Єдиний унікальний номер 225/1525/21
Номер провадження 22-ц/804/2741/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Саєнко О. М.,

представника Торецької міської військово-цивільної адміністрації Ярочкіної Т. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду у м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 225/1525/21 за позовом ОСОБА_1 до Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк, Торецької міської ради, третя особа Торецька міська військово-цивільна адміністрація Бахмутського району Донецької області, про встановлен-ня факту проживання однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини та ви-знання права власності у порядку спадкування за заповітом, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року (суддя першої інстанції Скиба М.М.)

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Саєнко О.М., звернулася до суду з позовом до Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк, Торецької міської ради, третя особа Торецька міська військово-цивільна адміністрація Бахмутського району Донецької області, про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності у порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації державного житлового фонду УЖКГ в/о «Дзержинськвугілля» від 06 вересня 1994 року, квартира АДРЕСА_1 належала в рівних частках по 1/2 частці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в гостях у доньки на території Російської Федерації, ОСОБА_3 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 25.11.2013 року відділом РАЦС про смерть другого Комітету у справах РАЦС Санкт-Петербургу. Спадкоємцем після померлої був її колишній чоловік ОСОБА_2 , який прийняв спадщину фактично, але не оформив своїх спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 23 грудня 2019 року Торецьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

На підставі заповіту, посвідченого 19 грудня 2019 року та зареєстрованого в реєстрі за № 5889 приватним нотаріусом Торецького міського нотаріального округу Рижковим О.О., ОСОБА_1 є спадкоємицею усього майна померлого ОСОБА_2 .

30 червня 2020 року ОСОБА_1 отримала Свідоцтво про право на спадщину за запові-том, яка складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

Крім цього, 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Торецького міського нотаріального округу Рижковим О.О. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 460/02-31, відповідно до якої, ОСОБА_1 відмовлено в отриманні Свідоцтва про право на спадщину після гр. ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на іншу 1/2 част-ку квартири АДРЕСА_1 . Підставою для відмови в отриманні Свідоцтва про право на спадщину є відсутність документів, що підтверджують факт проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, що необхідно для вчинення нотаріальної дії.

Позивачу стало відомо, що в 2010 році шлюб між подружжям ОСОБА_2 було розірвано на під-ставі рішення Дзержинського міського суду Донецької області. Розірвання шлюбу носило форма-льний характер, оскільки це була вимушена міра, зумовлена необхідністю оформлення пільг зі сплати комунальних платежів, але вони не припиняли спільне проживання навіть після розірвання шлюбу, а продовжували жити однією сім`єю. За весь час перебування у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та піклувалися один про одного.

Зазначає, що факт проживав однією сім`єю ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 більш ніж п`ять років, а саме з 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується актом про фактичне проживання особи від 04 березня 2021 року № 2261, дові-дкою про склад сім`ї на момент смерті ОСОБА_3 від 02 липня 2020 року, довідкою про склад сім`ї від 11 січня 2006 року. При цьому померлі були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, використовували спільні кошти, поліпшували стан житлового приміщення, в якому проживали. Крім того, факт спільного проживання померлого ОСОБА_2 та померлої ОСОБА_3 також підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які зазначили, що вони є сусідами померлих. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почали проживати спільно з 90-х років, свідки достеменно знають про спільне проживання останніх однією сім`єю як чоловіка та дружини. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили разом за спільні кошти ремонт своєї квартири. До цього часу вважали, що подружжя проживає в зареєстрованому шлюбі.

Заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_3 за життя на спірне майно не залишила. Спадко-ємців першої, другої, третьої черг немає. Спадкова справа після померлої не заводилась. Після смерті ОСОБА_3 , майно, яке належало їй на праві власності було прийняте спадкодавцем ОСОБА_2 як єдиним спадкоємцем у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Оскільки, єдиною підставою для винесення приватним нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії була відсутність документів, що підтверджують факт проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, позивач вважає, що способом відновлення її порушеного права є встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування за заповітом.

Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і як наслідок дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності у порядку спадкування за заповітом.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Са-єнко О.М. в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права та непра-вильне застосування норм матеріального права, неповне встановлення обставин по справі, про-сить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позо-вні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач звертає увагу апеляційного суду, що, оскільки вимога про ви-знання права власності в порядку спадкування за заповітом є похідною від вимоги про встанов-лення факту проживання однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у позові в частині встановлення факту проживання однією сім`єю померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не було враховано у сукупності всі докази та обставини, які мали стати підставою для задоволення позовних вимог. Зокрема, факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2010 року не заперечується сторонами та підтверджується довідкою ВЦА м. Торецьк Донецької області від 02 липня 2020 року, пояснення-ми свідків, допитаних під час розгляду справи. Судом не врахована практика Верховного Суду щодо визначення критеріїв за наявності яких, особи складають сім`ю. Всі докази у справі узго-джуються між собою та не мають протиріч.

Відповідачами Торецькою міською радою та Військово-цивільною адміністрацією міста То-рецьк Донецької області надані письмовій відзиви на апеляційну скаргу позивача, в яких відпові-дачі просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити рішення Дзержин-ського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року без змін (а.с. 228-229, 236-237 т. 1).

Третьою особою Торецькою міською військово-цивільною адміністрацією Бахмутського ра-йону Донецької області на апеляційну скаргу позивача також надано письмовий відзив, в якому заявник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити рішення Дзе-ржинського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року без змін (а.с. 243-244 т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неу-переджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наяв-ними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи по-силаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Саєнко О.М. підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені вимоги.

Представник Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Доне-цької області Ярочкіна Т. І. проти апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм пра-ва, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеля-ційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на за-садах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Санкт-Петербург, Російська Федерація, що вба-чається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 25 листопада 2013 року від-ділом РАЦС про смерть другого Комітету у справах РАЦС Санкт-Петербургу. (а.с. 7 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 23 грудня 2019 року Торецьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 8 т. 1).

Згідно заповіту, посвідченого 19 грудня 2019 року та зареєстрованого в реєстрі за № 5889 при-ватним нотаріусом Торецького міського нотаріального округу Рижковим О.О., спадкоємицею усього майна померлого ОСОБА_2 є ОСОБА_1 (а.с. 9 т. 1).

Згідно копії довідки про склад сім`ї від 11 січня 2006 року, виданої ДКП «Дзержинськжитло-сервіс», ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , склад прописаних становить: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (дружина) (а.с. 11 т. 1).

Відповідно довідки військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 02 листопада 2020 року № 5896, на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та мала наступний склад сім`ї: ОСОБА_2 (чоловік) (а.с. 12 т. 1).

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації державно-го житлового фонду УЖКГ в/о «Дзержинськвугілля» 06 вересня 1994 року, квартира АДРЕСА_1 належить в рівних частках, тобто по 1/2 частці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що також підтверджується довідкою про належність май-на, виданою КП «Бюро технічної інвентаризації м.Торецька» від 15 квітня 2020 року № 84 (а.с. 13, 20 т. 1).

Відповідно до акту № 2261 від 04 березня 2021 року, який складено за поясненнями сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , та засвідчений зав. СРМП ВЦА м. Торецьк Доне-цької області, громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 починаючи з 1994 року проживали за адресою: АДРЕСА_1 , до дати смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкали разом, вели спільне господарство, доглядали один одного. Смерть ОСОБА_3 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 на території РФ. (а.с. 16 т. 1).

30 червня 2020 року ОСОБА_1 отримала Свідоцтво про право на спадщину за запові-том, яка складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . Зазначене Свідоцтво видане приватним нотарі-усом Торецького міського нотаріального округу Рижковим О.О. та зареєстроване в реєстрі за № 1722 (спадкова справа № 160/2020).(а.с. 19 т. 1)

30 червня 2020 року приватним нотаріусом Торецького міського нотаріального округу Рижко-вим О.О. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 460/02-31, відпо-відно до якої, ОСОБА_1 відмовлено в отриманні Свідоцтва про право на спадщину після гр. ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на іншу 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 18)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, суд першої ін-станції виходив із недоведеності позивачем вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає фактичним обставинам спра-ви та нормам закону.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 посилається на порушення її прав як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому з`ясуванню під час судового розгляду підлягав факт набуття права власності на 1/2 частину квар-тири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , який за твердженням позивача, при-йняв спадщину після смерті ОСОБА_3 фактично, але не оформив своїх спадкових прав за жит-тя.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщи-ни) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодав-цем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відк-риття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного про-живання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користу-вання, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтвер-джують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обстави-ни, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановле-них цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції, враховуючи, що позивач не довела належними, допустимими і достат-німи доказами факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не менше як п`ять років на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , дійшов правильного ви-сновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині встановлення факту прожи-вання однією сім`єю зі спадкодавцем.

При цьому суд вірно виходив із того, що надані заявником письмові докази, зокрема довідка військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 02 липня 2020 року № 5896 та акт № 2261 від 04 березня 2021 року, а також показання свідків не доводять факту сумісного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_3 в зазначений період і не свідчать про їх спільне проживання однією сім`єю після розірвання шлюбу в 2010 році.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, надавши оцінку по-казам свідків, письмовим доказам, поданими сторонами, обґрунтовано встановив, що позивач не довела, факту постійного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю на момент відкриття спадщини.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що визначений законодавцем строк спіль-ного проживання не менш п`яти років в даній спірній ситуації має обраховуватися з дати розір-вання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що стався у 2010 році.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні по-зову як таким, що зроблений на підставі належним чином оцінених доказів, у тому числі і пока-зань свідків, висновок суду відповідає обставинам та матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги про належність наданих заявником письмових доказів та правди-вість показань свідків, по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на ви-могах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відобра-жає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мо-тиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Фран-ції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм мате-ріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення. Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сто-рін, перевірив їх доводи і заперечення, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача пі-длягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропор-ційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду без змін, витрати по сплаті судового збору за перегляд справи судом апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 18 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 07 грудня 2021 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська