ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Харків

Справа № 615/1079/20-ц

Провадження № 22-ц/818/2906/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування",

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Валківського районного суду Харківської області від 27 січня 2021 року, постановлене суддею Токмаковою А.П.,

у цивільній справі за позовом про стягнення заборгованості за договором страхування,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 50 556,14 грн, а також сплачений позивачем судовий збір.

Позов мотивований тим, що 13 липня 2018 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та підприємством з іноземними інвестиціями «Гленкор Агрікалчер Україна» укладено договір страхування наземного транспорту №0283/18-Т/Ц7, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати ПІІ «Гленкор Агрікалчер України» будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_1 , його окремих складових частин та додаткового обладнання внаслідок ДТП. 27 липня 2018 року на пр-т Героїв Чорнобиля, 2, в м. Валки Харківської області сталася ДТП за участю автомобілів ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля ВАЗ ОСОБА_1 , що встановлено постановою суду.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Santa Fe склала 99 985,46 грн., відповідно до умов договору ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало зазначену суму. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ» була застрахована ПрАТ «СК «УПСК» (поліс №АМ/4395289), ПрАТ "СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства. 12.10.2018 року ПрАТ «СК «УПСК» здійснили перерахування на рахунок ПрАТ "СК «Арсенал Страхування» в розмірі 49 429,32 грн., не відшкодованою залишилась частина збитку у розмірі 50 556,14 грн. Зазначив, що 15.11.2018 року позивачем на адресу відповідача надіслано претензію з вимогою добровільно відшкодувати завдані ним збитки в ДТП, але відповідач не задовольнив її в добровільному порядку, в зв`язку з чим ПрАТ "СК «Арсенал Страхування» вимушено звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ» д/н НОМЕР_3 на момент ДТП була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/4395289, виданого ПрАТ «СК «УПСК», ліміт відповідальності якого за шкоду, завдану майну 100 000,00 грн., франшиза - 2 000,00 грн. Вважає безпідставними посилання позивача на ст.1194 ЦК України, як підставу для задоволення позовних вимог, оскільки позивач за договором добровільного страхування сплатив потерпілій стороні страхову суму у розмірі 99 985,46 грн., вказана сума не перевищує ліміт відповідальності страховика відповідача - ПрАТ «СК «УПСК» 100000 гривень. У свою чергу ПрАТ «СК «УПСК» у порядку регресу сплатило позивачу, за шкоду, завдану відповідачем, страхове відшкодування у розмірі 49 429,32 грн., що не оспорюють та визнають сторони.

Вважає, що саме на ПрАТ «СК «УПСК» покладена відповідальність відшкодувати сплачене позивачем страхове відшкодування, оскільки ліміт відповідальності страховика відповідача не перевищений. Звернув увагу, що обов`язок заявлених вимог покладається саме на позивача, та вважає, що розмір заявленої до стягнення суми, хоча і випливає з законодавчих положень, однак не підтверджений належними та допустимими доказами, виходячи з наступного. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вказує, що оскільки цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «СК «УПСК», майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт). Проте, позивачем не доведено, що різниця між страховою виплатою та загальною сумою завданої шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, виникла саме внаслідок законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до висновку звіту №6585 від 03.08.2018 року коефіцієнт фізичного зносу (Ез) транспортного засобу «Hyundai Santa Fe», д/ НОМЕР_4 , 2011 року випуск складає 0,63, сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу дорівнює 51 429,32 грн. стверджує, що в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України позивач не надав доказів, які підтверджують обсяг відповідальності ПрАТ «СК «УПСК» заданим страховим випадком саме у розмірі 49 429,32 грн., не зазначив доказів, що ПрАТ «СК «УПСК» відмовило у виплаті іншої частини сплачених коштів саме у зв`язку з законодавчими обмеженнями, враховуючи ту обставину, що на пошкоджений транспортний засіб були поставлені нові деталі та агрегати, до яких не застосовується коефіцієнт фізичного зносу відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Звернув увагу, що відповідно до постанови Валківського районного суду Харківської області від 12.09.2018 року по справі №615/11/95/18, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що набрала законної сили і на яку позивач посилається як на доказ, внаслідок ДТП у автомобіля марки Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_1 , виникли наступні пошкодження: деформація задньої кришки багажника та ЛФП, деформація заднього бампера та ЛФП, деформація лівого крила. Разом з тим, відповідно до Рахунку-фактури №АХ0-007811 від 02.08.2018 року виконаного ДП «Автотрейдінг-Харків» до переліку змінених деталей та виконаних робіт включено усунення пошкоджень, які внаслідок ДТП автомобілю не спричинені, зокрема, на думку представника, безпідставно включені наступні деталі: труба глушника ліва вартістю 19 250,00 грн. без ПДВ (п.8), двері багажника під спойлер вартістю 18 300,00 грн. без ПДВ (п. 11), ліхтар задній протитуманній лівий вартістю 1925,00 грн. без ПДВ (п.4), емблема вартістю 525,30 грн. без ПДВ (п.12), карта дверей багажника - 4 494,00 грн. без ПДВ (п.13), тощо, а також відповідні роботи: заміна та переклеювання емблеми - 363,00 грн. без ПДВ (пп.30,33), заміна глушнику - 453,75 грн. без ПДВ(п.23), заміна ліхтаря - 484,00 грн. без ПДВ (п.24,25), тощо, загальна вартість яких складає 45 795,05 грн. без ПДВ, а з ПДВ 54 954,06 грн. На думку представника відповідача, позивачем не надано доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між пошкодженням автомобіля Hyundai Santa Fe, д.н.з НОМЕР_1 , отриманих внаслідок ДТП, яке сталось з вини ОСОБА_1 , та необхідності заміни саме тих деталей та агрегатів, які зазначені в рахунку-фактурі №АХ0-007811 від 02.08.2018 року, а також виконання відповідних ремонтних робіт, відсутнє підтвердження оплати виконаних робіт.

