Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1802/21
Провадження № 2/321/583/2021
У х в а л а

24.12.2021 смт. Михайлівка

Суддя Михайлівського районного суду Запорізької області Кравченко Н.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності за одним з подружжя з зобовязанням сплатити Ѕ вартості майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 із вимогою: поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя між позивачем- ОСОБА_1 та відповідачем- ОСОБА_2 , а саме механічний транспортний засіб марки Шевроле, моделі АВЕО, 2008 року випуску, чорного кольору, НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 від 24.11.2020 року зареєстровано за відповідачем, загальною вартістю 6000 дол. США (162000гривень), визнавши право власності за відповідачем та зобов`язавши його, тобто стягнути з відповідача на користь позивача вартість 1/2 вартості 81000грн. про поділ майна подружжя, а зокрема просить провести поділ між нею та відповідачем спільного майна, визнавши за кожним із них право власності по 1/2 на транспортний засіб.

Вивчивши зміст позовної заяви, суд приходить до висновку про залишення позовної заяви без руху з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.185ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Зазначену позовну заяву треба залишити без руху, оскільки її подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175, 177 ЦПК України, а саме: заява, зокрема, повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються і оспорюються; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

У відповідності до ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна; ціна позову повинна відповідати дійсній вартості спірного майна на момент пред`явлення позову, що повинно бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 4 ст.177ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ст.4Закону України "Про судовий збір" при зверненні до суду фізичною особою із позовною заявою про поділ майна при розірванні шлюбу сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з вимогами ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Як роз`яснено у пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно якого вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Однак позивачем не заначено, чим підтверджується погодженням між подружжям встановлення вартості спірного автомобіля через мережу Інтернет у розмірі 162000,00 грн., враховуючи індивідуальність використання автомобілів.

Позивачем не вказано доказів досягнення домовленості між подружжям про вартість спірного автомобіля, як не надано суду належних доказів його дійсної вартості на час звернення до суду і як результат не вказано відповідну ціну позову. Позивач зазначає ціну позову 81000 гривень, проте позивачем не надано підтвердження вказаної в заяві ціни позову документів про оцінку майна (ринкової вартості, звіт про нормативно-грошову оцінку вартості транспортного засобу, іншого майна, придбаного в шлюбі і т.д. станом на час звернення з позовною заявою до суду), що унеможливлює визначити суму судового збору, належного до сплати.

Крім того, позивач не вказала місцезнаходження (користування, володіння третіми особами) спірного автомобіля.

Суд роз`яснює позивачу те, що відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Отже, в порушення п.5 ч.3ст.175 ЦПК України, позивачем не викладено обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги та не зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини (зокрема, щодо придбання автомобіля під час шлюбу, наявності майна, щодо якого виник спір, а також його вартості).

Така ж позиція зазначена в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N2від 12червня 2009року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справу суді першої інстанції» у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Крім того, як вбачається із змісту позовної заяви, вона містить декілька позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Також ,у пунктах 12-13 Постанови Пленуму ВССУ №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року даються наступні роз`яснення: у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди. Якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 176 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Також суд зазначає, що всі вимоги позовної заяви слід викласти чітко, зрозуміло, повно, як того вимагає закон. Від цього залежить успішне складання інших заяв по суті справи, якісне проведення підготовки у справі та її оперативний розгляд.

Враховуючи, що позовні вимоги мають виклад, який позбавляє суд визначити кількість вимог, а відповідно і судовий збір та, взагалі, визначити у відповідності до п.4 ч.3 ст. 175 ЦПК України конкретний зміст позовних вимог, спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить визначити у рішенні, оскільки зазначено вимоги: прийняти позовну заяву до свого провадження; задовольнити її у повному обсязі; поділити майно; визнати право власності за відповідачем; зобов`язати відповідача - не визначено; стягнути з відповідача вартість Ѕ вартості майна, вважаю необхідним дану позовну заяву залишити без руху, невідкладно повідомити про це позивача та надати йому строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху у відповідності до положень ст. 185 ЦПК України.

Судом, при винесенні ухвали, враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому, відповідно до ч. 1, 2ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цьогоКодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності за одним з подружжя з зобовязанням сплатити Ѕ вартості майна- залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання позивачем копії даної ухвали.

У випадку невиконання вимог ухвали позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачу з усіма додатками до неї.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області Н. О. Кравченко