Провадження № 2/234/1007/21
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі

головуючого судді Нейло І.М.

за участю секретаря Ридош Г.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача, адвоката Лозового І.О.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні Краматорського міського суду Донецької області, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Старокраматорський машинобудівний завод" про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

24.07.2020 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства "Старокраматорський машинобудівний завод" про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з січня по травень 2020 р. у сумі 17954 грн. 32 коп., компенсації за невикористану відпустку 1098, 09 грн., вихідну допомогу в розмірі 20579, 50 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 01.10.2019 року по день ухвалення рішення.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 25.11.2009 р. працювала на ПрАТ «СКМЗ». Наказом № 63 від 25.05.2020 р. позивача було звільнено з посади інженер з підготовки кадрів 2 категорії за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю. за ч. 3 ст 38 КЗпП. До теперішнього часу відповідач не розрахувався з позивачем по заробітній платі та іншим видам грошового забезпечення, тому вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Ухвалою від 27.07.2020 було відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження.
05.10.2020 до суду надійшли пояснення відповідача, які долучений до матеріалів справи, у якому зазначено, що відповідач позовні вимоги визнає в частині заборгованості по заробітній платі з січня по червень 2020 р. у сумі 19 303 грн., заборгованості за п`ять днів невикористаної з компенсації відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі з розрахунку 337, 28 грн. на день. без врахування днів простою та особливого режиму роботи на підприємстві пов`язаного з карантином. Заперечують, що звільнення ОСОБА_1 відбулось з підстав невиконання законодавства про працю.
09.11.2020 на адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення згідно яких з грудня 2019 та по час розгляду справи у ПрАТ «СКМЗ», у зв`язку з економічним спадом та поширенням інфекційної хвороби COVID-19, на підприємстві виникло складне фінансове становище у зв`язку з чим перед позивачем та іншими працівниками підприємства виникла заборгованість з виплати заробітної плати за п`ять місяців. За період заборгованості спорів з позивачем не виникало. У третій декаді травня 2020 р. позивачем була подана заява про звільнення за власним бажанням з 25.05.2020 р. з підстав невиконання законодавства про працю. ОСОБА_1 26.05.2020 р. проходила процедури пов`язані зі звільненням та отриманням трудової книжки. 28.05.2020 р. позивачка була працевлаштована до Краматорського військового комісаріату, тому вважають, що дійсною причиною звільнення позивачки було зміна місця роботи.
17.11.2020 на адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення згідно яких поштове відправлення з заявою про звільнення ОСОБА_1 було отримано 22.05.2020 р. Згідно поданої заяви заявниця просила її звільнити з підстав невиконання власником підприємства законодавства про працю з 25.05.2020 р. Адміністрацією підприємства наказ про звільнення ОСОБА_1 з 25.05.2020 не видавався у зв`язку з тим, що з отриманої ПрАТ «СКМЗ» заяви неможливо було ідентифікувати особу, що звернулась з заявою про звільнення враховуючи, що раніше між сторонами трудових спорів не виникало та позивач не інформував ПрАТ «СКМЗ» про намір розірвати трудовий договір.
15.03.2021 на адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення згідно яких спірний наказ про звільнення ОСОБА_1 від 25.05.2020 № 63 не видавався. Записи про видання спірного наказу, які вносились у трудову книгу позивача та в книгу реєстрації наказів ПрАТ «СКМЗ» були здійснені з порушенням порядку документообігу на підприємстві, які стали можливими у зв`язку з тим, що позивачка, в силу своїх посадових обов`язків, мала службові стосунки з керівником кадрової служби.
У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що у зв`язку зі складним фінансовим становищем на підприємстві має місце затримка з виплати заробітної плати, тому не заперечував щодо стягнення заборгованості по заробітній платі. У задоволенні вимог щодо стягнення вихідної допомоги та компенсаційних виплат просив відмовити.
Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 25.11.2009 року працювала в ПрАТ «СКМЗ». З січня по травень 2020 року заробітну плату на підприємстві виплачували із затримкою та не в повному обсязі. Поштовим відправленням 20.05.2020 року позивачка ОСОБА_1 надіслала на адресу ПрАТ «СКМЗ» заяву про звільнення, яку було отримано 22.05.2020 р . Згідно поданої заяви позивач просила її звільнити за власним бажанням з підстав невиконання роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору з 25.05.2020 р.
На підставі поданої заяви, в трудовій книжці позивача був зроблений запис про звільнення ОСОБА_1 з 25.05.2020 за ч. 3 ст. 38 КЗпП України та видано трудову книжку. Крім того в книзі реєстрації наказів з кадрових питань був зроблений запис № 63 про звільнення ОСОБА_1 з 25.05.2020 р. Вказані обставини сторонами визнаються.
Спірними обставинами по справі є наявність згоди роботодавця на звільнення ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з виплатою їй вихідної допомоги, наявність вини підприємства у невчасній та не в повному обсязі сплаті заробітної плати, а також у затримці розрахунку при звільненні.
Конституцією України в статті 43 гарантоване право кожного на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
З наведеного вбачається, що порушення строків та обсягів виплати заробітної плати є порушенням законодавства про працю.
З наданих ПрАТ «СКМЗ» розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 , вбачається та вказана обставина визнається сторонами, що роботодавець сплачував позивачу заробітну плату в період з січня по травень 2020 року несвоєчасно та не в повному обсязі, в зв`язку з чим за підприємством щомісячно збільшувався борг перед робітником.
Відповідно до п. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
При цьому у вказаній нормі права відсутні критерії істотності та поважності не виконання законодавства про працю, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України у справі №6-120цс12 від 31.10.2012 року.
З наведеного випливає, що ОСОБА_1 мала право у визначений нею строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, у зв`язку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю.
20.05.2020 року ОСОБА_1 скористалась, наданим їй п. 3 ст. 38 КЗпП України правом розірвати трудовий договір за власним бажанням, подавши відповідну заяву.
Обставина щодо подання ОСОБА_1 відповідної заяви про звільнення та її отримання відповідачем 22.05.2020 року визнається сторонами.
