ПОСТАНОВА

Іменем України

10 червня 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/2809/20

провадження № 22-ц/4809/816/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1 Горбенко Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кінаш Андрія Григоровича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.02.2021, суддя Коліуш Г.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивачу на праві власності належав автомобіль марки Volkswagen Passat, білого кольору, універсал В, 2012 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого в ТСЦ 8044-28.12.2017 року.

06 лютого 2019 року позивачем було видано довіреність на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є подружжям, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Флорізяк О.В., зареєстровану в реєстрі за №103, якою позивач уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розпоряджатися належним йому автомобілем, в тому числі продавати міняти, здавати в оренду, зняти автомобіль з обліку, перереєстровувати, одержувати належні йому кошти в результаті договору купівлі-продажу автомобіля.

08 лютого 2019 року між відповідачем, яка діяла на підставі довіреності від імені позивача, та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу належного йому автомобіля, ціна продажу склала 180 000 грн.

Проте, відповідач на виконання доручення належні йому кошти за продаж автомобіля не передала.

27.06.2020 за заявою позивача, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Флорізяк О.В. проведено реєстрацію припинення дії довіреності, з видачею Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей за № 42155334 від 27.06.2020 про реєстрацію припинення дії довіреності.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 180 000 грн., отриманих нею як повіреною за договором купівлі-продажу автомобіля, укладеного відповідачем від імені позивача.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.02.2021 позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема зазначається, що суд першої інстанції порушив вимоги закону в частині направлення відповідачу та третій особі відповіді на відзив. Чим не законо позбавили відповідача та третю особу процесуального права, передбаченого ст..ст. 180,181 ЦПК України. Зазначається, що позивач не довів факт не отримання позивачем коштів, що підтверджено показами свідків. Докази, надані позивачем з порушенням строку. Судом не встановлено джерело набуття права власності позивача на автомобіль. Суд не прийняв до уваги, що на момент вчинення правочину, довіреність була діючою і надавала відповідачу повне право діяти в рамках наданих довірителем прав. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що після укладення договору купівлі продажу третя особа ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 готівкові кошти в сумі 180 000 грн.Також суд першої інстанції не прийняв до уваги докази надані відповідачем по справі на спростування доводів позовної заяви.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 07.04.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 11.05.2021 справу призначено до розгляду.

09.06.2021 на електронну адресу суду від представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокта Кінаш А.Г. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через необхідність з 09.06. по 11.06.2021 пройти обстеження та консультацію консиліуму лікарів ім.. Шалімова в м. Києві з приводу операції та подальшого лікування.

Згідно ч.1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Кінаш А.Г. та ОСОБА_3 отримано копію ухвали суду про відкриття апеляційного провадження (а.с. 66,69 т.2). Крім того, адвокатом Кінаш А.Г. подано до суду відповідь на відзив (а.с. 138-155 т.2).

Суд апеляційної інстанції перевірив доводи викладені в клопотанні і дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи відповідно до ч.1 ст. 372 ЦПК України відсутні, оскільки до клопотання не надані належні та допустимі докази на підтвердження викладених обставин.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 28 грудня 2017 року ОСОБА_1 був власником автомобіля Volkswagen Passat, універсал-В, 2012 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_2 , дата реєстрації 28.12.2017 року.

06.02.2019 року позивач видав нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розпоряджатися (продавати, міняти, здавати в оренду) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 8044 28 грудня 2017 року, автомобілем Volkswagen, модель Passat, тип загальний легковий універсал-В, 2012 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , для чого надав його представникам право, зокрема, укладати договори відчуження, укладати та підписувати від його імені договори купівлі-продажу автомобіля, зняти автомобіль з обліку, перереєструвати, одержувати належні йому в результаті укладених договорів гроші, строк дії довіреності - до 06.02.2022 року.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно повідомлення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Кіровоградській області за № 31/11/3542-1-Г-аз від 25.06.2020 року, автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_2 , попередньо зареєстрований за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перереєстровано на ОСОБА_3 на підставі укладеного в територіальному сервісному центрі 3542 договору купівлі-продажу №3542/2019/1306767. Інтереси власника транспортного засобу, ОСОБА_1 , представляла уповноважена особа ОСОБА_2 на підставі доручення серії ННО №491949, виданого 06 лютого 2019 року та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Флорізяк О.В..

З договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3542/2019/1306767 від 08 лютого 2019 року, укладеного в територіальному сервісному центрі МВС № 3542 РСЦ МВС в Кіровоградській області, вбачається, що ОСОБА_1 , як продавець, в особі ОСОБА_2 , яка діяла на підставі доручення, з однієї сторони, та ОСОБА_3 , як покупець, з іншої сторони, уклали угоду, за якою продавець продав, а покупець придбав за 180 000 грн. транспортний засіб Volkswagen, модель Passat, білого кольору, 2012 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , зареєстрований за продавцем 28.12.2017 року підрозділом ТСЦ8044.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №42155334 від 27.06.2020 року до Єдиного реєстру довіреностей 27.06.2020 року внесений реєстраційний запис 48408224 про припинення дії довіреності, посвідченої 06.02.2019 року за №103.

10 липня 2020 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 повідомлення про повернення йому коштів в сумі 180 000грн., отриманих останньою за продаж належного йому транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_2 , зазначене повідомлення отримане відповідачем 25.07.2020 року та 16.07.2020 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Суд першої інстанції зазначив, що з досліджених доказів вбачається, що відповідач, діючи як повірений від імені позивача (довірителя), продала належний на праві власності позивачу автомобіль, отримавши за проданий транспортний засіб грошові кошти, внаслідок чого такі грошові кошти належать позивачу, які відповідач повинен повернути позивачу.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі позивачу грошових коштів, отриманих нею за договором купівлі-продажу як повіреним.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги показання осіб, як свідків передачі коштів, які надані ними в нотаріальній конторі та були посвідчені нотаріусом з огляду на те, що такого порядку надання показань свідків цивільним процесуальним законодавством України не передбачено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не виконав свого обов`язку, як повірений негайно передати довірителю кошти в розмірі 180 000 грн., одержані нею за договором-купівлі продажу автомобіля, тому позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 180 000 грн.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 28 грудня 2017 року ОСОБА_1 був власником автомобіля Volkswagen Passat, універсал-В, 2012 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_2 , дата реєстрації 28.12.2017 року.

06.02.2019 року позивач видав нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розпоряджатися (продавати, міняти, здавати в оренду) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 8044 28 грудня 2017 року, автомобілем Volkswagen, модель Passat, тип загальний легковий універсал-В, 2012 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , для чого надав його представникам право, зокрема, укладати договори відчуження, укладати та підписувати від його імені договори купівлі-продажу автомобіля, зняти автомобіль з обліку, перереєструвати, одержувати належні йому в результаті укладених договорів гроші, строк дії довіреності - до 06.02.2022 року.

Відповідно до повідомлення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Кіровоградській області за № 31/11/3542-1-Г-аз від 25.06.2020 року, автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_2 , попередньо зареєстрований за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перереєстровано на ОСОБА_3 на підставі укладеного в територіальному сервісному центрі 3542 договору купівлі-продажу №3542/2019/1306767. Інтереси власника транспортного засобу, ОСОБА_1 , представляла уповноважена особа ОСОБА_2 на підставі доручення серії ННО №491949, виданого 06 лютого 2019 року та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Флорізяк О.В..

З договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3542/2019/1306767 від 08 лютого 2019 року, укладеного в територіальному сервісному центрі МВС № 3542 РСЦ МВС в Кіровоградській області, вбачається, що ОСОБА_1 , як продавець, в особі ОСОБА_2 , яка діяла на підставі доручення, з однієї сторони, та ОСОБА_3 , як покупець, з іншої сторони, уклали угоду, за якою сторони визнчили вартість транспортного засібу Volkswagen, модель Passat, білого кольору, 2012 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , у 180 000 грн.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №42155334 від 27.06.2020 року до Єдиного реєстру довіреностей 27.06.2020 року внесений реєстраційний запис 48408224 про припинення дії довіреності, посвідченої 06.02.2019 року за №103.

10 липня 2020 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 повідомлення про повернення йому коштів в сумі 180 000 грн., отриманих останньою за продаж належного йому транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_2 , зазначене повідомлення отримане відповідачем 25.07.2020 року та 16.07.2020 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Встановлені обставини свідчать, що ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 здійснити відсудження належного йому автомобіля відповідно до довіреності.

В силу ст. 237, ч.3 ст. 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 яка здійснювала продаж автомобіля за дорученням і ОСОБА_3 , який придбав автомобіль є подружжям.

Встановлені оставини свідчать, що ОСОБА_2 здійснючи представництво при продажі автомобіля діяла в своїх інтересах, оскільки з покупцем автомобіля складають сім`ю, що заборонено діючим законодавством (ч.3 ст. 238 ЦК України).

Однак, оскільки позивач не ставить питання про визнання договору купівлі - продажу недійсним з зазначених підстав, то суд апеляційної інстанції не перевіряє зазначені оставини.

Згідно із ч.3 ст.244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Відповідно до положень ст.ст. 1003, 1004 та 1006 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному, що є його обов`язком. Зокрема до обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителя на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається, що під час договору купівлі - продажу автомобіля, гроші від третьої особи за вказаний автомобіль не отримувались, відповідно підстави повертати гроші в розмірі 180000 грн.- відсутні, на що суд першої інстанції не звернув увагу.

Суд апеляційної інстанції перевірив зазначені обставини і встановив, що матеріалами справи підтверджується, що договір купівлі-продажу автомобіля відбувся. Продаж автомобіля вчинено за 180000 грн.

Посилання відповідача, що договір купівлі-продажу автомобіля відбувся у безгрошовій формі, оскільки гроші не передавались відповідачу, третьою особою є необґрунтованими і не впливають на висновки суду першої інстанції.

Матеріали свідчать, що відповідно до нотаріально посвідченої довіреністі від 06.02.2019 року, позивач уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розпоряджатися (продавати, міняти, здавати в оренду) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 8044 28 грудня 2017 року, автомобілем Volkswagen, модель Passat, тип загальний легковий універсал-В, 2012 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , для чого надав його представникам право, зокрема, укладати договори відчуження, укладати та підписувати від його імені договори купівлі-продажу автомобіля, зняти автомобіль з обліку, перереєструвати, одержувати належні йому в результаті укладених договорів гроші, строк дії довіреності - до 06.02.2022 року.

Встановлені обставини свідчать, що позивач не уповноважував ОСОБА_2 укладати безоплатні угоди.

З договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3542/2019/1306767 від 08 лютого 2019 року, укладеного в територіальному сервісному центрі МВС № 3542 РСЦ МВС в Кіровоградській області, вбачається, що ОСОБА_1 , як продавець, в особі ОСОБА_2 , яка діяла на підставі доручення, з однієї сторони, та ОСОБА_3 , як покупець, з іншої сторони, уклали угоду, за якою продавець продав, а покупець придбав транспортний засіб Volkswagen, модель Passat, білого кольору, 2012 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , зареєстрований за продавцем 28.12.2017 року підрозділом ТСЦ8044.

Відповідно до договору купівлі продажу п.2,3 - ціна транспортного засобу складаї 18000 грн.

Передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюються після повної сплати вартості майна.

Право власності на транспортний засіб до покупця переходить з моменту підписання даного договору.

Матеріали справи свідчать, що договір купівлі продажу сторонами підписаний, у договорі відсутні будь - які застереження в частині оплати за придбане майно в розстрочку, або з відстрочкою, що дають підстави зробити висновок, що сторони дійшли згоди в частині всіх істотних умов договору в тому числі і в частині оплати за придбаний автомобіль.

Матеріали справи свідчать, що в подальшому придбаний автомобіль зареєстровано на покупця, яким є третя особа по справі.

Належні та допустимі докази на підтвердження укладення безоплатного договору купівлі-продажу автомобіля в матеріалах справи відсутні.

В апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції не встановлено джерело набуття права власності позивача на автомобіль. Також суд першої інстанції не прийняв до уваги докази надані відповідачем по справі на спростування доводів позовної заяви зокрема, що позивачу передані кошти в розмірі 12000 дол.США і відповідно вимоги позивача є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції перевірив зазначені обставини і дійшов висновку, що вказані обставини є необґрунтованими, оскільки не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Матеріали справи не містяь докази на підтвердження, що 12000дол. на які посилається відповідач, є платою за автомобіль, який є предметом даного судового розгляду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 320/4274/16-ц (провадження № 61-25696св18) зроблено висновок про застосуванню частини другої статті 530, пункту 3 частини першої статті 1006 ЦК України та вказано, що «у разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України».

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги в частині, що суд першої інстанції не прийняв до уваги нотаріальні посвідчення пояснення свідків передачі коштів.

З матеріалів справи вбачається, що в підготовчому судовому засіданні відповідач мав право подати клопотання про виклик свідків в судове засідання, однак таким процесуальним правом не скористався, а надання показів свідків шляхом посвідчення їх показань нотаріусом, не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи на задання питань свідкам стосовно обставин справи.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не встановив джерело набуття права власності позивача на автомобіль є необґрунтованими, оскільки зазначені обставини не є предметом даного судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги в частині, що позивач та суд першої інстанції порушили вимогу закону в частині направлення відповідачу та третій особі відповіді на відзив в установленому законом порядку, чим позбавилили відповідача та третю особу процесуального права передбаченого ст..ст.180, 181 ЦПК України, не впливають на розгляд справи по сутті і не спростовують висновків суду першої інстанції по сутті.

Відповідно до ст..ст. 178, 179, 180, 181 учасники справи мають право на подання відзиву на позов, відповідь на відзив, заперечення на відзив пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Зазначені процесуальні дії є правом , а не обов`язком учасників справи.

Права відповідача у зв`язку з неподанням позивачем відповіді на відзив ніяким чином не порушенні, оскільки відповідач у суді першої інстанції може з`ясувати питання, на які він мав намір отримати у відповіді на відзив.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кінаш Андрія Григоровича в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.02.2021, залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16.06.2021.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: