Справа № 175/3928/20
Провадження № 2/175/1112/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

24 червня 2021 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Іщенко Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неї, а саме ОСОБА_1 . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона є рідною донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та постійно знаходиться у своєї біологічної бабусі ОСОБА_3 , перебуває на її повному утриманні та з 2017 року проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Вона весь цей час піклується про онуку, створює їй належні умови виховання, проживання, повністю утримує її, купує одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку дитини, надає кошти на навчання, лікування. Крім того, позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідачка протягом багатьох років зловживає спиртними напоями та на даний час проживає з співмешканцем, який постійно ображав її та неодноразово домагався її, однак мати не звертала увагу на дії свого співмешканця і взагалі не приділяла уваги їй та її розвитку, у зв`язку з чим вона та її біологічна бабуся були вимушені звернутися до Комунального закладу «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Добре в дома» Дніпровського району Дніпропетровської області з заявами про захист прав та прохали відправити її до вищевказаного центру, де вона й перебувала в період з 12 березня 2016 року по 10 червня 2016 року. Відповідачка свідомо нехтуючи дитиною, перестала піклуватись про неї, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала та не надає, не цікавиться її життям та здоров`ям, не спілкується з донькою, самоусунулася від виховання дитини, не відвідує її.

Відповідачка протягом тривалого часу не виконувала та не виконує своїх батьківських обов`язків, веде неправильний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, за час перебування дитини в Комунальному закладі «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області, а саме з 12 березня 2016 року по 10 червня 2016 року відвідала дитину всього чотири рази, однак навіть таке нетривале спілкування між матір`ю та дитиною завжди закінчувалися сварками між ними та істериками дитини. Слід зауважити, що відповідачка ОСОБА_2 з заявою про повернення дитини до служби у справах дітей Дніпровської райдержадміністрації так і не зверталась, що також стало підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом.

Ухвалою від 11 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи (а.с.39).

Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду на 24 червня 2021 року на 15:30 год. (а.с.59).

Позивачка ОСОБА_1 надала до канцелярії суду заяву згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі (а.с.65).

Відповідачка ОСОБА_2 отримала ухвалу суду про призначення справи до судового розгляду та позовну заяву про позбавлення її батьківських прав, що підтверджується рекомендованим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою в отриманні останньою (а.с.63) та конвертом, який повернувся до суду разом з рекомендованим повідомленням з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.64). Відзиву на позовну заяву не подавала, а тому зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України.

Представник третьої особи в особі начальника Служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Візір О.О. до канцелярії суду надала заяву згідно якої позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу без їх участі. 14 квітня 2021 року до канцелярії суду надали рішення та висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.50-51).

Ознайомившись та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України).

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пленум Верховного Суду України в постанові за № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема п.п. 15, 16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 .

Відповідно до письмових свідчень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 з 2017 року проживає разом зі своєю біологічною бабусею ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 та згідно пояснень яких, ОСОБА_1 не тільки мешкає більше 3 років за вищевказаною адресою, а знаходиться на повному утриманні бабусі, яка оплачує навчання в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Дніпровське вище професійне училище будівництва», надає кошти на проїзд до навчального закладу та харчування, крім того вдягає та взуває останню, в той час як мати ОСОБА_2 самоусунулася від своїх обов`язків по вихованню доньки ОСОБА_1 , не приймає на протязі багатьох років участі в її вихованні та забезпеченні, не піклувалася про неї.

Згідно з листом Міністерства соціальної політики України Служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації Комунальний заклад «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала у відділенні «Термінове влаштування дітей» з 12 березня 2016 року по 10 червня 2016 року, за направленням служби у справах дітей Дніпровської райдержадміністрації за заявою рідної бабусі позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та самої позивачки ОСОБА_1 , яка до потрапляння до закладу проживала разом з матір`ю ОСОБА_2 , її співмешканцем ОСОБА_6 та молодшою сестрою ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 . Зі слів позивачки ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 та її співмешканець ОСОБА_6 постійно ображали та принижували її. Після сварок позивачка ОСОБА_1 постійно тікала до рідної бабусі, ОСОБА_3 , зверталася до неї за допомогою, жалілась, що у родині їй погано, батьки часто п`ють, курять, сваряться, не звертають увагу на її здоров`я, не цікавляться її навчанням. Після останньої сварки з батьками ОСОБА_1 потрапила в лікарню з діагнозом «Гастрит» та її лікуванням займалася рідна бабуся ОСОБА_3 . Коли позивачку виписали з лікарні вона категорично відмовилася повертатися додому та спілкуватися з матір`ю, у зв`язку з чим разом з бабусею і звернулася з заявами до Комунальний заклад «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області з проханням допомогти захистити дитину та в подальшому оформити над нею опіку. За час перебування ОСОБА_1 у закладі мати ОСОБА_2 відвідувала її чотири рази, але спілкування кожного разу були нетривалі та закінчувалися сварками та істериками у позивачки. Мати, ОСОБА_2 з заявою про повернення дитини до служби у справах дітей Дніпровської райдержадміністрації не зверталася (а.с.9-10).

Крім того, відповідно до характеристики з навчального закладу Державного професійно-технічного навчального закладу «Дніпровське вище професійне училище будівництва» позивачка ОСОБА_1 навчається в училищі з 01 вересня 2019 року за професією «Кухар, кондитер,офіціант», з терміном навчання три роки та за час навчання мати ОСОБА_2 батьківські збори не відвідувала та навчанням доньки не цікавилася, впливу на доньку не має (а.с.8).

В матеріалах справи наявне попередження Служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації, згідно з яким ОСОБА_2 вже була попереджена щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та лікування дітей та особисто ознайомлена та попереджена, що у разі невиконання батьківських обов`язків, будуть використані міри адміністративного впливу щодо неї (а.с.11).

Також, орган опіки та піклування виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області 17 лютого 2012 року надали рішення про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав стосовно її доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , згідно я яким члени комісії прийшли до висновку, що мати дитини не підтримує зв`язок із донькою, не цікавляться станом її здоров`я та не приймає участі в її вихованні. А також фінансово не забезпечує дитину, у зв`язку з чим прийшли до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с.51).

Наразі ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.52).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, що узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 420/1753/18 (провадження № 61-22933св19) від 14 травня 2020 року.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У відповідності з принципами Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, які виходячи з ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства: дитина для повного та гармонійного розвитку її особи потребує любові і розумі Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батька усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина повинна бути захищена від усіх форм недбалого ставлення, жорстокості.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що відповідачка по справі ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зібраними у справі доказами стверджується, що відповідачка не здійснювала належного батьківського піклування, не виконувала своїх батьківських обов`язків, не займалася вихованням доньки, не виявляли будь-якого інтересу до неї, проживала окремо, що свідчить про те, що вона самоухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків.

З висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав вбачається, що відповідачка з донькою не проживали разом з 2017 року, не піклувалася про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляла байдуже ставлення до долі дитини.

За таких обставин справи суд приходить до висновку, що відповідачка не виконувала належним чином своїх батьківських обов`язків, не займалася вихованням доньки, не дбала про її здоров`я, що є підставою для позбавлення її батьківських прав, а тому задовольняє позов.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави повинно бути стягнуто судовий збір в сумі 908 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 2, 6, 7, 15, 17-19, 164, 165 Сімейного кодексу України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судом законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ст.ст. 12, 13, 76, 130, 141, 223, 263-268,280-282, 354, 355 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити громадянку України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Озерянська Ж.М.