судді Великої Палати Верховного Суду Ситнік О. М. на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19 (провадження № 14-178цс20)
за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Альянс-2008» до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Житлобуд-2», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лучнікова Юлія Володимирівна, Департамент реєстрації Харківської міської ради Харківської області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення, скасування запису про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення, визнання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень недійсним та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення
за касаційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Альянс-2008» на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року в складі судді Фанди О. А. та постанову Харківського апеляційного суду від 28 липня 2020 року у складі колегії суддів Маміної О. В., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.
У липні 2019 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Альянс-2008» (далі - ОСББ «Альянс-2008») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Житлобуд-2» (далі - ТДВ «Житлобуд-2»), треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лучнікова Ю. В. (далі - приватний нотаріус ХМНО Харківської області), Департамент реєстрації Харківської міської ради Харківської області, в якому просило:
- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення підвалу № 9, 10, 11 житлового будинку (літ. «А-16») загальною площею 123,7 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , серія та номер 42974680, видане державним реєстратором Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Мирошниченко де Гуардо О. О. ;
- скасувати запис від 25 червня 2015 року № 10967644 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення підвалу № 9, 10, 11 житлового будинку (літ. «А-16») загальною площею 123,7 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за ТДВ «Житлобуд-2»;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 23 квітня 2019 року, укладений між ТДВ «Житлобуд-2» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Лучніковою Ю. В. за реєстровим № 2051;
- скасувати запис від 23 квітня 2019 року № 31317161 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення підвалу № 9, 10, 11 житлового будинку (літ. «А-16») загальною площею 123,7 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що власники багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які об`єдналися в ОСББ «Альянс-2008», є співвласниками на праві спільної сумісної власності приміщень загального користування, в тому числі приміщення підвалу будинку.
ТДВ «Житлобуд-2» незаконно набуло право власності на нежитлові приміщення підвалу № 9, 10, 11 житлового будинку (літ. «А-16») загальною площею 123,7 кв. м, розташовані за вказаною вище адресою, що за законом належать ОСББ «Альянс-2008», та здійснило відчуження вказаних об`єктів на користь ОСОБА_1 . Такі дії порушують права та законні інтереси ОСББ «Альянс-2008», закріплені Конституцією України, нормами інших законодавчих актів України.
ОСББ зазначало, що спірні приміщення є допоміжними приміщеннями, які в свою чергу є неподільним майном, що перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку та не підлягає відчуженню.
У зв`язку із цим реєстрація права власності на спірні нежитлові приміщення підвалу підлягає скасуванню як така, що проведена незаконно, оскільки ТДВ «Житлобуд-2», а надалі й ОСОБА_1 не мали жодних підстав для набуття права власності на ці приміщення.
26 лютого 2020 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова провадження у справі в частині позовних вимог ОСББ «Альянс-2008» до ТДВ «Житлобуд-2» про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення, скасування запису про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення закрито. Роз`яснено позивачу його право на звернення з такими вимогами в порядку господарського судочинства.
Закриваючи провадження в частині позовних вимог до ТДВ «Житлобуд-2» про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення та скасування запису про державну реєстрацію права власності на спірні нежитлові приміщення на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд першої інстанції зробив висновок, що спори між юридичними особами не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки віднесені до компетенції господарського суду та підлягають розгляду в порядку господарського судочинства на підставі вимог, приписів та положень Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а за змістом статті 20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.
16 березня 2020 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова провадження у справі за вказаним позовом ОСББ «Альянс-2008» до ОСОБА_1 зупинено до розгляду апеляційної скарги.
28 липня 2020 року постановою Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСББ «Альянс-2008» залишено без задоволення, а ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що за суб`єктним та предметним критеріями спір у справі підлягає вирішенню в господарському суді, оскільки ОСББ «Альянс-2008» діє від власного імені як позивач у відносинах з юридичною особою - ТДВ «Житлобуд-2» щодо оспорювання права власності на нежитлові приміщення.
У серпні 2020 року ОСББ «Альянс-2008» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 липня 2020 року, у якій посилалося на порушення судами норм процесуального права і просило судові рішення скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди на порушення пункту 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) формально вирішили питання про юрисдикційність справи, не надали належної оцінки предмету спору, суб`єктному складу учасників, зокрема тій обставині, що суб`єктом спору є фізична особа.
Зазначало, що ОСББ «Альянс-2008» є юридичною особою, але не є суб`єктом господарювання та не здійснює господарську діяльність. Його діяльність спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов для функціонування, що здійснюється за участю суб`єктів господарювання, тому така діяльність є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючого суб`єкта.
Вважало, що вимога про недійсність договору купівлі-продажу є похідною від вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення, оскільки в разі задоволення цієї позовної вимоги буде встановлено, що ТДВ «Житлобуд-2» не мало повноваження на розпорядження спірними нежитловими приміщеннями, у тому числі укладати договір купівлі-продажу; позовні вимоги про визнання свідоцтва про право власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу є нерозривно пов`язаними між собою та від вирішення однієї з них залежить вирішення іншої позовної вимоги.
Звернуло увагу на те, що між ОСББ «Альянс-2008» та ТДВ «Житлобуд-2» відсутні господарські відносини, натомість порушено право власності ОСББ, яке є цивільним правом.
23 листопада 2021 року постановою Великої Палати Верховного Суду касаційну скаргу ОСББ «Альянс-2008» задоволено. Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 липня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.
Позивач визначив відповідачем ТДВ «Житлобуд-2» за позовними вимогами про: визнання недійсним свідоцтва про право власності ТДВ «Житлобуд-2» на спірні нежитлові приміщення; скасування запису про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за ТДВ «Житлобуд-2»; визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 23 квітня 2019 року, укладеного між ТДВ «Житлобуд-2» та ОСОБА_1 .
У свою чергу, ОСОБА_1 є відповідачем за позовними вимогами ОСББ «Альянс-2008» про: визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 23 квітня 2019 року, укладеного між ТДВ «Житлобуд-2» та ОСОБА_1 ; скасування запису про державну реєстрацію права власності на спірні нежитлові приміщення за ОСОБА_1 .
Після постановлення ухвали про закриття провадження у наведеній вище частині склад відповідачів в іншій частині вимог, які залишилися на розгляді суду не змінився, оскільки у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору всі сторони правочину мають залучатися як відповідачі, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.
Вирішення спору за правилами господарського судочинства в частині позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності ТДВ «Житлобуд-2» на спірні нежитлові приміщення та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за цим товариством, пред`явлених до ТДВ «Житлобуд-2», а за правилами цивільного судочинства в частині позовної вимоги до ТДВ «Житлобуд-2» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщеньпорушуватиме принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки дослідження того ж самого предмета, а також тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій.
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що справа в цілому підлягає розгляду в межах одного виду судочинства, в цьому конкретному випадку - в порядку цивільного судочинства.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок судів попередніх інстанцій про віднесення справи в частині позовних вимог ОСББ «Альянс-2008» до ТДВ «Житлобуд-2» про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення, скасування запису про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення до юрисдикції господарських судів є помилковим та не відповідає принципу правової визначеності.
З такими висновками Великої Палати Верховного Суду я погоджуюся та підтримую аргументи, які були підставою для ухвалення цього судового рішення.
Однак відповідно до статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку, оскільки вважаю, що при вирішенні справи необхідно було звернути увагу на статус ОСББ у спірних правовідносинах, оскільки такий аналіз надає змогу визначити критерії юрисдикційності спору.
ОСББ «Альянс-2008» вважало, що ТДВ «Житлобуд-2» незаконно набуло права власності на нежитлові приміщення підвалу № 9, 10, 11 житлового будинку (літ. «А-16») загальною площею 123,7 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та в подальшому відчужило вказані об`єкти нерухомого майна на користь ОСОБА_1 . Свої доводи обґрунтовувало тим, що власники багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які об`єдналися в ОСББ «Альянс-2008», є співвласниками на праві спільної сумісної власності приміщень загального користування, в тому числі приміщень підвалу будинку, які є допоміжними приміщеннями (неподільним майном), перебувають у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку та не підлягають відчуженню.
Вважаю, що питання поширення юрисдикції господарських судів на вирішення цієї справи залежить від з`ясування статусу позивача - ОСББ «Альянс-2008» та його повноважень на звернення за захистом права спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного житлового будинку.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частинами першою та другою статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.
У частинах першій та другій статті 369 ЦК України вказано, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Згідно із частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Тобто законодавець навів перелік об`єктів нерухомості, які є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку.
У законодавстві визначені поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення. Так, у пунктах 2, 3 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон України № 417-VIII)вказано, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 за конституційним зверненням ОСОБА_3 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), Конституційний Суд України виходив з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої в Законі України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - Закон України № 2866-III).
Правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначатися, відповідно до Конституції України (пункт 7 частини першої статті 92), виключно законами України.
Згідно зі статтею 19 Закону № 2866-III спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і таке інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення ОСББ, вступу до нього.
Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 у справі № 1-22/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Конституційний Суд України вказав, що зі змісту пункту 2 статті 10 цього Закону вбачається, що в ньому не встановлено обмежень щодо набуття права власності на допоміжні приміщення будинку залежно від підстав набуття права власності на житло. Наведене відповідає Конституції України та узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною в Рішенні від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004, згідно з якою у багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями (абзац перший підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини).
У названому рішенні Конституційний Суд України серед власників квартир багатоквартирного будинку виокремив осіб, що мають право володіти і користуватися квартирою в будинку державного житлового фонду, власників квартир, набутих із правочинів або в порядку спадкування та в інший не заборонений законом спосіб.
Зміст права власності охоплює права володіння, користування і розпорядження власником своїм майном, які він здійснює на власний розсуд (статті 317, 319 ЦК України).
Проте юридично забезпечена можливість здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження власника належним йому майном не може виходити за рамки, встановлені правовими нормами, що регулюють відносини у сфері власності (абзац другий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року № 4-рп/2005 у справі про права акціонерів ЗАТ).
Таким чином, на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку поширюється правовий режим як спільної сумісної, так і спільної часткової власності, який передбачає особливий порядок здійснення правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження. При цьому в законодавчому порядку не виокремлюються суб`єкти права спільної власності залежно від підстав набуття права власності на квартиру.
Правовим регулюванням відносин спільної сумісної власності в Україні визначаються особливості здійснення прав власників виходячи з її правового режиму. Ці особливості полягають у різних формах реалізації відповідного права: при спільній сумісній власності - шляхом взаємного волевиявлення усіх співвласників, при спільній частковій власності - лише за волею власника відповідної частки, виділеної в натурі з майна, що є у спільній сумісній власності.
Щодо повноважень ОСББ з реалізації повноважень власника майна, то в цій справі ОСББ посилалося на незаконність набуття права власності на нежитлові приміщення багатоквартирного будинку, які вважає допоміжними.
Статтею 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом № 2866-III.
Статтею 1 цього Закону № 2866-III встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Цей Закон регулює: порядок створення, реєстрації, реорганізації, діяльності і ліквідації об`єднань, асоціацій; відносини суб`єктів права власності щодо користування та розпорядження спільним майном співвласників у об`єднанні; відносини між об`єднаннями та асоціаціями; відносини між об`єднаннями, асоціаціями і органами державної влади та органами місцевого самоврядування; відносини між об`єднаннями і господарюючими суб`єктами (стаття 2 Закону України № 2866-III).
Згідно зі статтею 4 вказаного Закону ОСББ створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.
Основна діяльність ОСББ полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків), належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Об`єднання відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном об`єднання, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді.
Майно об`єднання утворюється з: майна, переданого йому співвласниками у власність; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом. Майно, придбане об`єднанням за рахунок внесків та платежів співвласників, є їхньою спільною власністю.
Отже, ОСББ має повноваження на використання власного майна і щодо такого майна наділене всіма повноваженнями власника, а відтак виступає у відносинах з іншими сторонами як самостійна особа. А також має повноваження зі сприяння в управлінні, утриманні і використання спільного майна співвласниками - власниками, користувачами, мешканцями багатоквартирного житлового будинку. І щодо вказаного майна воно реалізує не повноваження власника, а управителя, у межах, передбачених як законами, так і статутом, якщо власники вирішили збільшити обсяг повноважень ОСББ порівняно із законодавчо закріпленим.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 1, частиною першою статті 9 Закону України № 417-VIII, управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).
Тобто управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками, а у випадку прийняття ними відповідного рішення - управителем, як їх повіреним, але від імені і в інтересах співвласників, чи об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку.
Ураховуючи наведене, факт створення в багатоквартирному будинку ОСББ є підтвердженням надання власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку повноважень ОСББ щодо управління та утримання спільного майна цього багатоквартирного будинку.
Суди встановили, що 03 липня 2008 року було проведено державну реєстрацію юридичної особи - ОСББ «Альянс-2008».
