КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/1480/21 Головуючий у 1 інстанції - Горбенко Н.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8883/2021 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2021 р. Київський Апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

Розглянули в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного

суду

Цивільну справу за апеляційною скаргою

Представника ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31.03.2021 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення безпідставно отриманих коштів та відсотків

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.03.2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів та відсотків.

В апеляційній скарзі представник позивачки просить це рішення скасувати і постановити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, на підтвердження позовних вимог позивачкою було надано дублікат квитанції №0.0..1 від 16.10.2020, з якої вбачається, що вказаного дня позивачка ОСОБА_1 здійснила перерахунок коштів у розмірі 5500, 00 грн. на ім`я відповідача ОСОБА_2 із зазначенням призначення платежу «рекламні послуги», а також надано копію паспорта та ІПН позивачки, копію договору №0968/23-53, який не підписано позивачкою, копію листа-звернення від 30.10.2020 року, копію листа №20.1.0.0.0/7-20201022/2199 від 122.10.2020 року. Будь-яких інших доказів на доведення позовних вимог, позивачем не надано.

Позивачка у своїй позовній заяві зазначала, що вона зверталася до відповідача з наміром щоб останній надав їй послуги щодо ведення рекламної компанії, на що останній їй надіслав договір про надання послуг, який позивачка відмовилася підписувати, на що вона і звертає увагу в своїй позовній заяві.

Постановлюючи рішення суд виходив з наступного.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно ч.1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, якщо на виконання юридично ще не укладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно ст.642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Позивачка ОСОБА_1 , отримавши пропозицію від відповідача ОСОБА_2 укласти договір про надання послуг, в межах строку відповіді вчинила дію відповідно до вказаних умов договору, а саме : здійснила перерахування коштів на рахунок відповідача, що засвідчувало її бажання укласти договір та було саме прийняттям такої пропозиції.

Згідно вимог статті 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений - протягом нормально необхідного для цього часу.

Судом встановлено, що позивачка зверталася до відповідача для надання їй послуг щодо ведення рекламної компанії, відповідачем на електронну адресу позивача було надіслано договір, у відповідь на що позивачка не підписала даного договору, але здійснила оплату коштів в сумі 5500,00 грн. на рахунок відповідача, при цьому зазначивши назву платежу «за рекламні послуги».

Тобто, позивачкою платіж здійснено добровільно, нею підтверджено те, що ці кошти оплачувались за призначенням платежу «за рекламні послуги», рахункова помилка відсутня, а доказів недобросовісності з боку набувача не надано. Сам по собі факт перерахування таких коштів не вказує на те, що у правовідносинах, які виникли між сторонами, відповідач діяв недобросовісно.

Суд також зазначав, що відповідно до ст. 205 ЦК України, як про це зазначено і самим представником позивача у вимозі про повернення коштів, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Тобто, позивачем було обрано усну форму домовленості, що нею і було підтверджено здійсненням переказу коштів в сумі 5500, 00 грн. із зазначенням платежу «за рекламні послуги».

Верховний Суд України в постановах від 22.03.2016 р. в справі №6-2978цс15 та від 3.06.2016 р. у справі №6-100цс15 зробив наступні висновки, а саме : якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб, або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Щодо вимоги позивачки про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, починаючи з 19 грудня 2021 року по день винесення судового рішення, то вони не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Суд правильно вважав, що позивачем ОСОБА_1 будь-яких доказів в підтвердження безпідставно отриманих коштів відповідачем до суду не надано, а навпаки матеріалами справи повністю спростовується твердження позивачки щодо безпідставно отриманих коштів ОСОБА_2 , а тому і підстави для задоволення даної вимоги позивачки відсутні.

Також відповідно до вимог ст.141 ЦПК України відсутні підстави для вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргупредставникаОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31.03.2021 року - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :