ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/5176/19
Провадження № 22-ц/4820/793/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2021 року за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Міністерства оборони України про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :
У лютому 2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Хмельницької обласної дирекції «НАСК «ОРАНТА»про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог вказали, що їх син ОСОБА_5 , 1982 року народження, проходив військову службу з 16.05.2000 року по 05.07.2001 року. Під час проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.
Протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень та травм у колишнього військовослужбовця від 12 січня 2011 року, встановлено обставини та причини смерті ОСОБА_5 і відповідно даною комісією винесено рішення, що травма (« ОСОБА_6 »), яка послужила причиною смерті їх сина пов`язана із виконанням його обов`язків, а саме в добовому наряді і при несенні служби.
В грудні 2018 року позивачі дізналися, що відповідно до законодавства, яке діяло на момент загибелі їх сина ОСОБА_5 , мають право на відшкодування страхових виплат в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час смерті, що становить 31100 грн. В той час як вони отримали від Хмельницької обласної дирекції ПАТ «НАСК «Оранта» в 2001 році по 3250 грн. страхового відшкодування у зв`язку із смертю їхнього сина, а всього 6500 грн.
У зв`язку із цим ОСОБА_7 та ОСОБА_3 звернулись до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», із заявою про відшкодування недоплаченої суми страхового відшкодування з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 139622,22 грн., однак у доплаті зазначеної суми їм було відмовлено, посилаючись на те, що відповідно до Закону України від 21.06.2001р. №2554-111 «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2001 рік» п.7 з 01.07.2001 року базовою величиною розрахунку для виплат страхових сум за державним обов`язковим особистим страхуванням був встановлений рівень забезпечення прожиткового мінімуму у розмірі 65 гривень».
Посилаючись на те, що на період з 01.01.2001 року по 31.12.2001 року прожитковий мінімум становив 311 грн., а не 65 грн., а тому страхова компанія мала б виплатити позивачам страхове відшкодування в розмірі не 6500, а 31100 грн., недоплачена сума - складає 24600 грн., а з урахуванням інфляційних втрат на час звернення до суду з позовом - 139622,22 грн.
Із врахуванням викладеного, позивачі просили суд стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_3 солідарно недоплачену суму страхового відшкодування з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 139622,22 грн.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.05.2019 року до участі в справі залучено в якості співвідповідача Міністерство оборони України.
Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 15.07.2020 року, 03.08.2020 року до участі в справі залучено в якості позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , як правонаступників померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача ОСОБА_7 .
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.10.2020 року замінено неналежного відповідача Хмельницьку обласну дирекцію НАСК «ОРАНТА» на належного відповідача ПАТ «НАСК «Оранта».
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_3 69811,11 грн. інфляційних втрат, стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 34905,56 грн. інфляційних втрат, стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_2 34905,56 грн. інфляційних втрат.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до діючих на час виникнення спірних правовідносин, статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ, Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум», затверджених постановою КМУ від 19.08.1992 року № 488, позивачі отримали право на відшкодування страхових виплат регламентованих Законом в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі їх сина. Законом України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2001 рік» визначено на 2001 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 311,30 грн. Отже розмір страхових виплат повинен складати 31130 грн., однак позивачем було виплачено в 2001 році всього лише 6500 грн. Недоплачена сума страхової виплати складає 24630 грн., а тому з урахуванням інфляційних втрат, застосовуючи принцип диспозитивності, а також правонаступництво після смерті позивача ОСОБА_7 , дійшов висновку про стягнення на користь кожного з позивачів у відповідній частці від загальної суми - 139622,22 грн.
В апеляційній скарзі ПАТ «НАСК «Оранта» рішення суду вважає необґрунтованим, необ`єктивним, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд помилково ототожнив прожитковий мінімум із мінімальним прожитковим рівнем та прийшов до хибного висновку, що розрахунковою величиною для обрахування страхового відшкодування є сума 311 грн. замість вірного 65 грн., відповідно до якої позивачам і було виплачено суму 6500 грн., у 2001 році у зв`язку з настанням страхового випадку. Зазначає, що оскільки страховий випадок стався ще в 2001 року, засідання комісії оформлене у вигляді протоколу від 12.02.2011 року, а тому позивачі пропустили строк позовної давності. Представником ПАТ «НАСК «Оранта» було подано клопотання про застосування строків позовної давності, однак судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства оборони України вважає, що апеляційна скарга ПАТ «НАСК «Оранта» підлягає до задоволення. Вважає, що суд помилково ототожнив поняття прожитковий мінімум та мінімальний прожитковий рівень, а також не врахував, що питання про стягнення з військової частини НОМЕР_1 шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_5 судом вже вирішувалось. На думку представника відповідача Міноборони України виплата Хмельницькою дирекцією НАСК «Оранта» у листопаді 2001 року в розмірі 6500 грн. здійснена у повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу, поданою представником позивачів ОСОБА_8 , позивачі вважають апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду таким, що постановлено із дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , причина смерті - електротравма.

Батьками померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ..

Згідно протоколу №2 засідання Центральної військово-лікарської комісії щодо визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 12.01.2011 року було встановлено, що ОСОБА_5 , 1982 р.н., призваний у Збройні Сили 16.05.2000 року, Старосинявським РВК Хмельницької області. Комісією було постановлено: ОСОБА_9 , 1982 року народження, який згідно довідки Летичівсько-Старосинявського ОРВК від 04.06.2010 року, проходив військову службу з 16.05.2000 року по 05.07.2001 року, яка згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 07.07.2001 року, виданого Лисанівською сільською Радою народних депутатів, Старосинявського району, Хмельницької області та лікарського свідоцтва про смерть від 06.07.2001 року №22, видане 88 судово-медичною лабораторією Південного округу, в добовому наряді і при несенні служби, згідно рішення суду від 30.04.04, послужила причиною його смерті « ОСОБА_6 ». Травма та смерть, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Листом №2290-05-14/9 від 09.01.2019 року Хмельницька обласна дирекція ПАТ «НАСК «ОРАНТА» повідомила представника позивачів, що ОСОБА_7 і ОСОБА_3 отримали в 2001 році по 3250 грн. страхового відшкодування у зв`язку з смертю їхнього сина ОСОБА_5 ..

Листом №2290-02-07/57 від 30.01.2019 року Хмельницька обласна дирекція ПАТ «НАСК «ОРАНТА» повідомила ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , що страхова сума (65х100=6500грн.) на момент страхового випадку (05.07.2001 року) становить 6500 грн. і саме ця сума була виплачена їм Хмельницькою обласною дирекцією НАСК «ОРАНТА» у листопаді 2001 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер позивач ОСОБА_7 , і після його смерті спадщину прийняли його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які 10.03.2019 року подали приватному нотаріусу Старосинявського районного нотаріального округу Намистюк Л.І. заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи №33-2020 заведеної до майна померлого ОСОБА_7 .

Інших спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину немає, враховуючи, що на момент смерті ОСОБА_7 шлюб між ним та ОСОБА_3 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 від 29.03.2019 року.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (із змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 року №488 затверджено умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум.

За «Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум», затверджених постановою КМУ від 19.08.1992 року № 488, державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, проводиться Національною акціонерною страховою компанією «ОРАНТА» за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони, Міністерству транспорту та зв`язку, Національній гвардії, Адміністрації Державної прикордонної служби, Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки та іншим військовим формуванням, що створені Верховною Радою України. Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» виплачує страхові суми у разі загибелі або смерті застрахованого його спадкоємцям у розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня на час загибелі або смерті.

Виплати страхових сум проводяться у семиденний строк з дня одержання Національною акціонерною страховою компанією «Оранта» усіх необхідних документів від застрахованого або його спадкоємців.

Зважаючи на зазначене, батьки ОСОБА_5 ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , як спадкоємці першої черги отримали право на відшкодування страхових виплат регламентованих Законом у розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі сина.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачі вчинили дії направлені на отримання коштів, однак, внаслідок дій НАСК «Оранта» та її територіальних органів, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 виплат в гарантованому державою та передбаченому законом розмірі не отримали.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2001 рік» затверджено на 2001 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 311,3 грн. Отже, розмір страхових виплат спадкоємцям померлого ОСОБА_5 , повинен становити 31130 грн. (311,3?100)

Проте, виплачена ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . Хмельницькою обласною дирекцією НАСК «ОРАНТА» у листопаді 2001 року сума становила 6500 грн..

Недоплачена ПАТ «НАСК «ОРАНТА» сума становить 24630 грн. (31130 грн. 6500 грн.)

Твердження апелянта, про те, що мінімальний прожитковий рівень, який був взятий при розрахунку страхової виплати в 2001 році складав на той час 65 грн. є безпідставним, оскільки відповідно до статті 56 Закону України «Про державний бюджет на 2001 рік» вказаний рівень забезпечення прожиткового мінімуму в сумі 65 грн. було конкретно встановлено для призначення допомоги відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям».

Згідно з абзацом 2 пункту 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2004 року) щодо правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, оскільки страхове відшкодування в передбаченому Законом розмірі спадкоємцям померлого військовослужбовця не було виплачено, суд першої інстанції, враховуючи межі заявлених позовних вимог, та процесуальне правонаступництво після смерті позивача ОСОБА_7 , дійшов правильного висновку про стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_3 - 69811,11 грн. (139622,22 грн.?2), частка недоплаченої страхової виплати з урахуванням інфляційних втрат; на користь ОСОБА_1 - 34905,56 грн. (69811,11 грн.?2), частка недоплаченої страхової виплати з урахуванням інфляційних втрат, як спадкоємиці померлого ОСОБА_7 ; на користь ОСОБА_2 - 34905,56 грн. (69811,11 грн.?2), частка недоплаченої страхової виплати з урахуванням інфляційних втрат, як спадкоємцю померлого ОСОБА_7 .

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачами позовної давності, то вони не спростовують зазначені висновки суду, а тому підлягають відхиленню.

Оскільки, згідно п.п.3,5 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється: на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію; на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування).

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно ст.71 ЦК Української РСР, 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

За цією статтею строк позовної давності сплинув у 2004 році, вже після того як ЦК України набрав чинності 01 січня 2004 року.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк