Справа № 686/3583/21
Провадження № 2/686/2827/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

за участю секретаря Антосєва В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, представник - Верховна Рада України, третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

06 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, представником якої визначив Верховну Раду України, з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої йому невиконанням рішення в справі № 2270/14181/11 у формі активної незаконної бездіяльності, незаконних дій та рішень і відмовою Хмельницького окружного адміністративного суду встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язати подати звіт про виконання судового рішення в період з 30 січня 2021 року по 08 лютого 2021 року, в сумі 19 000 000 000 грн. 00 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що моральна шкода, завдана йому полягає у моральних стражданнях та переживаннях, які він переніс під час тривалого очікування на виконання рішення суду та повернення його приватної власності у вигляді паспортної книжечки, розчарування в системі органів державної влади держави Україна, які не в змозі виконати рішення суду, додаткове психологічне напруження, під час спілкування як з державним виконавцем, так і працівниками МВС та міграційної служби, що викликало в нього почуття душевного болю та посилювало відчуття невизначеності. Активне невиконання рішення суду викликало у нього почуття тривоги, страху і занепокоєння за своє психологічне здоров`я та часткову втрату стресостійкості. Раптове хвилювання і душевні страждання під час спілкування з посадовими і службовими особами державної влади, які з винятковим цинізмом насміхались над ним, викликали високий рівень емоційної напруги, а відчуття образи та приниженої гідності змусило його витрачати свій дорогоцінний час з його безцінного життя задля поновлення своїх прав. Крім цього він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а необхідність поновлення його прав змусила його вживати додаткових заходів для їх захисту в суді, що ОСОБА_1 сприймає як зверхнє ставлення до нього як до людини, з чого він відчув себе приниженим і морально подавленим та ці відчуття продовжуються і понині, а підтримання стану хронічного стресу привело до його передчасного старіння. Крім цього він знову змушений звертатись до суду, що вимагає від нього додаткових витрат його дорогоцінного часу з його безцінного життя та свідчить про моральне та психологічне насилля у вигляді тортур над ним шляхом неналежного виконання своїх службових обов`язків посадовими і службовими особами держави Україна причетними до цього, що привело до порушення його честі та гідності і посилення впевненості безладдя, безвладдя та безкарності у системі органів державної влади та підриві авторитету державної влади і втрати ним віри в можливість судового захисту моїх природніх прав з боку держави Україна та необхідності в її існуванні.

Внаслідок невиконання рішення судів порушено наступні права позивача: конституційне право споживача на доброякісну послугу від органів державної влади держави Україна в частині правомірності та добросовісності; право приватної власності на паспортну книжечку, яка є його власністю, оскільки він заплатив за неї кошти і фактично неповернення йому її до дня звернення до суду з позовом є фактом крадіжки; право на судовий захист, адже виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення КСУ від 25.04.2012 №11-рп/2012), а невиконання судового рішення до дня звернення з позовом до суду є триваючим правопорушенням.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просить суд стягнути з держави Україна на його користь дев`ятнадцять мільярдів гривень моральної шкоди, завданої невиконанням рішення в справі № 2270/14181/11 у формі активної незаконної бездіяльності, незаконних дій та рішень і відмовою Хмельницького окружного адміністративного суду встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення в період з 30 січня 2021 року по 08 лютого 2021 року.

Ухвалою суду від 12 лютого 2021 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

03 березня 2021 року представник Верховної Ради України Осядла М.В. подала до суду відзив на позов ОСОБА_1 , в якому зазначила, що конституційні положення визначають Верховну Раду України - єдиним органом законодавчим влади в Україні, конституційний склад якої складають чотириста п`ятдесят народних депутатів України (статті 75, стаття 76 Конституції України). Діяльність Верховної Ради України безпосередньо пов`язана з головною функцією парламенту - законотворчістю. Верховна Рада України, як і будь-який інший державний орган чи орган місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи, зобов`язана діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Такий висновок ґрунтується на положеннях частини другої статті 19 Конституції України. Таким чином, Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні, яка реалізує свої повноваження шляхом голосування на пленарних засіданнях народними депутатами України під час її сесії по прийняттю законів та інших нормативно-правових актів. Приймаючи до уваги предмет спору, наголошує, що завдання судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових чи цивільно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Однак, як зазначає представник Верховної Ради України, позивач не наводить доказів, що бездіяльністю відповідача порушені його права чи інтереси в публічно-правових відносинах, чим саме порушені такі права та інтереси. Відсутність правових відносин між позивачем та відповідачем - Верховною Радою України, виключає можливість визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, зокрема щодо відшкодування моральної шкоди. З огляду на зазначене, позивач звертаючись із позовною заявою до Держави Україна, представник - Верховна Рада Україна, не врахував природи правового статусу Верховної Ради України та особливостей реалізації парламентом конституційно визначених владних повноважень. Також, представник відповідача зазначає, що заявляючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди в грошовій формі у розмірі дев`ятнадцять мільярдів гривень, позивач не надав суду відповідних доказів, які б слугували підставою для задоволення такої вимоги. Обгартовуючи вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, позивачем не було надано жодних доказів, які б свідчили про наявність такої шкоди та причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю Верховної Ради України. Крім того, позивач в позовній заяві не навів належного обґрунтування розміру моральної шкоди, яку він визначив у розмірі дев`ятнадцять мільярдів гривень.

Наведе вище, на думку представника відповідача, дає підстави стверджувати про відсутність у даній цивільній справі всіх необхідних елементів складу правопорушення, які є підставою для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування моральної шкоди, тому просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору було залучено Державну казначейську службу України.

14 травня 2021 року представник третьої особи Державної казначейської служби України Андрійчук І.В. подала до суду пояснення з приводу позову ОСОБА_1 , де зазначила, що ОСОБА_1 14.11.2011 року звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: зобов`язати міський відділ УМВСУ в Хмельницькій області вклеїти фотографію у його паспорт і видати його на руки, про що повідомити в письмовій формі; стягнути з Хмельницького міського відділу УМВСУ в Хмельницькій області на його користь 5 000 грн. моральної шкоди. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.11.2011 року у справі № 2270/14181/11, яка залишена в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.05.2012 року, адміністративний позов було задоволено частково та зобов`язано Хмельницький відділ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки, та відмовлено в задоволенні позову в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

05 жовтня 2012 року ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду заяву відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено у виконавчому провадженні ВП № 33223826 з виконання рішення суду № 2270/14181/11, боржника - Хмельницький МВ УМВСУ в Хмельницькій області на боржника - Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області.

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління юстиції у Хмельницькій області, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.11.2011 року у справі № 2270/14181/11 не виконана, фотографії у його паспорт не вклеєно та не видано зазначений паспорт на руки, а отримання ним нового паспорту не є належним виконанням рішення суду в розумінні п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.04.2013 року по справі № 822/1936/13-а, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27.06.2013 року, в задоволені позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.10.2016 було скасовано постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.04.2013 року по справі № 822/1936/13- а, та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27.06.2013 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року у справі № 822/1936/13-а, яка набрала законної сили, визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області про закінчення виконавчого провадження від 29 грудня 2012 року ВП №33223826. На підставі наведеного судового рішення було відновлено вище зазначене виконавче провадження.

Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області зверталось до суду з заявою про заміну способу і порядку виконання судового рішення по справі № 2270/14181/11. 26 червня 2017 року ухвалою по справі № 2270/14181/11 Хмельницький окружний адміністративний суд вирішив у задоволенні заяви Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про зміну способу і порядку виконання судового рішення - відмовити мотивуючи це тим, що відповідачем не наведено жодних фактів про неможливість виконання рішення суду, яким зобов`язано відповідача вклеїти у паспорт ОСОБА_1 фотографію та видати його на руки позивачу. У зв`язку з цим відсутні правові підстави визначені статтею 263 КАС України, які б в достатній мірі вказували на можливість змінити спосіб і порядок виконання судового рішення.

20 вересня 2017 року по справі № 2270/14181/11 Вінницький апеляційний адміністративний суд вирішив апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року - без змін мотивуючи це тим, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

ОСОБА_1 оскаржував постанову про закінчення виконавчого провадження від 28.12.2018 року, однак згідно ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.02.2019 року у справі № 560/162/19 його позовну заяву повернуто, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_2 зазначив, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року по справі № 2270/14181/11, зобов`язано Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у його паспорт громадянина України, який видати йому на руки. Тривалий час це судове рішення не виконувалося, внаслідок чого позивачеві завдано моральної шкоди. Зокрема, він зазнав душевних страждань і приниження, відчував страх і занепокоєння за своє психологічне здоров`я, переніс стрес і розчарування в системі органів державної влади, були порушені його честь і гідність, він вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на свою користь 11 000 000 000 грн. моральної шкоди. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року по справі № 686/8422/20 позов задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 10 510 грн. моральної шкоди, завданої бездіяльністю Управління.

Представник третьої особи зазначає, що Державна казначейська служба України та її територіальні органи у порядку Постанови КМУ № 845 від 03.08.2011 року «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» лише виконує рішення суду про стягнення коштів з Державного бюджету України, а не відповідає за зобов`язаннями Держави або державних органів.

Також, представник третьої особи зазначає, що ОСОБА_1 позов з тим самим предметом та з тих самих підстав вже неодноразово подавав, а саме стосовно стягнення моральної шкоди станом на 23 квітня 2020 року: справа №686/8422/20 (позов задоволено частково, стягнуто з відповідача 10510 грн. моральної шкоди), № 686/24767/20 (у задоволені позову відмовлено; апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення без змін; відкрито касаційне провадження), № 686/31598/20 (в задоволенні позову відмовлено, відкрито апеляційне провадження).

Отже, як зазначає у письмовому поясненні представник третьої особи, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки самим же позивачем не було наведено доказів заподіяння останньому моральної шкоди. На підставі вищевикладеного, Державна казначейська служба України, просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 19 травня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, у позовній заяві завив клопотання про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав.

Представник відповідача Верховної Ради України в судове засідання не з`явився, відношення до позову висловив у відзиві на позов.

Представник третьої особи Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову заперечила.

Дослідивши надані докази суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що 09 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, представником якої визначив Верховну Раду України, з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої йому невиконанням рішення в справі № 2270/14181/11 у формі активної незаконної бездіяльності, незаконних дій та рішень і відмовою Хмельницького окружного адміністративного суду встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язати подати звіт про виконання судового рішення в період з 30 січня 2021 року по 08 лютого 2021 року, в сумі 19 000 000 000 грн. 00 коп.

Позивач у своєму позові зазначив відповідачем Державу Україна в особі Верховної Ради України. З даного приводу судом встановлено наступне.

У статті 15 Цивільного Кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 175 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Відповідно до пункту другого постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» готуючи справу до розгляду, суд повинен вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною четвертою статті 58 ЦПК України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

У свою чергу, під компетенцією розуміють сукупність предметів відання, завдань, повноважень, прав і обов`язків державного органу або посадової особи, що визначаються законодавством.

Конституційні положення визначають Верховну Раду України - єдиним органом законодавчим влади в Україні, конституційний склад якої складають чотириста п`ятдесят народних депутатів України (статті 75, стаття 76 Конституції України).

Діяльність Верховної Ради України безпосередньо пов`язана з головною функцією парламенту - законотворчістю. Цю функцію не може здійснювати жоден інший державний орган.

При наданні офіційного тлумачення статті 75 Конституції України на це звертав увагу Конституційний Суд України в Рішенні від 17.10.2002 року № 17- рп/2002, в якому зазначив, що «Верховна Рада України визначена в статті 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п`ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів» (підпункт 3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення № 17-рп/2002).

Порядок роботи Верховної Ради України встановлюється Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України. Регламент - це спеціальний нормативно-правовий акт, яким встановлюються парламентські правила та процедури здійснення Верховною Радою України конституційних повноважень на виконання відповідно законодавчої, установчої, контрольної чи іншої функції.

До основних конституційних повноважень Верховної Ради України належить внесення змін до Конституції України; призначення всеукраїнського референдуму; прийняття законів, постанов та інших актів; визначення засад внутрішньої та зовнішньої політики, а також здійснення інших повноважень, визначених Конституцією України (статті 85, 87, 89, 92, 96 Основного Закону України).

За Конституцією України Верховна Рада України здійснює парламентський контроль, який включає контроль за виконанням Державного бюджету України (пункт 4 частини першої статті 85), за діяльністю Кабінету Міністрів України (пункт 13 частини першої статті 85), за використанням позик, одержаних Україною від іноземних держав, банків і міжнародних фінансових організацій, що не передбачені Державним бюджетом України (пункт 14 частини першої статті 85) та надання парламентом згоди на призначення і звільнення з посад осіб у випадках, передбачених Конституцією України тощо.

Верховна Рада України, як і будь-який інший державний орган чи орган місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи, зобов`язана діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Такий висновок ґрунтується на положеннях частини другої статті 19 Конституції України.

Таким чином, Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні, яка реалізує свої повноваження шляхом голосування на пленарних засіданнях народними депутатами України під час її сесії по прийняттю законів та інших нормативно-правових актів.

Однак, ОСОБА_1 не наводить доказів, що діями/бездіяльністю Верховної Ради України порушені його права чи інтереси в публічно-правових відносинах, чим саме порушені такі права та інтереси. Відсутність правових відносин між позивачем та відповідачем - Верховною Радою України, виключає можливість визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, зокрема щодо відшкодування моральної шкоди.

З огляду на зазначене, позивач звертаючись із позовною заявою до Держави Україна, представник - Верховна Рада Україна, не врахував природи правового статусу Верховної Ради України та особливостей реалізації парламентом конституційно визначених владних повноважень.

Разом з тим, загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Таким чином, законодавством, що регулює порядок та підстави стягнення шкоди, завданої фізичній особі органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, чітко встановлено суб`єктний склад учасників цих спірних правовідносин.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 року у справі № 641/8857/17 зазначено, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Згідно із частиною четвертою статті 58 ЦПК України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

У свою чергу, під компетенцією розуміють сукупність предметів відання, завдань, повноважень, прав і обов`язків державного органу або посадової особи, що визначаються законодавством.

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21.08.2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 року у справі № 688/2479/16-ц) зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як передбачено ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, зокрема, внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з означеним позовом до Держави Україна в особі Верховної Ради України не мотивував та жодними доказами не довів, якими саме незаконними діями, рішеннями чи бездіяльністю Верховної Ради України йому було завдано моральну шкоду; в чому саме полягали ці дії чи бездіяльність, коли саме були вчиненні (не вчиненні), які саме рішення у справі № 2270/14181/11, на думку позивача, були невиконанні Хмельницьким окружним адміністративним судом, яким процесуальним документом була оформлена відмова Хмельницького окружного адміністративного суду встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язати подати звіт про виконання судового рішення в період з 30 січня 2021 року по 08 лютого 2021 року, чи було позивачем вказану відмову оскаржено у встановленому КАС України порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд також виходить з того, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди діями ти бездіяльністю відповідача, натомість чинним законодавством, в тому числі і нормами КАС України, передбачено чіткі механізми захисту порушеного права особи у разі невиконання рішення у адміністративній справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 28, 129 Конституції України, ст. ст. 15, 256, 257, 268, 297, 1166, 1167, 1176 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 42, 48, 58, 76, 81, 82, 141, 175, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна, представник - Верховна Рада України, третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 14 червня 2021 року.

Суддя О.М. Палінчак