Справа №443/1149/16-ц
Провадження №2/443/82/21
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

24 травня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Костишин У.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

за участю:

позивача ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 48 828,93 грн.

Стислий виклад позиції сторін.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що він передав ОСОБА_2 кошти у розмірі 23 000,00 грн., що підтверджується борговою розпискою від 28.02.2014, які відповідач зобов`язувався віддати до 28.08.2014. Станом на 04.07.2016 заборгованість відповідача перед позивачем становить 48 828,93 грн. з урахуванням інфляції за весь період прострочення, 3 відсотків річних та процентів від суми позики. У зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

В судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 , який позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не прибув, клопотання про відкладення судового засідання не подав.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 22.07.2016 відкрито провадження у справі, а справу призначено до попереднього судового засідання на 01.08.2016 /а.с.11/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 01.08.2016 розгляд справи відкладено на 09.08.2016 у зв`язку з неявкою сторін /а.с. 14/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 09.08.2016 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін /а.с.18/.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 12.09.2017 головуючим суддею визначено І.І. Ціпивко /а.с.23/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 26.10.2017 матеріали справи прийнято до провадження. Справу призначено до судового розгляду на 20.11.2017 /а.с.25/.

22.11.2017 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відрядженні / а.с.30/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 18.12.2017 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 05.01.2018 /а.с.35/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 05.01.2018 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 07.02.2018 /а.с.36/.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 04.08.2020 головуючим суддею визначено Р.Г. Равлінка /а.с. 52/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 08.09.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до відкрито судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 30.10.2020 /а.с.57-58/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 30.10.2020 справу розглядом відкладено на 11.03.2021 у зв`язку з неявкою сторін / а.с.65/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 11.03.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Справу призначено до розгляду на 24.05.2021 /а.с.75-76/.

Розгляд справи по суті відбувся 24.05.2021 за участі позивача ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що згідно розписки від 28.02.2014 ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 23 000,00 грн., які зобов`язується повернути у повній вартості на протязі шести місяців та за кожний місяць користування оплатити ОСОБА_1 1 000,00 грн./а.с.4/

Відповідачем умови договору позики не виконано, отримані у позику грошові кошти не повернуто. Строк користування позикою, встановлений договором, сплив 28.08.2014.

Згідно розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції, який зроблено позивачем, сума заборгованості становить 38 334,20 грн./а.с.5/

Згідно розрахунку процентів, який зроблено позивачем, сума заборгованості становить 1 271,29 грн./а.с.6/

Згідно розрахунку суми процентів в порядку ст. 1048 ЦК України - облікова ставка НБУ, який зроблено позивачем, сума заборгованості становить 9 223,44 грн./а.с.7/

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Нормою ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. 28.02.2014 ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 23 000,00 грн. та зобов`язувався їх повернути на протязі шести місяців, з оплатою відсотків за користування коштами у розмірі 1 000,00 грн. в місяць. ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі передав ОСОБА_2 у користування на строк до 28.08.2014 грошові кошти у сумі 23 000,00 грн. ОСОБА_2 зі свого боку умови договору позики не виконав, оскільки отриманні у тимчасове користування кошти не повернув, а термін їх повернення сплив. Внаслідок цього, право ОСОБА_1 на повернення своєї власності, з відсотками за користування грішми у розмірі, визначеному ст. 625 ЦК України, а також суми інфляційного збільшення боргу, порушено, а тому підлягає судовому захисту.

Згідно частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом ( ч.2 ст. 625 ЦК України).

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами.

Перевіряючи відповідність наведеного позивачем розрахунку заборгованості, суд встановив наступне. Здійснюючи нарахування 3% річних з 01.09.2014 по 04.07.2016, позивач вірно зазначив, що кількість днів прострочення становить 673 днів. Відтак, 3% річних за період часу з 01.09.2014 по 04.07.2016 складає 1 271,29 грн. (з 01.09.2014 до 31.12.2015 -23 000,00 грн. x 3 % x 487 (кількість днів у періоді) : 365 : 100 = 920,63 грн.; з 01.01.2016 до 04.07.2016 - 23 000,00 грн. x 3 % x 186 (кількість днів у періоді) : 366 : 100 = 350,66 грн.)

Стосовно розрахунку суми інфляційних втрат, судом також перевірено відповідність розрахунку і встановлено, що розмір інфляційних втрат за період з 01.09.2014 по 04.07.2016 становить 15 257,53 грн., а не 15 334,20 грн. з огляду на наступне.

Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100. ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення. ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період IIc (102,90 : 100) x (102,40 : 100) x (101,90 : 100) x (103,00 : 100) x (103,10 : 100) x (105,30 : 100) x (110,80 : 100) x (114,00 : 100) x (102,20 : 100) x (100,40 : 100) x (99,00 : 100) x (99,20 : 100) x (102,30 : 100) x (98,70 : 100) x (102,00 : 100) x (100,70 : 100) x (100,90 : 100) x (99,60 : 100) x (101,00 : 100) x (103,50 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) = 1.66337105

Інфляційне збільшення:23 000,00 x 1.66337105 - 23 000,00 = 15 257,53 грн. (вересень 2014- 102,90 грн.; жовтень 2014 - 102,40 грн.; листопад 2014 - 101,90 грн.; грудень 2014 - 103,00 грн.; січень 2014 - 103,10 грн.; лютий 2015-105,30 грн.; березень 2015-110,80 грн.; квітень 2015-114,00 грн.; травень 2015-102,20 грн.; червень 2015-100,40 грн.; липень 2015-99,00 грн.; серпень 2015- 99,20 грн.; вересень 2015-102,30 грн.; жовтень 2015-98,70 грн.; листопад 2015-102,00 грн.; грудень 2015-100,70 грн.; січень 2016-100,90 грн.; лютий 2016-99,60 грн.; березень 2016-101,00 грн.; квітень 2016-103,50 грн.; травень 2016-100,10 грн.; червень 2016-99,80 грн.)

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення коштів в сумі 9 223,44 грн. за період з 01.09.2014 по 04.07.2016 розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України на підставі ст. 1048 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оскільки розмір плати за користування позикою встановлено договором (1 000,00 грн в місяць на протязі шести місяців), тому у позивача мається право на отримання від відповідача процентів за користування позикою, у розмірі 6 000,00 грн. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Постановою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі №375/998/15-ц роз`яснено, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, проценти за користування коштами повинні нараховуватись за час існування договірних відносин в межах строку позики, в даному випадку з 28.02.2014 по 28.08.2014, після чого на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позикодавець має право вимагати повернення суми боргу в рахуванням 3 % річних та суми інфляційних втрат.

Відтак, позовна вимога щодо позовної вимоги про стягнення коштів в сумі 9 223,44 грн. за період з 01.09.2014 по 04.07.2016 розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України на підставі ст. 1048 ЦК України до задоволення не підлягає.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд стягує проценти в межах заявлених вимог згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України у розмірі 6 000,00 грн.

. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З врахуванням вищенаведеного позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивач підлягає стягненню заборгованість у розмірі 45 528,82 грн., з яких 23 000,00 грн - сума основного боргу за договором позики, 6 000,00 грн. - сума відсотків встановлених договором позики, інфляційні втрати за період з 01.09.2014 по 04.07.2016 у розмірі 15 257,53 грн. та 3 відсотки річних за період з 01.09.2014 по 04.07.216 у розмір 1 271,29 грн., а всього 45 528,82 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 45 528 (сорок п`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім гривень) 82 коп.

В решті заявлених позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31.05.2021.

Суддя Р.Г. Равлінко