Житомирський апеляційний суд
Справа №2-3762/02 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №2-3762/02 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Лужинецького П.В., заінтересована особа ОСОБА_2 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, постановлену 03 грудня 2020 року суддею Вдовиченко Т.М. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

06 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив: поновити строк для подання скарги; визнати неправомірними дії державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Лужинецького П.В. (далі Державний виконавець Лужинецький П.В.) щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів за 2018 рік згідно довідки від 13 вересня 2019 року №5/10716770; зобов`язати Державного виконавця Лужинецького П.В. здійснити належний розрахунок заборгованості у відповідності до вимог законодавства по виконавчому листу №2-3762 від 28 листопада 2002 року; закрити виконавче провадження за закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення та відсутністю заборгованості.

В обґрунтування скарги зазначав, що дії державного виконавця по нарахуванню заборгованості по сплаті аліментів за 2018 рік є незаконними, оскільки такі розрахунки не відповідають дійсності та Інструкції з організації примусового виконання рішень, нормам Сімейного кодексу України, а розмір заборгованості має бути перерахований відповідно до закону.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2020 року провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у відкритті провадження.

Вважає, що суд безпідставно відкрив провадження за скаргою з огляду на пропуск ОСОБА_1 строку її подання та відсутність клопотання про визнання поважною причини пропуску такого строку. Її заява про відмову у задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку на звернення до суду щодо оскарження дій державного виконавця та залишення скарги без розгляду не розглянута судом. Тому вважає, що у зв`язку з незаконністю відкриття провадження у справі будь-яке судове рішення похідного характеру є також незаконним.

Вказала про відсутність встановленого законом правонаступництва державних виконавців один за одним (у даному випадку ОСОБА_3 за ОСОБА_4 ), які перебувають у самостійних трудових правовідносинах з органом ДВС, який не є учасником справи, і несуть персональну відповідальність за свої дії і рішення.

Вважає висновок судді, що довідка-розрахунок від 13 вересня 2019 року №5/10716770 втратила свою чинність з моменту видачі довідки № 17 від 03 грудня 2020 року, таким, що суперечить ч.13 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», у відповідності до якої довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Така довідка видається за встановленою формою і є дійсною протягом одного місяця з дня її видачі.

Тому, вважає, що довідка-розрахунок Державного виконавця Шоботенко Л.В. від 03 грудня 2020 року № 17, яка видана в довільній формі, є неналежним й недопустимим доказом у справі. Також, вказала, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що вона зверталася в 2020 році до органу ДВС з вимогою про видачу довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів № 17 від 03 грудня 2020 року, якою, на її думку, фактично виправлено підсумок заборгованості, встановлений у довідці-розрахунку від 13 вересня 2019 року, про що, у порушення абз. 3 ч.3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відсутня відповідна постанова державного виконавця.

Крім того, вказала, що скаржник не звертався до суду з предметом спору про визначення розміру заборгованості по сплаті аліментів, тому питання про розмір заборгованості за скаргою боржника на дії державного виконавця виходить за межі предмету спору й не констатує собою відсутність предмету спору щодо незаконності дій державного виконавця. Проте, в оскаржуваній ухвалі судом встановлено новий розмір заборгованості по сплаті аліментів, тобто суд вийшов за межі предмету спору у цій справі.

Також, на її думку, довідки державного виконавця не повинні бути підставою для закриття судом провадження у цій справі.

У відзиві ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, ОСОБА_1 не визнав, посилаючись на безпідставність її доводів.

Начальник Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській обсласті Пригунов В. (далі начальник Відділу Пригунов В.В.) просив розглядати апеляційну скаргу без представника виконавчої служби.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Матеріали справи свідчать, що на виконанні у Бердичівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебував виконавчий лист №2-3762 від 28.11.2002, виданий Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку ОСОБА_1 , але не менше половини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 06.11.2002 і до повноліття дитини.

05.06.2019 постановою державного виконавця Лужинецького П.В. виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа закінчено (а.с. 5 зв. т.1).

14.06.2019 та 24.06.2019 стягувач ОСОБА_2 звернулась до начальника Відділу Пригунова В.В. з клопотанням і скаргою відповідно, у яких просила скасувати постанову державного виконавця від 05.06.2019 та здійснити перевірку повноти примусового виконання виконавчого провадження №10716770 (а.с. 166, 170-171 т.1). У цих заявах стягувач зазначала про отримання боржником доходу в сумі 599800 грн, про який державний виконавець не був обізнаний.

За наслідками звернення стягувача, начальником відділу Пригуновим В.В. постановою від 15.08.2019 скасовано документ «Постанова про закінчення виконавчого провадження» від 05.06.2019, що видав ОСОБА_4 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3762, виданого 28.11.2002 (а.с. 169 т.1).

13.09.2019 державним виконавцем Лужинецьким П.В. складена довідка - розрахунок №5/10716770, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 станом на 13.09.2019 за виконавчим листом №2-3762 від 28.11.2002 становить 106121,60 грн (а.с.3 т.1).

11.10.2019 боржник ОСОБА_1 звернувся до начальника Відділу Пригунова В.В. зі скаргою, у якій, не погоджуючись з нарахованою йому заборгованістю по аліментам, просив вжити заходів до державного виконавця Лужинецького П.В. щодо проведення належного розрахунку заборгованості по виконавчому провадженні та закінчити виконавче провадження відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 4 т.1). У скарзі він зазначив, що є фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку, а сума зазначена у декларації про доходи за 2018 рік не є чистим його доходом.