Оскільки предметом спору у даній справі є різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка не перевищує ліміт відповідальності страховика ПрАТ «СК «УПСК» та враховуючи розмір страхового відшкодування, при цьому розмір реальних витрат та їх фактичну виплату, розмір франшизи, встановлений страховим полісом та суму страхового відшкодування, яка добровільно виплачена страховиком відповідача в безспірному порядку, представник відповідача вважає відсутніми підстави для задоволення позову.

У відповіді на відзив представник позивача вказує, що відповідно до звіту №6585 від 03.08.2018 року, наданого TOB «ЕАК «Фаворит», вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу склала 51429,32 грн., без урахування коефіцієнту фізичного зносу 100 274,96 грн. Звіт виконаний експертом, який має відповідні знання та навики в даній сфері та який оглянув автомобіль детально в спеціальних умовах, а не поверхнево як відповідач. Зазначає, що судовою практикою визначено сплату саме різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в повній мірі, а не в частині відшкодування шкоди з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Щодо тверджень представника відповідача про безпідставно включені деталі в розмір страхового відшкодування вважає, що дані твердження не підтверджені жодним доказом та є лише припущенням представника, оскільки огляд пошкодженого транспортного засобу ним в спеціальних умовах не проводився, крім того він не має відповідних знань та навиків в даній експертній галузі на відміну від експерта, який здійснив оцінку. Твердження представника відповідача взяті з постанови суду чи довідки поліції, де зазначені лише очевидні пошкодження, на думку представника позивача, не можуть братися до уваги при визначенні розміру шкоди, так як працівниками поліції було зафіксовано лише поверхневі пошкодження, без їх деталізації та огляду в спеціальних умовах. В той час як позивач здійснив огляд із залученням компетентних осіб та з використанням спеціальних умов, які дозволяють оглянути пошкоджений автомобіль в повній мірі.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 27 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують обсяг відповідальності ПрАТ «СК «УПСК» заданим страховим випадком саме у розмірі 49 429,32 грн. та відмовлено у виплаті іншої частини сплачених коштів саме у зв`язку з законодавчими обмеженнями, враховуючи ту обставину, що на пошкоджений транспортний засіб були поставлені нові деталі та агрегати, до яких не застосовується коефіцієнт фізичного зносу відповідно до Методики, до того ж, що замінені були передані страховій компанії відповідно до умов договору страхування. Судом прийнято до уваги, що страховиком не дотримано встановленого договором страхування порядку визначення вартості пошкодженого майна та виплати страхового відшкодування. Формальне посилання на висновок експерта, на підставі якого позивач сплатив страхове відшкодування згідно договору добровільного страхування не може бути єдиною підставою для стягнення коштів з відповідача у сумі, що вказана позивачем. Тим більше, у разі невизнання відповідачем розміру збитків, відповідно до умов договору позивач зобов`язаний довести їх розмір, в тому числі шляхом призначення відповідних експертиз, але такі клопотання до суду не надходили, як і докази, які б свідчили, що різниця між страховою виплатою та загальною сумою завданої шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, виникла саме внаслідок законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним та упередженим з`ясуванням фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору. Крім того, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на підставі рахунку СТО без врахування коефіцієнта фізичного зносу, визначеного Звітом, як це передбачено умовами договору добровільного страхування.

Стверджує, що згідно судової практики та норм законодавства потерпілому має бути відшкодована різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відзиву на апеляційні скарги в порядку ст.360 ЦПК України до суду апеляційної інстанції не надходили. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що 13 липня 2018 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ПІІ «Гленкор Агрікалчер України» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №0283/18-Т/Ц7, за умовами якого застраховано автомобіль Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_5 , строк дії договору до 19 липня 2018 року, сума страхового платежу 514 767 грн.

Постановою Валківського районного суду Харківської області від 12.09.2018 року у справі №615/1195/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Як встановлено судом, 27 липня 2018 року о 14:00 год. відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Героїв Чорнобиля в м. Валки Харківської області, в районі буд. №2, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, чим порушив п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_5 , який рухався в попутному напрямку та зупинився попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постанова суду не оскаржена та набрала законної сили.

