку, їй належить 31/50 частка в нерухомому майні. Спірний житловий будинок розташований на земельній ділянці, площа якої за рішенням виконкому Шевченківської районної ради від 22 лютого 1994 року №99/7 складає 621 кв. м, а з урахуванням висновків проведеної геодезії 715 кв. м. Земельна ділянка не є приватизованою та знаходиться у комунальній власності.

3 2017 року в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 336/4042/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою. У цій справі ухвалою суду було призначено експертизу, яка проводилась Запорізьким відділенням Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Відповідно до висновку були визначені ідеальні частки земельної ділянки співвласників житлового будинку з урахуванням часток в праві власності на нерухоме майно: ОСОБА_1 443,30 кв. м (715,0 х 31.50), ОСОБА_3 271,70 кв. м (715,0 х 19/50), та запропоновано декілька варіантів встановлення порядку користування територією земельної ділянки АДРЕСА_1 , за кожним з цих варіантів частина земельної ділянки залишається в загальному користуванні співвласників. Позивач вважає, що варіант № 1 є найсприятливіший для сторін. Відповідно до варіанту № 1, згідно з яким розмір земельної ділянки, яка виділяється в користування співвласнику ОСОБА_1 , складає 423,30 кв. м ($-1), що на 20,00 кв. м менше ідеальної частки земельної ділянки з урахуванням її частки в праві спільної часткової власності. Розмір земельної ділянки, яка виділяється в користування співвласнику ОСОБА_4 , складає 251,70 кв. м (S-2), що на 20,00 кв. м менше ідеальної частки земельної ділянки з урахуванням її частки в праві спільної часткової власності. Межі земельних ділянок, що виділяються в спільне користування співвласників житлового будинку, складають загальну площу 40,00 кв. м. (S-2).

На підставі зазначеного просила встановити порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_3 і ОСОБА_1 відповідно до належних сторонам часток в праві спільної часткової власності: ОСОБА_3 на 19/50 часток житлового будинку виділити в користування земельну ділянку (S-2) площею 251,70 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_1 на 31/50 частку житлового будинку виділити в користування земельну ділянку (S-1) площею 423,30 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ; земельні ділянки (S-3) загальною площею 40,00 кв. м залишити в спільному користуванні співвласників житлового будинку; стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 1 висновку експерта за результатами проведення судово-будівельної експертизи № 393-18 від 29 липня 2019 року.

Виділено, згідно варіанту № 1 висновку експерта за результатами проведення судово-будівельної експертизи № 393-18 від 29 липня 2019 року, у користування ОСОБА_3 земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 251,70 квадратні метри (S-2 - на схемі).

Виділено, згідно варіанту № 1 висновку експерта за результатами проведення судово-будівельної експертизи № 393-18 від 29 липня 2019 року, у користування ОСОБА_1 земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 423,30 квадратні метри (S-1 на схемі).

Виділено, згідно варіанту № 1 висновку експерта за результатами проведення судово-будівельної експертизи № 393-18 від 29 липня 2019 року, у спільне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 земельні ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,00 квадратні метри (40,00/2 = 20,00 квадратні метри) (S-3 - на схемі).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неможливість розгляду справи в спрощеному порядку, неможливість використання в якої доказу висновку експертизи, проведеної по іншій справі та з порушеннями, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що ч. 4 ст. 274 ЦПК України визначено виключний перелік справ, які не можуть розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження, в розумінні ст. 177 ЦПК України відсутні сумніви в належності та допустимості висновку експертизи як доказу, наявність недоліків висновку експерта є припущеннями ОСОБА_1 , рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2009 року, на яке посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, скасоване.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 12 квітня 2021 року скасовано, передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За положеннями ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , закріплена за домоволодінням, співвласниками якого є сторони по справі, згідно запропонованих у висновку судово-будівельної експертизи № 393-18 від 29 липня 2019 року варіантів користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , варіант № 1 в повній мірі відповідає часткам, належним співвласникам в праві спільної часткової власності на житловий будинок та забезпечить їх права та інтереси, надасть можливість нормального користування частинами будинку, господарськими будівлями та спорудами, які перебувають у власності сторін та здійснення догляду за ними, можливість проходу з вулиці Студентської на подвір`я, тощо. Крім того зазначений варіант має незначний розмір земельної ділянки, що залишається в спільному користуванні співвласників житлового будинку.

При цьому судом визначено, що загальна площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка використовується експертом при розрахунках варіантів користування земельною ділянкою становить 715,0 кв.м.

З таким висновком суду не погоджується колегія суддів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Співвласники житлового будинку користуються земельною ділянкою на підставі статті 103 ЗК України. Рішення про передачу у власність земельної ділянки за вказаною адресою не приймалось.

Досягти згоди щодо порядку користування вказаною земельною ділянкою співвласники житлового будинку не можуть.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до частин першої та третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Отже, між сторонами виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, що належить сторонам на праві спільної часткової власності.

За змістом частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частинами першою та другою статті 120 ЗК України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушень не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Як роз`яснено в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16 квітня 2004 року, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Наведене стосується також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Відповідно до роз`яснень, наданих судам у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", зазначено, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони є співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , частка позивачки ОСОБА_3 складає 19/50 частин житлового будинку, частка відповідачки ОСОБА_1 складає 31/50 частину житлового будинку.

Право власності позивачки ОСОБА_3 на 19/50 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори 23.11.2002 року за реєстровим № 3-1371, який зареєстровано ОП ЗМБТІ 04.12.2002 року в реєстровій книзі № 171 за реєстровим № 29518.

Пунктом 2 договору купівлі-продажу від 23.11.2002 року визначено, що жилий будинок, частка якого продається, знаходиться на земельній ділянці розміром 621 кв.м, якою користуються на підставі рішення виконкому Шевченківської райради м. Запоріжжя від 22.02.1994 року за №99/7 (т.1, а.с.5).

Відповідно до Рішення виконкому Шевченківської райради м. Запоріжжя від 22.02.1994 року за №99 «Про розгляд заяв громадян по індивідуальним забудовам» виконком вирішив наступне:

7. За адресою АДРЕСА_1 за громадянкою ОСОБА_5 на праві приватної власності рахується жилий будинок на земельній ділянці 621 кв.м., що більше норми на 121 кв.м. Надлишки земельної площі утворилися за рахунок вулиці та суміжної ділянки.

Враховуючи висновки АПУ міста №7 від 14.01.1994 року та відповідно до ст.67 Земельного Кодексу України:

7.1. Встановити розмір земельної ділянки для жилого будинку АДРЕСА_1 , по фактичному користуванню площею 621 кв.м.

7.2. МБТІ провести перереєстрацію земельної ділянки відповідно з прийнятим рішенням.

7.3. Оформити за громадянкою ОСОБА_5 документи на гараж розміром 5,75 х 4,7 та переобладнати частину кімнати 1-3 площею 12,6 кв.м, житлову, згідно з висновком АПУ міста №11/94 від 31.01.1994 року (т.2, а.с.33).

Згідно з технічним паспортом житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 часток будинку належить ОСОБА_1 (т.1, а.с.6-12).

Матеріали технічного паспорту містять Довідку Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації від 18.08.2009 року про закріплення за жилим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки на підставі Рішення виконкому Шевченківської райради м. Запоріжжя від 22.02.1994 року №99 земельної ділянки площею 621 кв.м.(т.1, а.с.12).

За змістом зазначеної довідки за результатами обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 самовільно зайнятої землі - 17 кв.м. (т.1, а.с.12).

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється, що передбачено нормами статті 22 ЗК України.

Частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом частини першої статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку та право постійного користування і право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За приписами статті 126 ЗК України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) документами, що посвідчують право власності і право користування земельною ділянкою посвідчується державними актами Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється, що передбачено нормами статті 22 ЗК України.

Згідно з висновком судово-будівельної експертизи № 393-18 від 29.07.2019 р., виконаної Запорізьким відділенням Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2018 року, площа спірної земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 складає 715,0 кв.м. Земельна ділянка не приватизована. На території спірної земельної ділянки документально узгоджений порядок користування між співвласниками не встановлений (т.1, а.с.13-33).

Із загальної площі земельної ділянки - 715,0 кв.м., площі земельних ділянок, які підлягають виділу в користування кожному із співвласників відповідно до часток становлять: на ідеальну частку ОСОБА_3 - 19/50 частини, площа земельної ділянки складає 271,70 кв.м. (715,0 кв.м. х 19/50); на ідеальну частку ОСОБА_1 - 31/50 частини, площа земельної ділянки складає 443,30 кв.м. (715,0 кв.м. х 31/50).

За результатами проведення судово-будівельної експертизи № 393-18 від 29.07.2019 р. судовий експерт дійшов висновку, що технічно можливі чотири варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , площа якої по фактичному користуванню складає 715 кв.м.

При цьому в описовій частині Висновку експерт зазначає, що згідно з розділом II підрозділу 6 (земельно-технічної експертизи), п.6.1.3 «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції №53/5 від 08.1098року зі змінами та доповненнями (у редакції наказу МЮУ №1420/5 від 26.04.2017 року) питання земельно-технічної експертизи може бути вирішено за умови наявності відповідної правовстановлюючої та технічної документації.

Під час виконання візуально-інструментального огляду об`єкта дослідження співставленням результатів натурального обстеження з документацію та відомостями, які наявні в матеріалах справи та наданих на клопотання експерта додаткових матеріалів експертом було встановлено, що площа земельної ділянки АДРЕСА_1 складає 715 кв.м., а рішенням виконкому Шевченківської райради м. Запоріжжя №99/7 від 22.02.1994 року закріплена площа землекористування розміром 621 кв.м. Таким чином площа земельної ділянки АДРЕСА_1 в період з 1994 року по теперішній час збільшилася на 94 кв.м.

За приписами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення щодо визначення порядку користування спірної земельної ділянки за варіантом №1, виходив з доведеності загальної площі земельної ділянки, яка виділялась в користування за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 715 кв.м., не звернув увагу на те, що матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів на підтвердження цих обставин.

Отже, сторони у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не є власниками або користувачами надлишків земельної ділянки в розмірі 94 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , а тому ОСОБА_3 не є належним позивачем у справі стосовно заявлених вимог щодо виділення їй на 19/50 часток житлового будинку в користування земельної ділянки площею 251,70 кв. м; а ОСОБА_1 на 31/50 частку житлового будинку - земельної ділянки площею 423,30 кв. м. та залишення земельної ділянки загальною площею 40,00 кв.м в спільному користуванні співвласників будинку.

Власником частини земельної ділянки в розмірі 94 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , є Запорізька міська рада, яка не є позивачем за такими позовними вимогами та не залучена до участі у цій справі.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано висновку експерта щодо можливих варіантів визначення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , у визначеному та закріпленому на підставі рішення виконкому Шевченківської райради м. Запоріжжя від 22.02.1994 року за №99 розмірі площею 621 кв.м.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, а тому рішення суду згідно з п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

В задоволенні позовуОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 грудня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

С.В. Маловічко