Листом №52152 від 22.10.2019 начальник Відділу Пригунов В.В. повідомив боржника про відсутність підстав для задоволення його скарги у зв`язку із наявністю у нього заборгованості по аліментах, до якого будо додано копію постанов державного виконавця від 05.06.2019 та від 15.08.2019 (а.с.5 т.1).

До матеріалів скарги ОСОБА_1 надав конверт зі штампом пошти 25.10.2019 (а.с. 7 т.1) та зазначав, що отримав відповідь начальника Відділу Пригунова В.В. 29.10.2019. У скарзі просив поновити строк звернення до суду.

В ухвалі від 07.11.2019 про відкриття провадження суддею поновлено строк оскарження дій державного виконавця з огляду на поважні причини пропуску процесуального строку (а.с. 36 т.1).

Під час розгляду справи встановлено, що державний виконавець Лужинецький П.В. звільнився 16.06.2020 (а.с. 9 т.2).

Виконавче провадження перебуває на виконанні у державного виконавця Шоботенко Л.В., якою складено новий розрахунок заборгованості по в/листу № 2-3762 від 28.11.2002 за № 17 від 03.12.2020, згідно якого станом на 19.10.2018 заборгованість скаржника ОСОБА_1 , становить 25157,94 грн (а.с. 19 т.2).

Ухвалюючи судове рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем Шоботенко Л.В. надано новий розрахунок заборгованості по в/листу № 2-3762 від 28.11.2002 за № 17 від 03.12.2020, довідка - розрахунок № 5/10716770 від 13.09.2019 втратила свою чинність, отже відсутній предмет скарги.

Такий висновок суду є помилковим, враховуючи наступне.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. Зі змісту скарги та заявлених вимог вбачається, що заявник не погоджується з визначеним державним виконавцем розміром аліментів.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Таким чином, положення п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України стосується справ позовного провадження, а у даному випадку ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України, яка міститься у Розділі VІІ Судовий контроль за виконанням судових рішень.

При цьому, наявність нової довідки про розмір заборгованості по аліментам, виданої під час розгляду справи, не звільняла суд від обов`язку надати оцінку діям державного виконавця по складанню попередньої довідки-розрахунку, правомірність яких була предметом поданої до суду скарги заявника.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем Лужинецьким П.В. 13 вересня 2019 року здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, виходячи з повного доходу боржника як фізичної особи - підприємця.

Згідно наданих ОСОБА_1 доказів, останній є фізичною особою підприємцем та є платником єдиного податку зі спрощеної системи оподаткування (а.с.15-16 т.1).

Згідно з частиною другою статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Здійснюючи розрахунок заборгованості, який знайшов своє відображення у довідці від 13.09.2019, державний виконавець виходив із доходу, отриманого скаржником від підприємницької діяльності, при цьому дохід від підприємницької діяльності визначався виконавцем по відомостям, які містяться в податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2018 рік.

Таким чином, державний виконавець не взяв до уваги те, що розрахунок заборгованості, необхідно було проводити відповідно до вимог частини другої статті 195 Сімейного кодексу України.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 01 квітня 2019 року у справі № 708/326/18.

Отже, оскаржуваний розрахунок заборгованості по аліментах було проведено з порушенням вимог законодавства.

За таких обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про визнання неправомірними дій державного виконавця Лужинецького П.В. щодо нарахування заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів за 2018 рік згідно довідки від 13 вересня 2019 року №5/10716770.

Разом з тим, враховуючи, що у подальшому державним виконавцем Шоботенко Л.В. надано новий розрахунок заборгованості по в/листу № 2-3762 від 28.11.2002 за №17 від 03.12.2020, та, як з`ясувалося в суді апеляційної інстанції цим державним виконавцем видано ще одну довіку від 08.12.2020 (а.с. 61 т.2), відповідно до якої заборгованість відсутня, а виконавче провадженння постановою від 10.12.2020 закінчено, підстави для задоволення скарги щодо зобов`язання державного виконавця здійснити належний розрахунок заборгованості та закриття виконавчого провадження задоволенню не підлягають.

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

У відповідності до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов`язки.

Отже, боржник вправі звернутися до суду зі скаргою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 465/926/06 та постанові від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18.

Тому, питання з приводу правомірності визначення державним виконавцем розміру аліментів підлягає розгляду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, шляхом подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

З огляду на викладене, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що даний спір підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав поновлення строку ОСОБА_1 для звернення зі скаргою, не знайшли свого підтвердження, оскільки перебіг строку визначеного ст. 449 ЦПК України почався з моменту отримання 29.10.2019 скаржником відповіді начальника Відділу Пригунова В.В., яка датована 22.10.2019, а лист про відправку якого містить штамп з датою 25.10.2019. Тому, скарга була подана у визначений законодавством строк.

Посилання ОСОБА_2 на відсутність встановленого законом правонаступництва державних виконавців один за одним (у даному випадку ОСОБА_3 за ОСОБА_4 ), які перебувають у самостійних трудових правовідносинах з органом ДВС, який не є учасником справи, не має правового значення для вирішення скарги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи судом державний виконавець Лужинецький П.В. звільнився, виконавче провадження після його звільнення перебувало на виконанні у державного виконаця Шоботенко Л.В., яка представляла інтереси державної виконавсчої служби на підставі довіреності, виданої начальником Відділу.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи не мають правового значення для вирішення скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2020 року скасувати, ухваливши нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Лужинецького П.В. задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Лужинецького П.В. щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів за 2018 рік згідно довідки від 13 вересня 2019 року №5/10716770.

У задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 19 лютого 2021 року.