При цьому Кодекс законів про працю України у випадках звільнення працівника з підстав порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, не передбачає узгодження дати такого звільнення з роботодавцем, а також отримання його згоди на таке звільнення, оскільки це є переважним правом працівника розірвати трудовий договір за власної ініціативи.
Вказане право робітника кореспондується з обов`язком власника або уповноваженого ним органу, що не виконав законодавство про працю, належним чином оформити таке звільнення, а саме: власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 КЗпП України).
Суд критично ставиться на посилання представника ПрАТ «СКМЗ», що позивачка не була звільнена 25.05.2020 р. посилаючись на відсутність на підприємстві наказу № 63 від 25.05.2020 про звільнення ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, не підписання його керівником підприємства оскільки вказані недоліки могли бути усунуті роботодавцем в будь-який час адже вчинення вищевказаної дії є безпосереднім обов`язком роботодавця.
Крім того, як вбачається з копії витягу книги реєстрації наказів з кадрових питань ПрАТ «СКМЗ», в журналі був зроблений запис № 63 про звільнення ОСОБА_1 який збігається з записом в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 зроблений згідно встановленого порядку.
Суд не приймає до уваги приписку в книзі реєстрації наказів з кадрових питань ПрАТ «СКМЗ», що запис про звільнення ОСОБА_1 не відповідає наявному наказу оскільки відповідач не надав суду належних доказів визнання звільнення ОСОБА_1 недійсним або її звільнення іншою датою, ніж зазначено в трудовій книжці, або з інших підстав.
Управлінням пенсійного фонду України у м. Краматорську від 20.04.2021, повідомлено, що згідно з наданою звітністю страхувальника, ОСОБА_1 пербувала в трудових відносинах з ПрАТ «СКМЗ» до 30.06.2020 р. але, як вбачається з копії наказу позивачка з 28.05.2020 перебувала у трудових відносинах з Краматорським міським військовим комісаріатом.
Статтею 44 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) виплатити працівникові вихідну допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.
Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про те, що оскільки ПрАТ «СКМЗ» несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувалась заробітна плата ОСОБА_1 , зі сторони підприємства мало місце порушення законодавства про працю, в зв`язку з чим вона правомірно скористалась своїм правом в односторонньому порядку без згоди роботодавця розірвати з ним трудовий договір, подавши відповідну заяву, та на цій підставі отримати вихідну допомогу у розмірі не меншому ніж її тримісячний середній заробіток, інші суми, що належать їй від підприємства.
Враховуючи кількість робочих днів у розрахунковому періоді , виходячи із середньоденної заробітної плати, сума вихідної допомоги складає - 20 574, 08 грн (61 робочих днів х 337,28 грн. середньоденний заробіток), в зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню та вказана сума має бути стягнута на її користь з ПрАТ «СКМЗ» .
Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно ч.1 ст.9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.
Суд переконався, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем. Відповідно до норм ст.ст.115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем по заробітній платі має довести саме роботодавець, а не позивач.
Згідно розрахункових листів ПрАТ "СКМЗ" заборгованість перед ОСОБА_1 за період з березня по травень 2020 р. складає: заробітна плата: 17954, 32 грн., компенсація за невикористану відпустку 1098, 09 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, по день ухвалення рішення, суд зазначає наступне.
У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 з наступними змінами (далі - Порядок). Згідно з пунктами 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Виходячи з наданої відповідачем довідки про заробітну плату № 311 від 01.06.2020 р., середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за два останніх відпрацьованих перед звільненням місяців складає 337, 28 грн. без утримання податків і зборів, тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку по заробітній платі, починаючи з 26.05.2020 року (наступний день після звільнення) по 30.04.2021 р. (день ухвалення судом рішення по справі).
Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; а при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
За період з 26.05.2020 року по 30.04.2021 р. минуло 236 робочих дні. Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 79598, 08 грн. із розрахунку 337, 28 грн. х 236 дні.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (постанова від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказана сума середнього заробітку за час затримки при розрахунку є неспівмірною із заборгованістю відповідача.
Суд вважає справедливим, пропорційним, таким, що відповідатиме обставинам справи та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача у сумі 25 000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити.
Принцип співмірності було застосовано Великою Палатою Верховного Суду у справі 711/4010/13-ці від 18 березня 2020 року, висновки якого у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають застосовуватися судами до спірних правовідносин.
Оскільки розмір заборгованості з заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначено без утриманих податків та обов`язкових платежів, то зазначені суми необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та інших обов`язкових платежів передбачених законодавством України. (Висновок, Верховного Суду від 02.10.2019 р. у справі № 643/4807/16-ц).
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір 840 грн. 80 коп., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір.
Керуючись ст. ст. 2, 10, 13, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Старокраматорський машинобудівний завод" про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні - задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Старокраматорський машинобудівний завод" (; Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд.2) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі у сумі 17954 грн. 32 коп., компенсацію за невикористану відпустку 1098 грн. 09 коп., вихідну допомогу 20574 грн. 08 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 25000 грн. з утриманням з цих сум податків та обов`язкових платежів.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Старокраматорський машинобудівний завод" (; Донецька область, м. Краматорськ, вул. Конрада Гампера, буд.2) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.
Рішення в частині стягнення заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи.

Суддя Краматорського
Міського судуу І.М. Нейло