Справа № 323/2138/21
23.12.2021 м. Оріхів
Оріхівський районний суд Запорізької області в складі головуючої судді Плечищевої О.В., за участю секретаря Лавданської Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулася до суду з позовом в якому вказує, що їй ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 19 липня 2004 року на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_2 .
Згідно витягу з реєстру територіальної громади Оріхівської міської ОТГ від 13.08.2021 року №119475588 в будинку АДРЕСА_2 зареєстровані громадяни: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Однак, відповідач - ОСОБА_2 , не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин про що складено Акт матеріально-побутових умов проживання АДРЕСА_2 від «13»серпня 2021 року, №76 від голови квартального комітету.
Відповідач не проживає в даному будинку з червня 2020 року, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться.
Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили.
Після здійснення місця реєстрації, відповідач деякий час проживав в будинку, однак потім в зв`язку з погіршенням відносин між ними та початком зустрічей та відносин з іншою жінкою, він зібравши речі покинув житлове приміщення шляхом збору своїх речей та переїзду з його слів до іншої.
Позивач прохає визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_2 .
Позивач, у судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує, прохає їх задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання Відповідач повторно не з`явився по невідомим суду причинам, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно, у встановлений законодавством спосіб, судовою повісткою з повідомленням, про причини неявки не повідомий, заперечень проти позову, заяв по суті справи чи з процесуальних питань, а також заяву про розгляд справи без його участі не надавав.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів якщо відповідач не з"явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин.
Наведені обставини відповідно до ст. 280 ЦПК України у сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що судом було постановлено відповідну ухвалу.
Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову.
Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 19 липня 2004 року позивачу на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_2 .
Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади Оріхівської міської ОТГ від 13.08.2021 року №119475588 в будинку АДРЕСА_2 зареєстровані громадяни: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно Акту матеріально-побутових умов проживання від 13 серпня 2021 року №76 складеного головою квартального комітету, відповідач не проживає в житловому приміщенні в будинку АДРЕСА_2 понад один рік без поважних причин.
Відповідач не проживає в даному будинку з червня 2020 року, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Після здійснення місця реєстрації, відповідач деякий час проживав в будинку, однак потім в зв`язку з погіршенням відносин між ними та початком зустрічей та відносин з іншою жінкою, він зібравши речі покинув житлове приміщення шляхом збору своїх речей та переїзду з його слів до іншої.
Суд вважає, що реєстрація відповідача у зазначеному будинку перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як вбачається зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
На підставі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Позивач,ставлячи питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилається на те, що відповідач в будинку не мешкає, а його реєстрація створює позивачу перешкоду у користуванні та розпорядженні майном.
Оскільки відповідач не проживає і не користується спірним житловим приміщенням, що є приватною власністю позивача, не виявив наміру проживати у будинку вчиненням відповідних дій, тому суд приходить довисновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 319, 321 ЦК України, ст.ст.71,72 ЖК України, ст.ст.12, 76, 81, 82, 223, 247, 265, 280-289 ЦПК, суд,
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду безпосередньо або через Оріхівський районний суд Запорізької області. У цьому разі 30-денний строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення складено 23 грудня 2021 року.
Суддя О.В.Плечищева