Справа № 461/5394/21 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/3347/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Шеремети Н.О.

при секретарі Ждан К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову приватний нотаріус Остапенко Євген Михайлович (адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовною заявою до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову приватний нотаріус Остапенко Євген Михайлович в якому просить визнати виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування даного позову вказує на те, що між ним та Акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено кредитний договір. Приватним нотаріусом Остапенком Євгеном Михайловичем вчинений виконавчий напис за № 45173 від 19.05.2021 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 426 150 грн. 36 коп. Вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача. При оформленні виконавчого напису № 45173, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., представниками AT «Ідея Банк» не надано нотаріусу доказів безспірності заборгованості, за наявності, якої було б можливим вчинення виконавчого напису. Звертає увагу на те, що заборгованість яка значиться у виконавчому написі не дає можливості зробити висновок щодо правомірності її нарахування. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню, у зв`язку з чим, оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, вважає за необхідне, визнати виконавчий напис № 45173, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 28 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову приватний нотаріус Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Не погоджується з висновком суду про те, що нотаріус правомірно вчинив виконавчий напис, так як нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, який не посвідчений нотаріально. Також не погоджується з думкою суду, що заборгованість є безспірною, так як суд не врахував, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, однак сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Зазначає, що оскільки не отримував від відповідача жодних повідомлень та вимог про усунення порушень зобов`язань, що також є самостійною підставою для скасування виконавчого напису. Окрім цього зазначає, що суд застосував нечинні приписи постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662.

Скаржник просить рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

01 грудня 2021 року від відповідача по справі Акціонерного товариства «Ідея Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Вважає помилковими твердження позивача, що станом на дату вчинення виконавчого напису нотаріуса пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів не був чинний. Окрім того, не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивач не погоджується з розміром заборгованості, що свідчить про відсутність безспірності заборгованості, оскільки безспірність заборгованості підтверджена всіма необхідними документами для вчинення 19.05.2021 року виконавчого напису № 45173. Вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 не отримував жодних повідомлень та вимог про усунення порушень кредитних зобов`язань, оскільки 10.04.2021 рокуAT «Ідея Банк» надіслало позивачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, за допомогою якої позивач був повідомлений про те, що в нього наявна заборгованість згідно Кредитного договору.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 07 грудня 2021 року, є дата складення повного судового рішення 20 грудня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що

вимоги ОСОБА_2 не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Суд встановив, що 13.07.2018 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № Z29.00617.004139317, згідно пункту 1.1. якого Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 286253,00 грн. (двісті вісімдесят шість тисяч двісті п`ятдесят три грн. 00 копійок), включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язувався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору.

19.05.2021 року приватним нотаріусом Остапенком Євгеном Михайловичем був вчинений виконавчий напис за № 45173 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 426 150 грн. 36 коп.

Постановою приватного виконавця Яцишина Андрія Миколайовича від 15.06.2021 р. було відкрито виконавче провадження №65817658.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника.

Згідно ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такі ж норми містять п.п. 282, 288 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.04 № 20/5.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підпунктом 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, згідно якого нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно пункту 2 Переліку, для одержання виконавчого напису по кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вчинений приватним нотаріусом Остапенком Євгеном Михайловичем виконавчий напис відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки для вчинення виконавчого напису нотаріусу та на виконання вимог переліку AT «Ідея Банк» надало нотаріусу всі необхідні документи для вчинення приватним нотаріусом 19 травня 2021 року виконавчого напису № 2436, які в повній мірі встановлюють суму заборгованості позивача, як боржника, перед AT «Ідея Банк», з врахуванням усіх сплат, визначених умовами Кредитного договору, та внесеними боржником; відповідають переліку, а відтак підтверджують безспірність заборгованості позивача.

Витребування додаткових документів є правом нотаріуса, а не обов`язком.

Верховний Суд України у постанові від 20.05.2015 року по справі №6-158цс15, зазначив, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком. Тобто, в основу розмежування понять «спірної» та «безспірної» заборгованості покладається не власне ставлення боржника до пред`явленої вимоги, а об`єктивна ознака, тобто фактичний склад і характер правовідносин. Вирішення питання, чи є заборгованість об`єктивно безспірною, залежить від того, чи надано нотаріусу перелік документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку відповідно до вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат».

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2018 року у справі №761/45042/16-ц, зазначив, що встановивши, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису були подані усі документи, що підтверджують безспірність вимог кредитора та встановлені переліком документів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не вирішує спір про право, який існує між сторонами, а лише перевіряє безспірність заборгованості на підставі належних і допустимих доказів.

Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі №127/15911/17 зазначив, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що безспірність заборгованості, яка була стягнута з позивача згідно спірного виконавчого напису нотаріуса, не залежить від того, погоджується позивач з її розміром, чи ні, оскільки вирішальним у даному випадку є саме документи, що подавалися нотаріусу для його вчинення, які підтверджують укладення Кредитного договору між позивачем та відповідачем, а також свідчать про неналежне виконання умов останнього ОСОБА_2 .

Щодо доводів апеляційної скарги, про те, що оскільки позивач не отримував від відповідача жодних повідомлень та вимог про усунення порушень зобов`язань, що також є самостійною підставою для скасування виконавчого напису, такі до задоволення не підлягають, оскільки судом першої інстанції встановлено, що 10.04.2021 AT «Ідея Банк» надіслало позивачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, за допомогою якої позивач був повідомлений про те, що в нього наявна заборгованість згідно Кредитного договору, вказано розмір боргу, а також з чого така складається. Попереджено також про можливість стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір відповідача у випадку її непогашення в тридцятиденний строк з дня направлення відповідної вимоги.

Постановою Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 355/1214/16-ц Верховний Суд підтвердив чинність постанови Кабінету Міністрів Украни №662 від 26 листопада 2014 року, зазначивши при цьому, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку згідно п.3.5 пункту 3 глави 16 розділ ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Щодо доводів апеляційної скарги, про те, що суд застосував нечинні приписи постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, якою постанову КМ України від 26.11.2014 року №662 в частині включення до Переліку розділу 2 ( щодо стягнення на підставі кредитних договорів) було визнано незаконною та нечинною, такі до задоволення не підлягають, оскільки приватний нотаріус при виданні спірного виконавчого напису керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п.2 переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконачих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 року №1172 в чинній редакції, де передбачено, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, для одержання виконавчого напису додаються,

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, скаржником не доведено, що виконавчий напис видано на підставі інших документів які не входять до переліку документів для його видання.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 серпня 2021 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 серпня 2021 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.О. Шеремета