Справа № 346/293/21
Провадження № 2/346/621/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого-судді Яремин М.П.

з участю: секретаря Лазановського В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Гринів Я.В.

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Знайди В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Печеніжинської селищної ради як орган опіки та піклування, про зміну розміру аліментів на утримання малолітніх дітей та позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він з 21.11.2011 рокуперебував з відповідачем в шлюбі, який згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 01.04.2019 року розірвано. За час шлюбу у сторін народилися троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання яких згідно із вказаним рішенням суду та рішенням Городенківського районного суду від 20.08.2019 року визначено з позивачем. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12.05.2020 року присуджено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаних дітей в розмірі 1 500 грн. щомісячно на кожну дитину. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні вказаних дітей, не піклується про стан їхнього здоров`я, родинні стосунки з ними не підтримує, розвитком їхнім не цікавиться, не бере участі у їхньому духовному, фізичному та психологічному розвитку. Крім того, вона впродовж 2018-2020 років не відвідувала батьківські збори та цікавилася навчанням та вихованням дітей.

Позивач вказує на те, що відповідач добровільно допомоги на їх утримання не надає, не бере участі у додаткових витратах, які постійно виникають, оскільки діти часто хворіють. Крім того, збільшились витрати на харчування та забезпечення речами першої необхідності, а тому діти потребують матеріальної допомоги матері. Витрати на утримання дітей є значними та позивачу важко самостійно їх оплачувати. Вважає, що сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дітей, у зв`язку з чим він змушений звернутися з позовом про зміну розміру аліментів. Відповідач є працездатною особою, а отже спроможною сплачувати аліменти на утримання дітей у більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду, оскільки належне утримання дитини являється обов`язком не тільки батька, а й матері. Зазначає, що має право на зміну визначеного судом розміру аліментів, оскільки погіршився його матеріальний стан, адже відповідач не бере участі у оплаті додаткових витрат на утримання дітей. Крім того, сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.12.2020 року становить 52 694 грн., що підтверджується відовідним розрахунком.

Тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо їхніх вказаних малолітніх дітей, а також змінити (збільшити) розмір стягуваних з відповідача аліменів на утримання вказаних дітей в твердій грошовій сумі, а саме по 2 000 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із 908 грн. сплаченого судового збору.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із вищевказаних підстав і просить ці вимоги задовольнити. Представник позивача також зазначила, що позивач звертався з аналогічним позовом до суду про позбавлення відповідача батьківських прав, однак, вирішив надати їй час для виправлення, проте пройшло більше року, а відповідач своєї поведінки не змінила. Вона також мала можливість звернутися до органу опіки та піклування про встановлення графіку відвідування дітей. Перешкод у спілкуванні з дітьми їх ніхто не чинить, проте активну участь відповідач стала проявляти після судових засідань.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечила проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітніх дітей. Вона пояснила, що позивач виганяв її з дітьми з будинку, до них не пускав, у зв`язку з чим вона змушена була викликати поліцію. Раніше можливості забрати дітей вона не мала, проте в даний час придбала житло в с. Корнич Коломийського району та намагається зробити все можливе, щоб діти проживали з нею. До дітей вона приїжджає частіше, ніж зазначає позивач, однак, діти бояться про це сказати, він також намовляє їх проти неї. 06.04.2021 року відповідач подала письмові пояснення, в яких вказано позивачем неодноразово вчинялись насильницькі дії фізичного та психологічного характеру по відношенню до неї. Без її згоди позивач протиправно відібрав у неї дітей, а її неодноразові письмові звернення до уповноважених органів про допомогу у поверненні дітей, в тому числі правоохоронних органів, результатів не дали, зважаючи на що вона звернулась до Коломийського міськрайонного суду з позовом про визначення місця проживання дітей. При розгляді даного спору просить врахувати, що вона до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася, за попереднім місцем реєстрації та проживання скарг на неї не поступало, на диспансерних обліках в психоневрологічному, психіатричному та наркологічному кабінетах не числиться, за її місцем проживання створено належні умови для проживання дітей. Звертає увагу, що позивач неодноразово притягувався до юридичної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї під час їхнього спільного проживання, від чого страждали їхні діти, переживаючи сильний психологічний стрес. Щодо тверджень позивача про те, що вона не відвідує та не допомагає своїм дітям, то такі є спробою ввести суд в оману. Безліч мешканців села за місцем проживання позивача та третіх осіб готові підтвердити факти систематичних її поїздок до дітей. Позивач чинить умисні перешкоди у можливості їй бачитись із дітьми, не допускає до них. З приводу несплати аліментів відповідач переконана, що позивач витрачає грошові кошти зовсім не на утримання дітей, а для задоволення власних потреб, тому при можливості вона дає грошові кошти особисто дітям та звернулась з позовом про визначення місця проживання дітей з нею. Тому відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третої особи в судовому засіданні зазначив, що батько дітей самостійно забезпечує дітей, хоча мати зобов`язана брати участь у вихованні дітей, незважаючи на те, що проживає окремо. Відповідач усунулася від їх виховання, попередні роки не з`являлася і не брала участі у їх вихованні, хоча їй була надана така можливість. Службою в справах дітей підготовлено висновокок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно вказаних дітей, однак, рішення виконкомом не прийняте. У вирішенні питання позбавлення відповідача батьківських прав, яке є крайнім заходом, покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень частин 1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Відповідно до положень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до даних свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 21.11.2011 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , у зв`язку чим останній присвоєно прізвище « ОСОБА_7 », актовий запис № 44 (а.с. 9).

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітніх ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується даними свідоцтв про їхнє народження (а.с.10-12).

Відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.04.2019 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Згідно з цим рішенням малолітніх дітей сторін ОСОБА_9 та ОСОБА_10 після розірвання вказаного шлюбу залишено проживати з їхнім батьком (а.с.13).

Згідно з рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 20.08.2019 року, яке набрало законної сили, позивача визнано батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначено його місце проживання з батьком (а.с. 14-20).

Відповідно до довідки № 72, виданої Печеніжинською селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області 19.01.2021 року, до складу сім`ї позивача входять вказані діти (а.с. 21).

Згідно з довідкою, виданою Печеніжинським ліцеєм Печеніжинської селищної ради ОТГ Коломийського району Івано-Франківської області № 59/06-05 від 04.12.2020 року, діти сторін - ОСОБА_11 є учнем 4 класу, ОСОБА_9 - 3 класу, а Квітослава - 1 класу вказаного навчального закладу. Мати дітей ОСОБА_12 впродовж 2018-2019, 2019-2020 навчальних років не відвідувала батьківські збори, не цікавилася навчанням та вихованням дітей (а. с. 22).

Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів згідно з виконавчим листом № 3465924/19 від 11.08.2020 року, виданим Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.12.2020 року складає 52 694 грн. (а.с 23).

Висновками про результати розгляду звернень ОСОБА_2 , затверджених заступником начальника Коломийського МВ УМВС та Коломийського відділу поліції 08.05.2015 року та 12.12.2016 року стверджується, що ОСОБА_1 30.04.2015 року та 02.12.2016 року вчинив конфлікти із дружиною ОСОБА_2 , під час яких ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою; з ОСОБА_1 проведено профілактичну бесіду про недопущення вчинення ним насильства в сім`ї та складено протоколи за ст.173-2 КУпАП (а.с.71, 72).

Згідно з копією довідки серії НОМЕР_2 за обліками МВС України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с. Росохач Городенківського району Івано-Франківської області на території України станом на 22.07.2020 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває ( а.с.64).

Відповідно до довідки-характеристики № 596, виданої 09.07.2020 року виконавчим комітетом Росохацької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, скарги від односельчан на ОСОБА_2 не поступали, до адміністративної відповідальності не притягалася (а.с. 65).

Довідками № 233, № 36, № 51, виданимих відповідно поліклінікою КНП «Коломийська ЦРЛ» та КНП «Городенківська ЦРЛ» 20.07.2020 року та 21.07.2020 року, стверджується, що ОСОБА_2 на диспансерних обліках в психоневрологічному, наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває (а.с. 66-68).

Актом обстеження умов проживання за заявою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , від 15.07.2020 року з метою обстеження умов проживання малолітніх дітей встановлено, що діти ( ОСОБА_13 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) проживають з батьком в смт. Печеніжин, а також встановлено, що для проживання дітей створено належні умови, мама проживає в орендованому житлі в м. Коломия, наявні речі дітей, продукти харчування (а.с. 70).

В матеріалах даної справи міститься витяг з протоколу засідання виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради № 04 від 13.04.2021 року, відповідно до якого слухали питання про затвердження та надання висновку до Коломийського міськрайонного суду щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітніх дітей; рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини від 31.03.2021 року № 3 рекомендовано виконавчому комітету Печеніжинської селищної ради надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . За результатами засідання рішення не прийняте більшістю голосів (секретар ради запропонувала більш детальніше вивчити дану справу та обставини позбавлення батьківських прав) а.с. 77)).

Малолітні діти ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в судовому засіданні, під час з`ясування їхньої думки зазначили, що проживають з батьком, а на матір мають образу, оскільки вона їх била, ображала їхнього батька, а згодом їх залишила. Час від часу вона їх провідує (дуже рідко) та приносиь їм деякі речі (банани, печиво, вафлі).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до положень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України»).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Враховуючи відсутність доказів на підтвердження винної поведінки матері та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, а також те, що мати малолітніх дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує, то позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав не підлягають задоволенню. Посилання сторони позивача на існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дітей протягом навчального року у повній мірі не може свідчити про ухилення матері від виконання своїх обов`язків.

Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Необхідність збільшення розміру стягуваних аліментів позивач аргументує тим, що визначений до сплати попереднім рішенням суду розмір аліментів є недостатній для задоволення потреб малолітніх дітей та вважає, що відповідач повинна сплачувати аліменти на утримання вказаних дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.

Разом з тим вказані обставини лише самі по собі не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до цієї статті.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем не доведено, що після постановлення у 2020 році рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно на кожну дитину змінилось сімейне становище та матеріальний стан платника (покращився) або одержувача аліментів (погіршився), виникли інші обставини, що відіграють суттєве значення в житті сторін чи їх дітей, і що є підставою для збільшення розміру аліментів, то суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в частині зміни розміру аліментів.

Отже, в задоволенні позову слід відмовити із вказаних підстав, в зв`язку з чим не підлягають присудженню на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі наведеного, та ст.ст. 164, 165, 171, 180-182, 192 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст. 5-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Печеніжинської селищної ради як орган опіки та піклування, про позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав щодо її малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також про зміну розміру аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , житель АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , Івано-Франківської області.

Третя особа: виконавчий комітет Печеніжинської селищної ради як орган опіки та піклування, смт. Печеніжин, вул. Незалежності, 15, Коломийського району Івано-Франківської області, .

Повний текст рішення складено 08 червня 2021 року.

Суддя Яремин М. П.