Єдиний унікальний номер справи 183/5867/20
Провадження № 2/183/1364/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2021 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання - Власко Н. В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірним поширенням персональних даних,-

В С Т А Н О В И В:

16 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що починаючи з 03 серпня 2020 року до кінця вересня 2020 року на його особистий телефонний номер НОМЕР_1 щодня надходили телефонні дзвінки та смс-повідомлення від осіб, які зазначають себе колекторами ТОВ «ФІНФОРС», з вимогою повернути кредитні кошти, які були отримані за договором позики, укладеним між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_3 , за яким він, нібито, вказаний поручителем. Зі слів особи, що здійснювала дзвінки на його телефонний номер з номеру НОМЕР_2 , та яка представилась ОСОБА_4 , за зазначеним договором позики між ОСОБА_3 та ТОВ «СС ЛОУН» останнім укладено договір відступлення права вимоги з ТОВ «ФІНФОРС». Телефонні дзвінки на його номер телефону надходили з номеру « НОМЕР_2 »та зі скритих номерів. Колектори під час дзвінків вказували, що грошові кошти за зазначеним вище договором позики ОСОБА_3 не сплачуються, та погрожували у зв`язку із цим у разі їх подальшої несплати розправою над позивачем та його родиною та відбиранням майна.

ОСОБА_3 з 17 квітня 2015 року до 27 липня 2020 року працював слюсарем-ремонтником сервісного центру управління головного механіка ТОВ «ДМЗ КОМІНМЕТ». Позивач займає посаду директора цього товариства. Наголошує, що він не надавав ні згоди на залучення його в якості поручителя за договором позики між ОСОБА_3 та ТОВ «СС ЛОУН», ні на передання його персональних даних як указаній організації, так і ТОВ «ФІНФОРС», та не підтримував та наразі не підтримує жодних зв`язків та спілкування з відповідачем.

Таким чином, причиною виникнення зазначеної ситуації були неправомірні дії ОСОБА_3 щодо незаконного розкриття третім особам персональних даних позивача.

Позивач, посилаючись на Закони України «Про інформацію», «Про захист персональних даних», зазначає, що його прізвище, ім`я, по батькові, а також телефонний номер є персональними даними, для використання і поширення яких, чинним законодавством вимагається від будь-якої іншої особи, зокрема, фізичної особи, отримання згоди на їх обробку.

Виходячи із телефонних розмов з представниками ТОВ «ФІНФОРС», позивач може зробити висновок, що цим особам відомо також й інші відомості про нього, що відносяться до категорії персональних даних, а саме - дата народження, адреса, сімейний стан. Адже погрози стосувалися не виключно нього, а також і його сім`ї.

У позові позивач зазначає, що згоду на розповсюдження (передання третій особі, якою є ТОВ «СС ЛОУН») його персональних даних відповідачу ним не надавалась ні в якій формі та вигляді. А тому описані дії відповідача щодо поширення персональних даних позивача є протиправними та такими, що порушують Конституцію України, Закон України «Про захист персональних даних».

Моральна шкода, завдана позивачеві діянням відповідача, полягає у спричиненні сильних моральних і душевних страждань, тривалого порушення спокою.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, він вважає, що факт завдання діями відповідача йому моральної шкоди доводиться та однозначно підтверджується таким.

Неправомірне розкриття персональних даних позивача відповідачем, що спричинило психологічний тиск на позивача з боку осіб, яким такі дані були передані, завдало позивачеві сильних моральних страждань і нервового стресу. Це, у першу чергу, пов`язано з тим, що, використовуючи поширену відповідачем інформацію про позивача, треті особи у телефонному режимі погрожували як безпосередньо позивачеві, так і його родині. Ці погрози проявлялись в залякуванні тим, що буде відібрано майно позивача та всієї його сім`ї, більше того - також застосовувались погрози розправою над позивачем та членами його сім`ї. Це викликало у позивача цілком обґрунтовані побоювання як за власне життя і здоров`я, так і за безпеку членів його родини. Позивач як чоловік та голова сім`ї, відчував на собі відповідальність за безпеку його рідних та близьких людей. Указані погрози позбавили його душевного спокою та рівноваги, він постійно відчував напруження, йому навіть довелося певною мірою змінити звичний розпорядок дня та уклад життя його родини, з метою вжиття додаткових заходів для їх безпеки. Унаслідок усього описаного суттєво порушився його сон, що, у свою чергу, негативно вплинуло на його самопочуття, яке протягом серпня-вересня значним чином погіршилось.

З іншої, не менш важливої сторони, завдана позивачеві моральна шкода проявилась не тільки в особистому плані, як описано вище, а й позначилась на його професійній діяльності. Так, особлива настирливість третіх осіб, яким були поширені його персональні дані відповідачем, в певні дні фактично паралізувала його роботу. Адже їх дзвінки були постійними, майже безперервними, що не давало йому змогу ні належним чином зосередитись на виконуваній роботі, ні здійснювати важливі переговори. Зважаючи на посаду, яку він обіймає (директор підприємства), він повинен бути постійно на зв`язку, а також вирішувати вкрай важливі задачі, пов`язані з господарською діяльністю підприємства. Психологічний тиск, що здійснювався відносно позивача, вкрай негативно вплинув на концентрацію уваги останнього у вказаний період, став причиною зниження працездатності. Цей негативний вплив є недопустимим для особи, яка повинна постійно відповідати займаній посаді, позивачеві доводилось здійснювати надзвичайні зусилля, аби не переносити свої хвилювання та психологічну і моральну нестійкість внаслідок погроз у його професійну діяльність. Крім того, його пригнічувало, що відповідач - колишній співробітник підприємства, яке він очолює. Цей факт лягав додатковим тягарем на його свідомість, ще більше посилюючи моральні страждання.

Також позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що наявний причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та її результатом - моральною шкодою. Цей причинний зв`язок полягає у тому, що описані вище моральні страждання позивача зумовлені незліченними дзвінками та смс-повідомленнями від ТОВ «ФІНФОРС», першопричиною яких є саме неправомірне діяння ОСОБА_3 щодо порушення законодавчих вимог про розкриття персональних даних позивача. Моральна шкода, що завдана позивачеві, зумовлена вчинками відповідача та є прямим і безпосереднім наслідком його незаконних діянь.

Крім того, позивач посилається на те, що наявна вина особи, яка завдала моральної шкоди, вважаючи, що ОСОБА_3 , передаючи персональні дані позивача компанії, з якою укладав кредитний договір та вказуючи позивача начебто поручителем за ним, діяв свідомо та з умислом, розуміючи протиправність своїх дій та їх наслідки і бажаючи їх настання. Адже, сподіваючись уникнути або перекласти на позивача відповідальність за неповернення грошових коштів, що він отримав за таким договором, відповідач розумів, що вказавши, як мінімум, ПІБ та телефонний номер позивача, колектори або представники інших фінансових установ скористаються ними та будуть вчиняти психологічний тиск на позивача за допомогою телефонних дзвінків і повідомлень.

Позивач вважає, що описана вище і доведена наведеними фактами моральна шкода, яка одночасно мала свій прояв як в особистому, так і в професійному житті, є значною та такою, що не можна проігнорувати, а тому вона потребує компенсації (відшкодування) з боку винної особи.

Керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, позивач оцінює завдану йому моральну шкоду 10 000 грн., які просить стягнути відповідача.

Відповідач відзиву на позов не подав.

Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 22 червня 2021 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав, тому суд, з урахуванням позиції представника позивача, вважає можливим розглянути справу у його відсутність.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Предметом спору у цій справі є вимоги позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачеві неправомірним поширенням відповідачем персональних даних позивача.

У якості письмових доказів на підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви додано: копії паспортів та довідок про присвоєння ідентифікаційного номера позивача та відповідача, копію наказу № 176-к про припинення трудового договору ОСОБА_3 , скріншоти повідомлень без зазначення даних отримувача цих повідомлень, виписку про вхідні, вихідні дзвінки та SMS-повідомлення за період 01 вересня 2020 року до 31 вересня 2020 року без зазначення номеру абонента, його прізвища, імені та по батькові.

У той же час позивачем не надано суду доказів на підтвердження поширення відповідачем ОСОБА_3 будь-кому будь-яких персональних даних позивача ОСОБА_2 , на що останній посилається у своєму позові.

Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач, у разі наявності труднощів щодо витребування доказів у справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але під час розгляду цієї справи позивачем цього зроблено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Усебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 84, 141, 142, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірним поширенням персональних даних - відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Повне рішення суду складено 03 грудня 2021 року.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 .

Суддя Г.Є. Майна