Згідно з пунктом 1.1 Статуту ОСББ «Альянс-2008» об`єднання створено власниками квартир та/або приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . Місцезнаходження об`єднання: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 1.1. Статуту ОСББ «Альянс-2008», затвердженого рішенням установчих зборів ОСББ «Альянс-2008» від 15 березня 2008 року, зареєстрованого 03 липня 2008 року, об`єднання створено власниками квартир та/або приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .
У пунктах 1.4-1.7 Статуту визначено, що об`єднання є юридичною особою з моменту видачі свідоцтва про державну реєстрацію, має самостійний баланс, рахунки в банківських установах, печатку з власним найменуванням та інші необхідні реквізити.
Об`єднання може здійснювати господарську діяльність для забезпечення власних потреб безпосередньо або шляхом укладання договорів з фізичними чи юридичними особами.
Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між членами об`єднання.
Об`єднання відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном об`єднання, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді.
Згідно з пунктом 2.1 Статуту метою створення об`єднання є забезпечення захисту прав його членів, відповідно до пункту 11.1 цього Типового статуту, та дотримання ними обов`язків щодо належного утримання та використання неподільного і загального майна житлового комплексу, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.
Відповідно до пункту 2.2 Статуту завданням та предметом діяльності об`єднання є: належне утримання будинку та прибудинкової території; забезпечення реалізації прав власників приміщень будинку на володіння та користування спільним майном членів об`єднання; забезпечення сприяння членами об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання; здійснення господарської діяльності для забезпечення власних потреб.
Об`єднання зобов`язане, зокрема, забезпечувати дотримання інтересів усіх членів об`єднання, асоціації при встановленні умов і порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, а у випадках, передбачених законодавством, Статутом об`єднання, - представляти інтереси членів об`єднання, відповідно до наданих повноважень у відносинах з третіми особами (пункт 2.6 Статуту).
У розділі 3 Статуту передбачено, що майно об`єднання складається з неподільного та загального майна.
Неподільне майно - неподільна частина житлового комплексу, яка складається із частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання, що забезпечують належне функціонування житлового будинку. Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку та не підлягає відчуженню.
Загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених цим статутом (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо). Загальне майно перебуває у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку. Члени об`єднання приймають рішення щодо управління неподільним та загальним майном будинку.
На підставі зазначених вище норм, можна зробити висновок, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками для забезпечення захисту прав його членів, сприяння використання їх власного майна, управління та утримання неподільного та загального майна, уповноважена, зокрема, здійснювати функції, що забезпечують реалізацію права спільної власності власників багатоквартирного будинку на спільне майно членів об`єднання.
Таким чином, ОСББ за своїм правовим статусом є юридичною особою приватного права (створена в добровільному порядку шляхом її заснування власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку на підставі домовленості між собою), метою діяльності якої є реалізація інтересів визначеного кола приватних осіб та вирішення замість них питань щодо реалізації прав співвласників багатоквартирного будинку на управління, утримання та користування ними спільним майном.
Велика Палата Верховного Суду не врахувала, що в цій справі позивач не покликався на належність спірного нерухомого майна йому на праві власності. При обґрунтуванні позовних вимог зазначав, що вказане майно належить до спільної сумісної власності співвласників житлового будинку та про те, що він представляє інтереси саме вказаних осіб.
Крім того, між ОСББ «Альянс-2008» та ТДВ «Житлобуд-2» відсутні господарські відносини, у розумінні Господарського кодексу України, спір стосується порушення права власності кожного із співвласників багатоквартирного будинку на спільне майно, порушеного, на думку ОСББ «Альянс-2008», яке представляє інтереси всіх членів об`єднання, відповідачами ТДВ «Житлобуд-2» та фізичною особою ОСОБА_1 .
Тому вважаю висновок Великої Палати Верховного Суду про те, що в цьому випадку справа в цілому підлягає розгляду в межах цивільного судочинства, обґрунтованим, однак, на мою думку, у мотивувальній частині своєї постанови Велика Палата Верховного Суду мала б надати оцінку статусу позивача - ОСББ «Альянс-2008» та його повноваженням на звернення за захистом права спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного житлового будинку, тобто фізичних осіб, що відповідно до статті 19 ЦПК України беззаперечно передбачає розгляд спору в цивільній юрисдикції. І у всіх випадках, у яких ОСББ діє як повірений (представник) саме співвласників, і такі відносини не носять характер господарських, спори мають розглядатися в порядку цивільного судочинства.
Суддя О. М. Ситнік