провадження 2/201/66/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , треті особи управління-служба в справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради і Дніпровська міська рада про виділення частки домоволодіння в натурі із спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 жовтня 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6

про виділення частки домоволодіння в натурі із спільної часткової власності, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач у своєму позові та з представником посилалися на те, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20 лютого 1998 року на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка домоволодіння АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована і мешкає зі своєю сім`єю, інша частина цього будинку належить відповідачам: 22/100 частки належить ОСОБА_2 , по 7/50 часток ОСОБА_4 і ОСОБА_7 кожній, 12/100 ОСОБА_8 і 13/100 ОСОБА_6 .. Як свідчать дані технічних паспортів вказаного домоволодіння будинок власниками фактично поділено на різні частки і склався сталий порядок користування будинком і спорудами, їх частки визначені, були добудови і частки змінювалися, переходила спадщина, перереєстрація будинку відповідно до часток; зараз вже все визначилося, частки є сталими і стало питання про поділ домоволодіння в натурі відповідно до часток власності; звернулася до спеціалістів, отримали висновок про можливість такого поділу, але оформити такі правовстановлюючі документи на цей будинок зараз неможливо через певні неузгодження з відповідачами, не всі відповідачі бажають здійснити поділ майна в натурі; позивач мешкає та зареєстровані у вказаному будинку своєю сім`єю, користуються вказаним будинком, вони цей будинок обслуговують, роблять ремонти, але належним чином поділ в натурі будинку не оформлено, не оформлені належним чином і документи стосовно такої перереєстрації право власності на цей будинок. Звернулися до відповідачів з питанням вирішити це в позасудовому порядку, але відповіді отримано не було. Позивач просив поділити вказане домоволодіння з урахуванням висновку експертизи та виділити в натурі її частину цього домоволодіння відповідно до часток власності, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та/або їх представники в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, вказаним фактично позовні вимоги не визнали і не заперечували проти розгляду справи без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних відповідачів згідно ст. 223 ЦПК України.

Представники третіх осіб управління-служби в справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради і Дніпровської міської ради фактично позовні вимоги не визнали, вимог до них не має, не заперечували проти розгляду справи без їх участі.

З`ясувавши думку сторін, третіх осіб, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20 лютого 1998 року на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка домоволодіння АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована і мешкає зі своєю сім`єю, інша частина цього будинку належить відповідачам: 22/100 частки належить ОСОБА_2 , по 7/50 часток ОСОБА_4 і ОСОБА_7 кожній, 12/100 ОСОБА_8 і 13/100 ОСОБА_6 .. Як свідчать дані технічних паспортів вказаного домоволодіння будинок власниками фактично поділено на різні частки і склався сталий порядок користування будинком і спорудами, їх частки визначені, були добудови і частки змінювалися, переходила спадщина, перереєстрація будинку відповідно до часток; зараз вже все визначилося, частки є сталими і стало питання про поділ домоволодіння в натурі відповідно до часток власності; звернулася до спеціалістів, отримали висновок про можливість такого поділу, але оформити такі правовстановлюючі документи на цей будинок зараз неможливо через певні неузгодження з відповідачами, не всі відповідачі бажають здійснити поділ майна в натурі; позивач звернулася до відповідачів з питанням вирішити поділ в натурі в позасудовому порядку, але відповіді отримано не було.

Відповідачі не мають наміру робити будь-які дії, направлені на поділ домоволодіння в натурі. Вирішити в іншому порядку це питання позивач не може, відповідачі проти цього заперечують. На своїх вимогах сторони наполягали. В добровільному порядку питання не вирішене, виник спір, тому позивач вимушений звернутися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Судом з`ясовано, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20 лютого 1998 року на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка домоволодіння АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована і мешкає зі своєю сім`єю, інша частина цього будинку належить відповідачам: 22/100 частки належить ОСОБА_2 , по 7/50 часток ОСОБА_4 і ОСОБА_7 кожній, 12/100 ОСОБА_8 і 13/100 ОСОБА_6 ..

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55. Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 вказаної Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України. Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Судом було з`ясовано, що з метою реалізації наданих позивачеві, як власнику частини спірного домоволодіння, позивач має намір виділити частину домоволодіння в натурі, оскільки дійти згоди добровільного і мирного спільного користування, розпорядження та володіння майном відповідачі між собою та позивачем не можуть, що унеможливлює вільну реалізацію прав та обов`язків позивача ј часткою її власності. Факт того, що позивач не може дійти спільної мови щодо користування, розпорядження та володіння спільним майном із відповідачами підтверджується тим, що позивач неодноразово зверталась до відповідачів із проханнями про підписання договору про виділення частки в натурі, який би був нотаріально посвідчений, проте це призводить лише до суперечки та непорозуміння між ними, оскільки не всі відповідачі розуміють значення проведення даної дії та наслідки укладення вказаного договору.

Положеннями ч. 1 ст. 364 ЦК України «Виділ частки із майна, що є у спільній »вій власності», закріплене право співвласника на виділу натурі частки із майна, що є у частковій власності. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України «Поділ майна, що є у спільній ній власності», майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в між співвласниками за домовленістю між ними. При виділенні в натурі частки із її часткової власності, право спільної часткової власності припиняється.

Поділ майна, що знаходиться у спільній власності, допускається тільки в тому випадку, коли це можливо без збитку для призначення цього майна. Відповідно до цього у п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», з доповненнями і змінами, зазначено, що поділ права спільної власності на житловий будинок можливий, якщо кожній із сторін може бути виділена окрема частина будинку з самостійним виходом. При неможливості виділу частки будинку в натурі, суд вправі за заявленим про це позовом установити порядок користування окремими приміщеннями. При цьому окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні співвласників спільної часткової власності.

Судом встановлено, що частка, яку необхідно виділити позивачу з майна, що перебуває у частковій власності є відокремленою, тому її виділ в натурі об`єктивно можливий. Відповідно до Акту «конкретного користування об`єктом нерухомого майна» ( АДРЕСА_1 ) від 04 вересня 2017 року позивачу на підставі ввідоцтва про право на спадщину 20 лютого 1998 року належить ј частка домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходяться: житловий будинок літ. Б-1, веранда 6-1, веранда літ. б1 - 1 площею 93.6 кв. м., житловою площею 35.9 кв. м., ганок літ б. 2, вбиральня літ. П, літ. Г, літ. У, споруди № 5, № 9. За технічними показниками 1/4 частина об`єкта є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі. Отже, виділення частки в не створить перешкод та незручностей відповідачам в користуванні належними частками майна.

Відповідно до призначеної судом і проведеної експертизи від 07 травня 2020 року виходячи зі сталого та фактичного порядку користування домоволодінням, технічних характеристик забудови домоволодіння та відповідно до нормативно-правових актів з технічної точки зору можливо виділити в натурі ОСОБА_1 з домоволодіння АДРЕСА_1 її частку ј власності у складі: будинок літ. Б-1 з верандою літ. б-1, веранда літ. б1-1, ганок літ. б-2, вбиральня літ. П, споруди огорожі № 5 і № 9 та споруди загального користування № 1. Всього загальна вартість співвласника ОСОБА_1 разом з господарськими будівлями та дворовими спорудами складає 240 257 грн. 70 коп. Іншим співвласникам домоволодіння АДРЕСА_1 належить: 22/100 частки вказаного домоволодіння у власності ОСОБА_2 , 7/50 часток у власності ОСОБА_4 , 7/50 часток у власності ОСОБА_7 , 12/100 часток у власності ОСОБА_8 , 13/100 у власності ОСОБА_6 ..

З огляду на вищевикладені приписи чинного законодавства України наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. … Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі. Тому якщо власник або співвласник будинку зведенням будівель і споруд погіршує права решти учасників спільної власності чи інших осіб, у тому числі погіршує для них екологічну ситуацію, то вони відповідно до ст. ст. 55, 124 Основного Закону та інших актів законодавства мають право заявляти в суді вимоги до знесення цих будівель і споруд (незалежно від того, зводились вони з відповідного дозволу чи без нього) або усунення допущених порушень іншим шляхом.

Не може суд прийняти до уваги не визнання відповідачами позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджені.

У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про власність», ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежним йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на наведене та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог та підстав, на які посилаються позивачі у позові, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити і виходячи зі сталого та фактичного порядку користування домоволодінням, технічних характеристик забудови домоволодіння та відповідно до нормативно-правових актів з технічної точки зору виділити в натурі ОСОБА_1 з домоволодіння АДРЕСА_1 її частку ј власності у складі: будинок літ. Б-1 з верандою літ. б-1, веранда літ. б1-1, ганок літ. б-2, вбиральня літ. П, споруди огорожі № 5 і № 9 та споруди загального користування № 1. Всього загальна вартість співвласника ОСОБА_1 разом з господарськими будівлями та дворовими спорудами складає 240 257 грн. 70 коп. Іншим співвласникам домоволодіння АДРЕСА_1 належить: 22/100 частки вказаного домоволодіння у власності ОСОБА_2 , 7/50 часток у власності ОСОБА_4 , 7/50 часток у власності ОСОБА_7 , 12/100 часток у власності ОСОБА_8 , 13/100 у власності ОСОБА_6 .

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 7, 8, 19, 21, 41, 55, 58, 124, 129, 129-1, 140, 144 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 15, 16, 183, 316, 317, 319, 321, 328, 331, 356, 357, 358, 364, 367, 391, 392 ЦК України, ст. 9, 19, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Виходячи зі сталого та фактичного порядку користування домоволодінням, технічних характеристик забудови домоволодіння та відповідно до нормативно-правових актів з технічної точки зору виділити в натурі ОСОБА_1 з домоволодіння АДРЕСА_1 її частку ј власності у складі: будинок літ. Б-1 з верандою літ. б-1, веранда літ. б1-1, ганок літ. б-2, вбиральня літ. П, споруди огорожі № 5 і № 9 та споруди загального користування № 1. Всього загальна вартість співвласника ОСОБА_1 разом з господарськими будівлями та дворовими спорудами складає 240 257 грн. 70 коп.

Іншим співвласникам домоволодіння АДРЕСА_1 належить: 22/100 частки вказаного домоволодіння у власності ОСОБА_2 , 7/50 часток у власності ОСОБА_4 , 7/50 часток у власності ОСОБА_7 , 12/100 часток у власності ОСОБА_8 , 13/100 у власності ОСОБА_6 .

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 10 лютого 2020 року.

Суддя -