ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 17 листопада 2014 року, постановлене суддею Сорока К.М.,

по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію,

в с т а н о в и в:

08.08.2014 Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства (далі ПОКВПТГ) «Полтаватеплоенерго» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, які підприємство надає у кв. АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач, за період з 01.06.2011 по 01.07.2014 в сумі 6 587,43 грн., індекс інфляції в розмірі 729,27 грн. та 3% річних в сумі 292,34 грн., а всього 7 609,04 грн.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 17 листопада 2014 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію- задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 7 609,04 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн., а всього 7 852,64 грн.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що позивач надає послуги теплопостачання у квартиру, де проживає відповідач, який не оплачує такі послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 поновлено строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення та вказану заяву залишено без задоволення.

Відповідач оскаржила заочне рішення в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Зазначає, що не є власником кв. АДРЕСА_1 , за вказаною адресою не зареєстрована та на момент спірних правовідносин не проживала, рахунки на оплату комунальних послуг на її ім`я не відкривалися.

Звертає увагу на відсутність укладеного з нею договору на теплопостачання, тоді як діючим законодавством передбачається надання послуг виключно на договірних відносинах.

Заперечує належність та достовірність, як доказу, складеного представниками ОВП «Полтаватеплоенерго» акту від 19.01.2011, де вказано, що вона, ОСОБА_1 є власником квартири, оскільки вказані в акті відомості не відповідають дійсності.

Заперечує розрахунок заборгованості, зроблений позивачем.

Зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів того, що на момент виникнення спірних правовідносин вона проживала у зазначеній квартирі чи була її власником, та, що саме вона користувалася послугами теплопостачання, за відсутності укладеного з нею договору про надання послуг з централізованого опалення та послуг гарячого водопостачання, просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25 січня 2021 року вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, оскільки районний суд при перегляді заочного рішення задовольнив клопотання позивача про витребування доказів щодо права власності на спірну квартиру, однак не отримав таких доказів та не дослідив в судовому засіданні. Тому вказані обставини підлягають з`ясуванню.

16.02.2021 на електронну пошту апеляційного суду надійшла заява адвоката Сидоренко І.О., в якій остання повідомляє, що між нею та ОСОБА_1 не було досягнуто згоди стосовно представництва інтересів відповідача у судовому засіданні, що призначене на 17.02.2021, а тому розгляд справи просить проводити без її участі.

У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи убачається, що позивач надає послуги теплопостачання у квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно наданого підприємством розрахунку заборгованість за послуги теплопостачання за вказаною адресою складає за період з червня 2011 року по червень 2014 року 6 587,43 грн., інфляційні втрати 729,27 грн, 3% річних 292,34 грн./а.с.4-8/

Згідно акту від 23.01.2011, складеного представниками «Полтаваобленерго», по АДРЕСА_2 , власником квартири є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 ./а.с.3/

Задовольняючи позов та стягуючи із ОСОБА_1 вказану заборгованість з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції виходив з доведеності таких вимог.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, враховує наступне.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Власником закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абз. 7 ч.1 ст.1 цього Закону); споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абз.14 ч.1 ст.1 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Згідно п.5 ч.3 ст.20 указаного Закону, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26.09.2018 по справі №750/12850/16-ц та від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Враховуючи, що позивач виконує свої зобов`язання щодо постачання теплової енергії, а відповідач, незалежно від споживання теплової енергії або відмови від її споживання, зобов`язаний оплачувати її постачання.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідачка заперечує належність їй на праві власності чи на праві користування кв. АДРЕСА_1 , за якою виникла заявлена у позові до стягнення заборгованість.

Такі доводи апеляційної скарги апеляційний суд визнає неспроможними та такими, що вказують на недобросовісність поведінки відповідача при здійсненні своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки, заперечуючи проти позову, відповідач не надала суду жодного доказу, який би підтвердив її доводи та дійсно спростував наявність у неї правового зв`язку із вказаною квартирою.

Натомість позивач, крім акту від 23.01.2011, який був доданий до позовної заяви, при перегляді заочного рішення в суді першої інстанції надав інший акт від 28.07.2020, згідно якого працівниками підприємства зі слів сусідів установлено, що за вказаною адресою проживають 2 особи (власниця ОСОБА_2 , яка стала власником після смерті ОСОБА_3 , та її син)./а.с.49/

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 03.08.2020 задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано: із КП «Інвентаризатор» відомості щодо власника зазначеної квартири, із Другої полтавської держнотконтори інформацію із Спадкового реєстру щодо наявності (відсутності) заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.08.2020 наявна інформація щодо заведеної 24.11.2006 Другою полтавською державною нотаріальною конторою спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 ./а.с.73/

На запит апеляційного суду щодо кола спадкоємців померлої ОСОБА_3 , останнє місце проживання якої було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , Друга полтавська державна нотаріальна контора листом від 01.02.2021, вих.№68/01-16 повідомила про наявність у заведеній спадковій справі №847/2006 заяви ОСОБА_1 доньки спадкодавця про прийняття спадщини, місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 . Інших заяв про прийняття чи відмову від спадщини не надходило, свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Згідно інформації, наданої ПП ПБТІ «Інвентаризатор» листом від 12.02.2021 №1256, станом на 31.12.2012 власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації житла від 11.09.1996.

Викладене вказує на те, що відповідач має правовий зв`язок із вказаною квартирою та, їй, як спадкоємцю, вона належить із часу відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1297 ЦК України).

Отже, зважаючи на те, що відповідачка прийняла спадщину після смерті власника квартири ОСОБА_3 , їй належить право щодо вказаної квартири, а отже і обов`язок щодо її утримання. За таких обставин відповідач повинна оплатити вартість послуг ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго", розмір яких нею не спростований.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.02.2021.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська