ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» червня 2021 року

м. Харків

справа № 638/11233/20

провадження № 88ц/818/11/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В. Б.,

за участю секретаря Дмитренко А.Ю.

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , представниця позивачки ОСОБА_2 ,

відповідачі ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4 , Департамент реєстрації Харківської міської ради представниця відповідача Хорошенко Т. Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 29 березня 2021 року в складі колегії суддів Бурлака І.В., Котелевець А.В., Хорошевського О.М. за нововиявленими обставинами

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , Департаменту реєстрації Харківської міської ради про поновлення порушеного права на житло шляхом вселення, визнання незаконним та скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання, який в подальшому уточнила.

Просила поновити право користування житловим приміщенням шляхом вселення її до квартири АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати рішення головного спеціаліста відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради Сідоренко І.П. від 30 березня 2020 року про зняття з її реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року, у якому ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2020 року виправлено описку, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Департаменту реєстрації Харківської міської ради про поновлення порушеного права на житло шляхом вселення, визнання незаконним та скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання задоволено; поновлено право користування житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 ; визнано незаконним та скасовано рішення головного спеціаліста відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради Сідоренко І.П. від 30 березня 2020 року про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнуто з ОСОБА_3 , Департаменту реєстрації Харківської міської ради в дохід держави 2 522, 40 грн судового збору за подачу апеляційної скарги по 1 261, 20 грн з кожного.

15 квітня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 29 березня 2021 року за нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що після закінчення розгляду справи йому стали відомі нові обставини по справі, які не були відомі під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції, а саме наявність у позивачки під час реалізації предмету іпотеки та під час зняття з реєстрації іншого майна, яке перебувало у її спільній сумісній власності з чоловіком, та фактично у якому вона проживала на той момент.

Вказав, що під час розгляду справи № 638/8540/20 приватним виконавцем Бабенком Д.А. надані пояснення про перевірку ним під час реалізації належного позивачці іпотечного майна наявності іншого нерухомого майна. 13 квітня 2021 року приватний виконавець повідомив, що в рамках виконавчого провадження № 60417255 ним встановлено перебування ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_5 з 17 червня 2004 року. 28 березня 2008 року ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Оскільки майно набуте під час перебування у шлюбі, то ОСОБА_1 є його співвласницею.

Крім того, 13 квітня 2021 року відділ поліції повідомив на запит його адвоката, що в ході виконання запиту приватного виконавця встановлено, що ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а за адресою: АДРЕСА_3 фактично мешкає ОСОБА_6 .

Зазначив, що вказані обставини вплинули на висновки постанови Харківського апеляційного суду від 29 березня 2021 року, оскільки судом не було досліджено всіх доказів у справі.

Просив переглянути постанову Харківського апеляційного суду від 29 березня 2021 року за нововиявленими обставинами.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 підтримав заяву ОСОБА_3 та просив її задовольнити. При цьому інших мотивів, з яких просив визнати ці обставини нововиявленими, не навів.

В свою чергу ОСОБА_1 та її представниця зазначили, що обставини, на які посилається ОСОБА_3 , не можуть вважатися нововиявленими, оскільки на час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції їх не існувало.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи заяви вважає, що заяву ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною сутністю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу рішення, а відтак у разі, якщо нововиявлена обставина була відома суду під час ухвалення судового рішення, то вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не були та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Ознаку «не були і не могли бути відомі особі» слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов. Тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Як вбачається з пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Як вбачається з роз`яснень, які містяться в пункті 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що, якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто, ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді справі, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Відповідні правові позиції щодо визначення нововиявлених обставин наведено у постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі 2а-7523/10/1270, від 10 квітня 2019 року у справі № 813/8070/14 (454/2641/14-а), від 19 червня 2019 року у справі № 815/1918/15.

Крім того, одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, «inter alia», вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

Європейський суд з прав людини зазначив, що правова визначеність передбачає повагу до принципу «res judicata», тобто принципу остаточності судових рішень (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, заява № 52854/99).

Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Жодна зі сторін не має права вимагати відкриття провадження з метою повторного розгляду справи та постановлення у ній нового рішення. Існування різних поглядів на одне питання не є підставою для перегляду, про що неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Нелюбін проти Росії», від 2 листопада 2006 року, заява № 14502/04).

Із усталеної практики Європейського суду з прав людини вбачається, що новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 2003 року, в якій було зареєстроване її місце проживання. Вказана квартира була передана нею в іпотеку.

ОСОБА_3 придбав зазначену квартиру на прилюдних торгах.

27 березня 2020 року за ним зареєстровано право власності на неї.

30 березня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 на підставі документів про відчуження житла - витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 березня 2020 року, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 27 березня 2020 року (а. с. 53).

З довідки Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради № 11- від 30 березня 2020 року вбачається, що прийнято рішення щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_7 та повідомлено про відмову в частині зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 , оскільки його знято з реєстрації місця проживання до 04 квітня 2016 року (а. с. 54).

Дізнавшись про те, що її знято з місця реєстрації, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у цій справі, у якому просила поновити її право користування житловим приміщенням шляхом вселення її до квартири АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати рішення головного спеціаліста відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради Сідоренко І.П. від 30 березня 2020 року про зняття з її реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Як вбачається з заяви про перегляд судового рішення, на думку ОСОБА_3 , нововиявленою є та обставина, що ОСОБА_1 , окрім зазначеної квартири, в якій було зареєстровано її місце проживання, є співвласницею іншого нерухомого житлового майна квартири АДРЕСА_4 , яка 28 березня 2008 року придбана ОСОБА_5 , з яким вона з 17 червня 2004 року перебувала у шлюбі. ОСОБА_1 фактично мешкала у зазначеній квартирі, а не за місцем реєстрації.

На підтвердження таких обставин заявником надано копії відповіді відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Харківській області від 13 квітня 2021 року, відповіді приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А., заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» від 05 грудня 2019 року, відомостей про право власності, повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 6 від 04 грудня 2019 року, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 квітня 2021 року № 252661967 (а. с. 19-31 том 2).

Однак, зазначені обставини не можуть бути визнані нововиявленими обставинами у справі.

По-перше, нововиявлені обставини мають спростовувати факти, покладені в основу судового рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що зняття позивачки з реєстрації місця проживання було протиправним, оскільки самі лише заява нового власника квартири, витяг з реєстру та свідоцтво про право власності свідчать тільки про перехід права власності від однієї особи до іншої, не містять положень про втрату права особи на користування спірним приміщенням, а отже не є доказом припинення підстав на користування ним. Позивачку не визнано такою, що втратила право користування квартирою, не виселено з неї у порядку, встановленому законом, тому зняття її з реєстрації у такий спосіб є неправомірним. ОСОБА_8 роз`яснено, що він має право вимагати усунення відповідних перешкод у реалізації свого права власності, зокрема, шляхом звернення до суду з вимогами про зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням, чи з вимогами про виселення. У такому разі виселення позивачки та зняття її з реєстрації місця проживання здійснюватиметься на підставі та у спосіб, що передбачені законом.

Тобто, сама по собі обставина щодо відсутності у позивачки іншого житла не була покладена в основу постанови суду апеляційної інстанції, отже відомості про наявність у її спільній сумісній власності з чоловіком іншої квартири жодним чином не спростовують висновків апеляційного суду.

По-друге, зазначені обставини не є такими, які не могли бути відомі заявнику під час розгляду справи. ОСОБА_3 не був позбавлений можливості отримати відповідну інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 іншого житла протягом розгляду справи та подати відповідні докази на підтвердження своїх доводів. Однак, відповідач ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані протягом апеляційного перегляду своїм правом на подання доказів не скористався, відзиву на позовну заяву та апеляційну скаргу також не подавав. Фактично, наразі заявник намагається подати нові докази у справі, що є неприпустимим.

Крім того, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 квітня 2021 року № 252661967 вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_4 , яка належала чоловіку позивачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», а 10 вересня 2020 року за ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу (а. с. 25 том 2).

Тобто, на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом у цій справі у серпні 2020 року та протягом розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій право власності на зазначену квартиру вже не було зареєстровано за її чоловіком.

Таким чином, наведені ОСОБА_3 факти не є нововиявленими обставинами у справі та не можуть тягнути за собою перегляд судового рішення з зазначених підстав.

Виходячи з викладеного, судова колегія вважає, що підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 не вбачається.

Оскільки заяву ОСОБА_3 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору за її розгляд немає.

Керуючись ст. ст. 368, 389, 429 ЦПК України

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_3 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 29 березня 2021 року в складі колегії суддів Бурлака І.В., Котелевець А.В., Хорошевського О.М. за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року в складі судді Латки І.П. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Департаменту реєстрації Харківської міської ради про поновлення порушеного права на житло шляхом вселення, визнання незаконним та скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В . Б. Яцина

Повний текст ухвали складено 29 червня 2021 року.