Справа № 236/2886/20
Провадження № 2/236/28/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

за участі секретаря судового засідання Теліуса С.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Лиман цивільну справу (в порядку загального позовного провадження) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним укладеного між позивачем та відповідачем договору про припинення зобов`язання переданням відступного від 14.01.2020, визнання права власності позивача на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

До Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним укладеного між позивачем та відповідачем договору про припинення зобов`язання переданням відступного від 14.01.2020, визнання права власності позивача на земельну ділянку.

Позивач зазначає, що 16.01.2017 ним були позичені ОСОБА_3 готівкові кошти в сумі 35000,00 грн., позичальник зобов`язався повернути кошти у строк до 01.01.2020 в повному обсязі. Про отримання грошей в борг відповідачем 16.01.2017 складена розписка. При цьому в розписці зазначено, що у разі невиконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань він передає ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,09 га, кадастровий номер :04:000:0617, розташовану за межами сел. Ярова Краснолиманського району Донецької області.

ОСОБА_3 до 01.01.2020 не повернув позичених коштів ОСОБА_2 , запропонував припинити зобов`язання переданням відступного (згідно зі ст. 600 ЦК України). 14.01.2020 позивач та відповідач уклали між собою договір про припинення зобов`язання переданням відступного, ними складено акт приймання передачі земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0617, позивач повернув відповідачу оригінал розписки від 16.01.2017, відповідач передав позивачу правовстановлюючі документи на земельну ділянку.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звертались до нотаріуса для посвідчення укладеного між ними договору про припинення зобов`язання переданням відступного від 14.01.2020, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій.

Державним реєстратором речових прав на нерухоме майно також було відмовлено сторонам у вчиненні реєстраційних дій, оскільки відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір не підлягає державній реєстрації.

Згадана земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_3 , не була відчужена будь-яким третім особам, не перебуває у спорі чи під забороною, не перебуває у податковій заставі, вільна від претензій будь-яких третіх осіб.

Позивач вказує, що передання відступного є одним із способів припинення зобов`язання за згодою сторін, в даному випадку сторони дійшли згоди про те, що замість повернення позичених коштів відповідач передає позивачу належну земельну ділянку.

З огляду на таке, позивач просив суд визнати дійсним укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір про припинення зобов`язання переданням відступного від 14.01.2020, визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0617.

За змістом ст. 27 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, яка носить загальний характер, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Водночас відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

ОСОБА_2 заявив до ОСОБА_3 позовні вимоги, пов`язані з переходом права власності на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку, розташовану за межами сел. Ярова Краснолиманського району (на теперішній час Краматорський район, Лиманська об`єднана територіальна громада) Донецької області.

За таких обставин цивільна справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Краснолиманського міського суду Донецької області.

Ухвалою судді від 03.09.2020 позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою судді від 26.10.2020 було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним укладеного між позивачем та відповідачем договору про припинення зобов`язання переданням відступного від 14.01.2020, визнання права власності позивача на земельну ділянку, у справі призначено підготовче судове засідання.

Підготовче засідання судом було неодноразово відкладено з причин неприбуття до суду позивача та відповідача. Під час підготовчого засідання, здійсненого 11.05.2021 за участі позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_1 , спір між сторонами врегульовано не було, за клопотанням позивача було витребувано від відповідача додаткові докази (оригінал боргової розписки), за клопотанням представника відповідача було долучено до матеріалів справи додаткові письмові докази щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0617; на підставі ч.7 ст. 81 ЦПК України судом витребувано додаткові докази зі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

Справу призначено до судового розгляду на 07.06.2021, з причини ненадання витребуваних доказів відповідачем розгляд справи відкладено на 14.06.2021.

Позивач ОСОБА_2 для участі в судовому засіданні щодо розгляду справи по суті не прибув, надав до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 для участі в судовому засіданні щодо розгляду справи по суті не прибув, надав до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення вимог позивача, довіреністю уповноважив Кулика В.М здійснювати представництво його інтересів в суді.

Представник відповідача ОСОБА_1 під час судового розгляду погодився з вимогами позивача, пояснив, що ОСОБА_3 з певних причин не зміг виконати свої зобов`язання перед позивачем з приводу повернення позичених коштів, на теперішній час не заперечує проти визнання права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 ..

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом під час розгляду цивільної справи № 236/2886/20 були досліджені письмові докази, пропоновані сторонами.

Зі змісту досліджених доказів вбачається, що 16.01.2017 ОСОБА_3 склав розписку, згідно з якою підтвердив факт отримання ним у позику від ОСОБА_2 кошти в на суму 35000,00 грн., позивальник зобов`язався повернути ці гроші у строк не пізніше 01.01.2020. У тексті розписки зазначено, що в разі, якщо ОСОБА_3 не поверне позичені кошти, він зобов`язується передати ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером як відступне.

Згідно з державний актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 645932від 23.12.2010 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0900 га, розташованої за межами населеного пункту сел. Ярова Краснолиманського району Донецької області, призначеної для індивідуального дачного будівництва (а.с.4).

Така ж інформація вбачається зі змісту наданого представником відповідача витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-017 від 19.07.2017 (щодо земельної ділянки площею 0,0900 га, кадастровий номер :04:000:0617, розташованої за межами АДРЕСА_1 , призначеної для індивідуального дачного будівництва (а.с.56-58).

ОСОБА_3 до 01.01.2020 не повернув позичених коштів ОСОБА_2 , запропонував припинити зобов`язання переданням відступного (згідно зі ст. 600 ЦК України). 14.01.2020 позивач та відповідач уклали між собою договір про припинення зобов`язання переданням відступного (а.с.5), згідно з котрим кредитор висловив згоду на передачу йому земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0617 взамін сплати боржником боргу в розмірі 35000,00 грн. за розпискою від 16.01.2017; при цьому виконання сторонами цього договору означає, що зобов`язання, передбачене розпискою від 16.01.2017 з приводу сплати ОСОБА_3 ОСОБА_2 коштів у розмірі 35000,00 грн. вважається припиненим.

Сторонами 14.01.2020 складено акт приймання передачі земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0617 (а.с.6), позивач повернув відповідачу оригінал розписки від 16.01.2017, відповідач передав позивачу правовстановлюючі документи на земельну ділянку, ці обставини визнаються обома сторонами.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звертались до приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Меркулова П.Ю., просили посвідчити нотаріально укладений між позивачем та відповідачем 14.01.2020 договір про припинення зобов`язання передачею відступного. Постановою від 14.01.2020 приватний нотаріус відмовив заявникам у вчинення нотаріальних дій, оскільки сторони не надали нотаріусу основний нотаріально посвідчений правочин, лише надали розписку від 16.01.2017 (а.с.8).

Представник відповідача ОСОБА_1 звертався до державного реєстратора прав на нерухоме майно Слов`янської міської ради Донецької області для реєстрації речового права на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0617. Постановою державного реєстратора від 28.01.2020 № 50836797 відмовлено у державній реєстрації речового права на земельну ділянку, оскільки подані заявником документи (договір про припинення зобов`язання переданням відступного, інші документи) не підлягають реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.8).

Крім того, ОСОБА_2 у підготовчому засіданні повідомив суду, що раніше він не звертався за судовим захистом свого порушеного права, не подавав позову до ОСОБА_3 з приводу стягнення суми заборгованості за договором позики. Натомість офіційний вебсайт «Судова влада України» (режим доступу: https://court.gov.ua/fair/) у відкритому доступі містить інформацію щодо розгляду Слов`янським міськрайонним судом Донецької області у 2020 році цивільної справи № 243/13873/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 35000,00 грн., рішенням суду першої інстанції від 20.02.2020 позовні вимоги були задоволені, постановою Донецького апеляційного суду від 28.07.2020 вказане судове рішення залишено без змін.

Ухвалою суду від 11.05.2020 на підставі ч.7 ст. 81 ЦПК України витребувано зі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області належним чином засвідчену копію рішення суду від 20.02.2020, ухваленого у справі № 243/13873/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, належним чином засвідчену копію постанови Донецького апеляційного суду від 28.07.2020 у справі № 243/13873/19.

Зі змісту отриманих на запит суду копій судових рішень вбачається, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20.02.2020 у справі № 243/13873/19 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою, стягнуто з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 35000,00 грн., вирішено питання розподілу між сторонами судових витрат (а.с.78-79). У зазначеному рішенні суд не прийняв доводи відповідача про виконання ним боргового зобов`язання шляхом укладення з позивачем 14.01.2020 в простій письмовій формі договору щодо припинення зобов`язання переданням відступного (земельної ділянки) взамін сплати боргу на суму 35000,00 грн., суд зазначив, що у такий спосіб сторони намагаються легалізувати перехід права власності на земельну ділянку шляхом ухвалення відповідного судового рішення. Постановою Донецького апеляційного суду від 28.07.2020 у справі № 243/13873/19 апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 було відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішуючи заявлені позивачем вимоги по суті, суд виходить з такого.

Нормами ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу (ЦК) України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Під час розгляду справи встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існують правовідносини, які виникли з договору позики та врегульовані положеннями параграфу 1 гл. 71 розд. ІІІ Книги п`ятої ЦК України.

Положеннями ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Зі змісту укладеного між сторонами договору, оформленого у вигляді розписки, вбачається, що предметом позики є грошові кошти у сумі 35000,00 грн. З огляду на це, у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення саме такої суми грошових коштів (суми позики) позивачеві. При цьому на час розгляду справи у суді сума боргу відповідачем не повернута, що сторонами не спростовується.

Водночас відповідно до ст. 600 ЦК України зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Домовленість сторін про припинення зобов`язання шляхом передачі відступного оформлюється договором, форма якого залежить від вартості відступного, моменту його передачі,суб`єктного складу зобов`язання (ст. 205-209 ЦК України). У відповідних випадках такий договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст. 210, 640 ЦК України).

За змістом ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відтак, договір (в розглядуваному випадку укладений між позивачем і відповідачем договір від 14.01.2020 про припинення зобов`язання переданням відступного) є правочином.

Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. (ч.4 ст. 203 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Укладений між позивачем і відповідачем договір від 14.01.2020 про припинення зобов`язання переданням відступного за своїм змістом стосується передачі права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0617 від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ..

За змістом ст. 125 Земельного кодексу (ЗК) України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 ЗК України).

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, речові права на нерухоме майно, похідні від права власності. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення (ст. 5 цього ж Закону).

Відповідно до ст. 132 ЗК України угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Такі угоди повинні містити: назву сторін (прізвище, ім`я та по батькові громадянина, назва юридичної особи); вид угоди; предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо); документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); договірну ціну; права та обов`язки сторін; кадастровий номер земельної ділянки; момент переходу права власності на земельну ділянку.

Аналіз зазначених положень чинного законодавства України дозволяє дійти висновку про те, що укладений між позивачем і відповідачем договір від 14.01.2020 про припинення зобов`язання переданням відступного (предметом якого є земельна ділянка) підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Водночас, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» висловлені правові позиції, згідно з якими, вирішуючи спір про визнання правочину, що підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та

обов`язків для сторін.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

ОСОБА_2 заявлені до ОСОБА_3 вимоги про визнання дійсним правочину від 14.01.2020 щодо передачі відступного за договором позики, за яким відповідач передає позивачу земельну ділянку, натомість чинним законодавством не передбачено можливості визнання дійсними договорів, що підлягають нотаріальному посвідченню й державній реєстрації.

Під час розгляду справи не було встановлено наявності підстав, передбачених ст. 218 ЦК (заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину, укладення правочину в усній формі замість встановленої законом письмової форми) чи ст. 220 ЦК (повне чи часткове виконання договору та ухилення однієї зі сторін від нотаріального посвідчення договору), котрі б зумовлювали визнання договору дійсним у судовому порядку.

Отже, вимога ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним укладеного між позивачем та відповідачем договору про припинення зобов`язання переданням відступного від 14.01.2020 не підлягає задоволенню.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Оскільки судом не була задоволена вимоги ОСОБА_2 щодо визнання договору (правочину) дійсним, то похідна від цієї вимоги вимога про визнання права власності позивача на земельну ділянку також не підлягає задоволенню.

Водночас слід зауважити, що позивач не позбавлений можливості захистити своє порушене право на отримання коштів від ОСОБА_3 за договором позики шляхом отримання виконавчого документа на виконання рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20.02.2020 у справі № 243/13873/19, відкриття виконавчого провадження, звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна (земельну ділянку), належну відповідачу, отримання коштів внаслідок примусової реалізації майна відповідача (ст. 48, 50,55,56, 61 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 судом не було задоволено, то судові витрати в цій справі слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 3.11,14,15,16, 203,209,210,220,328,526,600,626,640,1046,1049 Цивільного кодексу України, ст.3,4,10,12,13, 19, 133,141,258,259, 264,265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним укладеного між позивачем та відповідачем договору про припинення зобов`язання переданням відступного від 14.01.2020, визнання права власності позивача на земельну ділянку відмовити.

Судові витрати в цивільній справі покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із п/п. 15.5) п.15 розд. XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст цього рішення суду виготовлений 14.06.2021.

Суддя