В свідоцтві про реєстрацію т/з серії НОМЕР_6 , виданого Центром 8047, власником автомобіля Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_5 , значиться ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна», представник якого ОСОБА_2 , який працює на посаді директора філії «Сєрна-Харків» ПП «Сєрна» з 17.04.2014 року на підставі наказу №54-к від 2014 року, звернувся 30.07.2018 року до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку.

Згідно рахунку-фактури №АХ0-007811 від 02.08.2018 року, наданого ДП «Автотрейдінг-Харків», вартість відновлюваного ремонту склала 99 985,46 грн.

Відповідно до висновку звіту №6585 від 03.08.2018 року коефіцієнт фізичного зносу (Ез) транспортного засобу Hyundai Santa Fe, д.н.з. НОМЕР_5 , 2011 р.в., складає 0,63.

Сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу визначена за формулою: У=Ср+См+Сс*(1-Ез)+УТС і дорівнює 10998,90+11743,30+77 532,76*(1-0,63)=51429,32 грн.

8 серпня 2018 року страховиком складено страховий акт №006.01047018-1 за договором страхування, який має №0283/18-Т/Х/01 від 13.07.2018 року, яким вирішено виплатити страхове відшкодування страхувальнику на підставі наданих ним документів, в тому числі копії акту прийняття-передачі основних засобів ПІІ «Гленкор Агрікалчер Україна», який суду не надано.

2 липня 2018 року між ПрАТ «СК «УПСК» та ОСОБА_1 укладено договір поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних т/з №АМ/4395289, за умовами якого ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну за участі забезпеченого т/з 100 000 грн., франшиза - 2 000 грн., строк дії договору 2 липня 2019 року.

Відповідно до платіжного доручення №1749 від 12 жовтня 2018 року ПрАТ «СК «УПСК» здійснили перерахування на рахунок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в розмірі 49 429,32 грн. в порядку регресу згідно претензії №-к від 16 серпня 2018 року та страхового акту №ОЦ/999/208/18/0145 від 12 жовтня 2018 року.

15 листопада 2018 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за вих. №2/к на адресу відповідача надіслано претензію з вимогою добровільно відшкодувати 50 556,14 грн., яку останній не отримав в зв`язку із закінченням терміну зберігання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 19 грудня 2018 року.

Вказана претензія залишилася без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Правову позицію щодо подібних правовідносин висловив Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018, а також у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), де зазначив, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням замін зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягав заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодуванні (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу та франшизи, а за решту - безпосередній винуватець ДТП.

Зважаючи на те, що страховик відповідача відшкодував позивачеві оцінену шкоду не в повному обсязі, тоді як позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі, тому відповідач як винуватець ДТП в порядку суброгації зобов`язаний відшкодувати позивачеві невідшкодовану його страховиком різницю, яка становить відповідно 50556,14 грн.

Відносини ж між відповідачем та його страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18).

Встановлено, що матеріалами справи документально підтверджено розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО) з урахуванням ПДВ в розмірі 99985,46 грн. ПрАТ «УПСК» відшкодовано 49429,32 грн.

Таким чином, до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке позивач як страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки позивач отримав від страховика відповідача страхову виплату в сумі 49429,32 грн, тобто меншу необхідної, з відповідача підлягає стягненню 50556,14 грн, що становить різницю між фактично понесеними витратами (реальними збитками) і вказаною страховою виплатою.

Отже, з відповідача як з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням, зокрема, в частині невідшкодованої суми.

Доводи апеляційної скарги про те, що в даному випадку саме страхова компанія відповідача зобов`язана відшкодувати шкоду в межах страхового ліміту, не заслуговують на увагу, оскільки як встановлено судом страхова компанія винуватця виплатила позивачу 49429,32 гривень з врахуванням франшизи 2000 гривень та з урахування фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, як це передбачено ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому різницю в розмірі 50556,14 гривень зобов`язаний відшкодувати саме відповідач, як особа, що винна в ДТП.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч.1,4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Також, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції розподіляє судові витрати сплачені за звернення із позовом у розмірі 2102 грн. та апеляційною скаргою у розмірі 3405 грн. шляхом їх стягнення з відповідачів на користь позивача, апеляційна скарга якого задоволена у повному обсязі.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задовольнити.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 27 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором страхування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (, НОМЕР_7 , МФО300528, вул. Борщагівська, 154, м. Київ, 03056) заборгованість у розмірі 50556 (п`ятдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) грн. 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (, НОМЕР_7 , МФО300528, вул. Борщагівська, 154, м. Київ, 03056) судовий збір сплачений за звернення із позовом у розмірі 2102 грн. та апеляційною скаргою у розмірі 3405 грн., а всього 5507 (п`ять тисяч п`ятсот дев`ять) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в п.2.ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова