Дата документу 10.02.2021 Справа № 336/7636/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7636/19 Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Провадження №22-ц/807/663/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької міської ради на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2020 року про залишення позову без розгляду у справі за позовом Запорізької міської ради до Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Нива", Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, третя особа - Дружелюбівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним та скасування державного акту про право власності, скасування державної реєстрації про права власності на земельну ділянку, витребування із незаконного володіння земельної ділянки та повернення її у комунальну власність,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року Запорізька міська рада звернулася до суду з позовом до Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Нива", Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, третя особа - Дружелюбівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним та скасування державного акту про право власності, скасування державної реєстрації про права власності на земельну ділянку, витребування із незаконного володіння земельної ділянки та повернення її у комунальну власність.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що розпорядженням голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 15 вересня 2004 року №599 «Про передачу у власність земельних ділянок із земель КСП «Південне», передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі вказаного розпорядження, ОСОБА_1 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП №109687 від 19 березня 2005 року, відповідно до якого ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :12:002:00011, площею 3,4323 га, яка розташована на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Даний ОСОБА_2 акт заресєтровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користуванняя землею, договорів оренди землі за №46.

15 березня 2007 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Нива» було укладено договір №71 оренди спірної земельної ділянки.

Запорізька міська рада вважає розпорядження №599 незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки голова Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, в порушення вимог Земельного кодексу України, перевищив свої повноваження та розпорядився земельною ділянкою, яка знаходиться в межах населеного пункту, а саме міста Запоріжжя.

Отже, Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області поза межами повноважень прийнято розпорядження від 15 вересня 2004 року №599 щодо передачі у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, у зв`язку з чим воно є незаконним.

Оскільки підставою набуття права власності на вищезазначену земельну ділянку став Державний акт на право власності на земельну ділянку, який виданий на підставі незаконного розпорядження, то такий Державний акт також є недійсним та підлягає скасуванню.

Крім того, спірна земельна ділянка знаходиться в межах міста Запоріжжя, однак, присвоєний їй кадастровий номер свідчить про її розташування на території Вільнянського району Запорізької області, що не відповідає дійсності і у зв`язку з цим є необхідним скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування її кадастрового номера.

Таким чином, спірна земельна ділянка, яка була передана у власність ОСОБА_1 на підставі незаконного розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації від 15 вересня 2004 року №599 вибула з володіння територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради як власника, незаконно та поза її волею, завдяки прийняттю державним органом незаконного рішення. В подальшому спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_1 в користування ТОВ «Агрофірма «Нива» на підставі договору оренди земельної ділянки №71, який зареєстровано в Запорізькій регіональній філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельним ресурсам» за № 60 від 10 серпня 2017 року, також поза волею територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Із урахуванням зазначеного, Запорізька міська рада просида суд:

Визнати незаконним і скасувати розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 15 вересня 2004 року №599 «Про передачу у власність земельних ділянок із земель КСП «Південне» в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 3,4323 га, кадастровий номер :12:002:0001, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнати недійсним і скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :12:002:0001, серія ЗП №109687 від 19 березня 2005 року, виданий ОСОБА_1 , який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №46.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :12:002:0001 (номер запису про право власності:31092863 від 05 квітня 2019 року).

Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» із незаконного володіння земельну ділянку кадастровий номер :12:002:0001, площею 3,4323 га та повернути її у комунальну власність територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :12:002:0001 та запис у Поземельній книзі про цю земельну ділянку.

Стягнути в солідарному порядку з Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_1 , ТОВ «Агрофірма «Нива», Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на користь Запорізької міської ради витрати по сплаті судового збору в розмірі 9605,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2019 року було відкрито провадження у даній справі. Справа призначена у підготовчому судовому засіданні на 16 січня 2020 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2020 року позовну заяву Запорізької міської ради залишено без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Запорізька міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2020 року та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у порушенні вимог цивільного процесуального законодавства України суд не врахував, що якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстав несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити ( доплатити) відповідно до частини другої статті 185 ЦПК України. При цьому, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірногго майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступниим стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішення справи відповідно до частини другої статті 176 ЦПК України. Отже, суд передчасно визнав позовну заяву неподаною, оскільки земельна ділянка вибула із комунальної власності безоплатно, на момент пред`явлення позову її оцінка проведена не була, тому визначити ціну позову було не можливо, у зв`язку з чим, Запорізькою міською радою при поданні позову, за вказану позовну вимогу попередньо було сплачено судовий збір в розмірі 9605 грн з готовністю його доплатити, за необхідності.

Відповідно до відзивів на апеляційну скаргу, представник ТОВ «Агрофірма «Нива», адвокат Сердюк Р.В., Матвіївська сільська рада Вільнянського району Запорізької області (правонаступник Дружелюбівської сільської ради),зазначають, що суд першої інстанції ухвалив зконне і обгрунтоване судове рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки Запорізька міська рада не виконала вимоги, встановлені ухвалою Шевченківського районного суду від 02 жовтня 2020 року, якою позов залишено без руху через невідповідність вимогам цивільного процесуального законодавства, яка виявлена після відкриття провадження в справі, а саме: через несплату в повному обсязі судового збору за вимогу майнового характеру, наявні підстави для залишення позову без розгляду в силу п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що в грудні 2019 року Запорізька міська рада звернулася до суду з позовом до Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Нива", Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, третя особа - Дружелюбівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним та скасування державного акту про право власності, скасування державної реєстрації про права власності на земельну ділянку, витребування із незаконного володіння земельної ділянки та повернення її у комунальну власність.

При зверненні до суду з позовними вимогами, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 9605 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2019 року було відкрито провадження у даній справі. Справа призначена у підготовчому судовому засіданні на 16 січня 2020 року.

Ухвалою Щевченківвького роайонного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2020 року суд першої інстанції залишив позовну заяву Запорізької міської ради без руху з підстав несплати останньою, на думку суду, у повному обсязі судового збору за вимогу майнового характеру. При цьому суд виходив із того, що позивач повинен визначити ціну позову, яка має відповідати дійсній вартості спірного майна та сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру із розрахунку 1.5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена ухвала суду першої інстанці була отримана позивачем 26.10.2020 року (а.с. 58 т. 2).

У зв`язку з невиконанням вимог ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2020 року без руху, оскаржуваною ухвалою від 16 листопада 2020 року суд першої інстанції залишив позовну заяву без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Пунктами 2-9 частини третьої статті 175 ЦПК України встановлюються вимоги до змісту позовної заяви.

Частиною одинадцятою статті 187 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Після відкриття провадження у справі судом першої інстанції було встановлено недоплату позивачем судового збору за подання позову за вимогу майнового характеру, при цьому суд в ухвалі зазначив, що згідно ч. 2 ст. 4 Закону України « Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового хаактеру, яка подана юридичною особою складає 1.5 відсотків ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на майно вартістю майна. Таким чином суд прийшов до висновку, що позивачу необхідно надати документ, що підтверджує сплату судового збору відповідно до оцінки спірної земельної ділянки .

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, має містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Ціна позову - це грошовий вираз майнових вимог позивача. Ціна позову визначається лише щодо майнових вимог, тобто тих вимог, які мають грошову оцінку.

У коментованій статті сформульовано правила визначення ціни позову.

У позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається дійсною вартістю цього майна. При цьому вартість майна - це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. Тягар доказування вартості майна несе позивач. В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані договори купівлі-продажу цього майна, відомості про його залишкову балансову вартість, звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Предметом заявлених позовних вимог у цій справі є, зокрема, вимога про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

Ураховуючи предмет заявлених позовних вимог, вимога витребування земельної ділянки є вимогою майнового характеру, а тому ціна позову повинна визначатися дійсною вартістю майна.

Оскільки предметом спору є земельна ділянка, а тому саме вона потребує визначенню її вартості.

Правове регулювання оцінки земель здійснюється відповідно до Конституції України, ЗК України, Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Закону України "Про оцінку земель", законів України, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Згідно преамбули Закону України "Про оцінку земель" цей закон визначає правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні та спрямований на регулювання відносин, пов`язаних з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки земель, інформаційного забезпечення оподаткування та ринку земель.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про оцінку земель" грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Експертна грошова оцінка земельних ділянок та прав на них проводиться з метою визначення вартості об`єкта оцінки.

Експертна грошова оцінка земельних ділянок використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них, крім випадків, визначених цим Законом, а також іншими законами.

Отже, статтею 5 Закону України "Про оцінку земель" чітко визначено, у яких випадках використовуються нормативно грошова оцінка земельних ділянок, серед яких відсутнє визначення розміру судового збору.

Разом з тим, відповідно до статті 5 цього ж закону, для визначення вартості об`єкта оцінки використовується експертна грошова оцінка.

При цьому стаття 19 Закону України "Про оцінку земель" визначає, що експертна грошова оцінка земельних ділянок проводиться на основі таких методичних підходів, як, зокрема, зіставлення цін продажу подібних земельних ділянок.

Зробивши системний аналіз наведених вище норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд приходить до висновку про те, що належними та допустимими доказами, які підтверджують ціну позову у майнових вимогах про витребування земельної ділянки можуть бути, зокрема: договори купівлі-продажу цього майна, відомості про його залишкову балансову вартість, звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджують дійсну вартість такого майна безпосередньо на час звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Відповідно до частин другої, третьої статті 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. У разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою.

При цьому у порушення вимог цивільного процесуального законодавства України суд не врахував, що якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстав несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити ( доплатити) (частина друга статті 185 ЦПК України) чого судом першої інстанції зроблено не було.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи питання про залишення позовної заяви без руху, що в подальшому призвело до залишення без розгляду позовних вимог, суд першої інстанції наведеного не врахував, встановивши, що визначена позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна, оскільки на момент пред`явлення позову точна його ціна встановлена не була, розмір судового збору мав би попередньо визначити суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленого судом при вирішенні справи, що відповідає положенням ч. 2 статті 176 ЦПК України.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку залишаючи позовну заяву Запорізької міської ради без розгляду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2020 року у цій справі скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 12 лютого 2021 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.