Справа № 308/6165/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Готри Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2020 року та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2020 року, ухвалені головуючою суддею Сарай А.І., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Позов обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебували у шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.03.2018 року, розірвано. Від даного шлюбу в них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач коштів на утримання доньки не надає хоча має можливість. ОСОБА_2 працює адміністратором на ринку в Новому районі у м. Ужгороді, є здоровим чоловіком і має змогу заробляти і надавати кошти на утримання дитини. Також зазначила, що відповідачем 22.10.2018 було придбано земельну ділянку, що свідчить про матеріальне забезпечення останнього.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у твердій грошовій сумі по 4 000 грн. і до досягнення нею повноліття.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2020 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 30.06.2020 і до досягнення нею повноліття.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Додатковим рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.10.2020 заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Марамигіна П.В. задоволено. Та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 грн.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду від 09.10.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 4 000 грн., а додаткове рішення від 26.10.2020 змінити та стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в повному розмірі. Вказує, що суд безпідставно та з порушенням норм процесуального права не вирішив заявлені нею заяви про витребування доказів, які мають значення для вирішення заявленого нею позову. При цьому судом безпідставно враховано вислови відповідача щодо неможливості сплачувати аліменти в заявленому нею розмірі, так як останнім не підтверджено належними доказами вказаного. Також просить витребувати в ГУ ДПС у Закарпатській області інформацію щодо доходів від підприємницької діяльності ОСОБА_2 , а також у приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. копію договору купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 від 22.10.2018.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з 28.08.2010 сторони перебували в шлюбі, який між ними було розірвано згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.03.2018 року.

Від даного шлюбу в сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки ОСББ «Капушанська 149» від 25.06.2020 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з ОСОБА_1 .

Між сторонами не досягнуто згоди щодо матеріального утримання малолітньої доньки.

За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України.

При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за неповнолітньою донькою, вік дитини, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у нього аліментних зобов`язань та інших утриманців, часткове визнання ним позову, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Суд першої інстанції, встановивши вказані обставини та керуючись наведеними нормами матеріального права, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами статті 89 ЦПК України, врахувавши при прийнятті оскаржуваного рішення вік дитини, на утримання якої стягуються аліменти, стан здоров`я її та сторін у справі, дійшов обґрунтованого висновку про розмір аліментів у сумі 2 000 грн. щомісячно, що узгоджується з тим, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде сума, яка узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України.

При цьому суд першої інстанції вірно виходив із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та отримує доходи, а тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі по 4 000 грн. Зазначене, спростовується довідкою Головного управління ДПС у Закарпатській області №11326/н/07-16-50-04 від 25.11.2020 з якої слідує, що ФОП ОСОБА_2 в період з 2017 по 2019 рік доходів не отримував.

Як пояснив колегії суддів ОСОБА_2 то на цей період не має стабільних заробітків, а тільки час від часу має тимчасові заробітки. Отримує допомогу від батьків, а визначену судом суму аліментів буде сплачувати.

Посилання позиачки на те, що у власності ОСОБА_2 є земельна ділянка, яку він придбав 22.10.2018, тому це свідчить про те, що майновий стан відповідача дозволяє надавати допомогу на утримання дитини у більшому розмірі, не приймається колегією суддів до уваги, так як з наданих пояснень відповідача слідує, що вказана земельна ділянка придбана ним не за особисті кошти, а за кошти разом з жінкою з якою він зараз проживає.

Інших доказів щодо можливості відповідача сплачувати аліменти у розмірі 4 000 грн. матеріали справи не містять, а позивачкою не надано.

Стосовно доводів апеляційної скарги про скасування додаткового рішення суду, то з цього приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Разом із позовною заявою, у якій позивачка просила стягнути на свою користь 3 000 грн., які вона сплатила за правничу допомогу, нею надано ордер адвоката серії АО №1008620 від 25.06.2020, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, розрахунок суми витрат за надану правничу допомогу від 25.06.2020 та розрахункову квитанцію №791089 від 25.06.2020 про сплату цих витрат.

Відповідно до розрахунку суми витрат за надану правничу допомогу з детальним описом робіт виконаних адвокатом, останнім витрачено на надання правничої допомоги ОСОБА_1 6 годин 35 хвилин, та вартість 1 години визначена у сумі 500 грн. та не більше 3 000 грн. (п. 2.1).

З урахуванням викладеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що з відповідача підлягають також стягненню витрати понесені позивачем за надання їй правничої допомоги.

При цьому суд першої інстанції, з урахуванням вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягнув лише 1 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, так як позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не знаходить підстав для скасування чи зміни додаткового рішення суду.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення - без змін.

З огляду на викладене та керуючись приписами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 жовтня 2020 року та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2020 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 07 червня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: