Справа № 930/1308/21
Провадження № 22-ц/801/2403/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 рокуСправа № 930/1308/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Міхасішина І.В., Сопруна В. В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 10 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків,

Рішення ухвалив суддя Царапора О. П.

Рішення ухвалено у м. Немирові Вінницької області

Повний текст рішення складено 10 вересня 2021 року,

Встановив:

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 жовтня 2018 року близько 15-ої години у с. Довжок Немирівського району відповідач ОСОБА_2 безпричинно напав на нього на дорозі, схопив за плечі, кинув на землю, після чого наніс удари в обличчя, в результаті чого він знепритомнів та з його носа текла кров. У зв`язку з цим він викликав працівників поліції, проте відомості про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено лише 08 грудня 2018 року після його звернення зі скаргою до прокурора.

02 червня 2021 року Немирівський районний суд своєю ухвалою встановив, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, та звільнив ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Своїми діями відповідач завдав йому матеріальні збитки, які полягають в тому, що він 10 разів був змушений їздити до експерта, прокурора та слідчого, на що витратив кошти в загальній сумі 500,00 грн. (вартість проїзду Довжок Немирів становить 50,00 грн.); також шість разів їздив в судові засідання, на що витратив 300,00 грн. (50,00 грн.*6).

Крім того, відповідач завдав йому моральної шкоди, яку він оцінює в 50 000,00 грн., яка полягає в тому, що внаслідок злочину він як пенсіонер витрачав свої кошти, втратив спокій, не міг надати належну допомогу дружині, яка потребує сторонньої допомоги, не посіяв пшеницю на городі, змушений був витрачати час на звернення до прокурора, поліції, експерта, адвоката.

У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача на його користь 800,00 грн. матеріальних збитків та 50 000,00 грн. моральних збитків, а також стягнути 1500,00 грн. за послуги адвоката.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 10 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 5000,00 грн. моральної шкоди та 1500,00 грн. витрат, понесених на надання правничої допомоги.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 90,80 грн.

Позивач ОСОБА_1 , пославшись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки та збільшити розмір стягнутої судом моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні матеріальної шкоди та стягнув моральну шкоду у мізерному розмірі, не врахувавши при цьому, що у нього лежача дружина, він наймав доглядальницю з 2018 року, мучився проїздами до слідчого, до суду, скаржився в різні інстанції, витрачав час та кошти, слухав погрози та насмішки відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу позивача відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не базуються на вимогах норм матеріального права. Зазначив, що дійсно ухвалою Немирівського районного суду від 02 червня 2021 року його звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; проте, вину свою у вчиненні такого правопорушення він не визнавав і його вину не було доведено належними та допустимими доказами. Те, що він погодився на пропозицію прокурора та дав свою згоду на застосування норми щодо закриття справи у зв`язку із минуванням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, беззаперечно не підтверджує вчинення ним кримінального правопорушення щодо позивача ОСОБА_1 . Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у стягненні матеріальних збитків. Із стягненням моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. він не погоджується, хоча і не оскаржував рішення суду першої інстанції в цій частині, оскільки для того, щоб ця історія та тяганина нарешті закінчилась при можливості відшкодує позивачу 5000,00 грн. моральної шкоди і 1500,00 грн. за послуги адвоката.

Позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив відповідача, у якому просить відзив відповідача відхилити та врахувати, що слідчий Білецький Р. В. створив тяганину по справі і ухвалою суду було визнано незаконною його бездіяльність. Згідно обвинувального акта відповідач беззаперечно визнав свою вину; а згідно довідки суду відповідач безпричинно не з`являвся до суду. Також просить врахувати, що він отримує мізерну пенсію, його дружина має інвалідність І групи, паралізована, він проживає на відстані 25 км від м. Немирова.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2021 року у справі № 930/1841/20, яка за інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень набрала законної сили 10 червня 2021 року, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України; кримінальне провадження про вчинення кримінального правопорушення, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000537 від 08 грудня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 126 КК України закрито (а. с. 8). Потерпілим у цьому кримінальному провадженні є ОСОБА_1 позивач у цій справі.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою звільнення від кримінальної відповідальності та не звільняє особу від обов`язку по відшкодуванню шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Згідно довідки № 01-28/78/2021 від 07 червня 2021 року, складеної секретарем судового засідання Немирівського районного суду Вінницької області Вакар Г. І., кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 126 КК України надійшло в провадження судді Войницької Т. Є. 22 грудня 2021 року. Справа призначалась до розгляду в підготовчому засіданні на 11 січня 2021 року, 19 лютого 2021 року, 10 березня 2021 року, 05 квітня 2021 року, 05 травня 2021 року, проте розгляд справи було відкладено у зв`язку з неодноразовою неявкою обвинуваченого в судове засідання. 02 червня 2021 року винесено ухвалу, якою ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (а. с. 9).

Частково задовольнивши позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження розміру завданих йому матеріальних збитків, а стягнутий судом розмір моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. відповідає глибині та тривалості завданих позивачеві душевних страждань, буде необхідним і достатнім для покриття завданої шкоди.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2).

За правилами частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до пункту 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахування інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Такі докази мають бути належними. Згідно положення статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Звернувшись із вимогою про відшкодування матеріальних збитків в загальній сумі 800,00 грн., позивач зазначив, що завдані йому відповідачем матеріальні збитки полягають в тому, що він 10 разів був змушений їздити до експерта, прокурора та слідчого, на що витратив кошти в загальній сумі 500,00 грн. (вартість проїзду Довжок Немирів становить 50,00 грн.); також шість разів їздив в судові засідання, на що витратив 300,00 грн. (50,00 грн.*6).

Проте, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданих йому матеріальних збитків, а саме: доказів на підтвердження понесених ним витрат, пов`язаних із поїздками до експерта, прокурора, слідчого та до суду (квитків, фіскальних чеків тощо).

Додані до позовної заяви на підтвердження вартості проїзду два фіскальних чека від 07 червня 2021 року № 3752 та № 3753 на придбання квитків у напрямках Немирів Вовчок та Вовчок Немирів (а. с. 24) не є належними доказами на підтвердження понесення позивачем витрат, пов`язаних із поїздками до експерта, прокурора, слідчого та до суду в рамках кримінального провадження № 0000537, зважаючи на те, що таке кримінальне провадження закрито ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2021 року, а надані позивачем фіскальні чеки видані 07 червня 2021 року. Крім того, у цих фіскальних чеках зазначено сплачені суми по 10,00 грн., тоді як у позовній заяві позивач зазначав, що вартість проїзду Довжок Немирів становить 50,00 грн. та розрахунок матеріальних збитків провів, враховуючи зазначений ним розмір вартості проїзду, не надавши доказів на підтвердження понесення ним витрат у зазначеному розмірі.

Зважаючи на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами розміру завданих йому матеріальних збитків (доказів понесення ним витрат на проїзд до експерта, прокурора, слідчого та до суду та розміру таких витрат) апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, врахувавши, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачеві завдано моральних і душевних страждань і переживань, що такі дії відповідача призвели до порушення нормального ритму життя позивача, оскільки він змушений був витрачати час на звернення до прокурора, поліції, експерта, адвоката, виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги позивача в тому, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні матеріальної шкоди та стягнув моральну шкоду у мізерному розмірі, не врахувавши при цьому, що у нього лежача дружина, він наймав доглядальницю з 2018 року, мучився проїздами до слідчого, до суду, скаржився в різні інстанції, витрачав час та кошти, слухав погрози та насмішки відповідача, не дають підстав для скасування правильного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, тобто, є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

Керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 10 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіІ. В. Міхасішин
В. В. Сопрун