Справа № 628/2955/20
Провадження № 2/628/111/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року Куп`янський міськрайонний суд Харківської області
в складі: головуючого - судді Коваленко .О.А.
за участю: секретаря Кравцової В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Куп`янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, 3-я особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, про визнання Державного акту на землю недійсним,-
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2020 року представник позивача звернулась до суду з позовом до Територіальної громади Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, 3-я особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, про визнання Державного акту на землю недійсним.
Згодом, неодноразово уточнюючі позовні вимоги, вказала наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки розміром 0,25га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавці на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ХР № 19-00-009527 від 25.11.1996 року, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства. Померла залишила заповіт на все своє майно на ім`я позивача. До складу спадщини входить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на який позивачу видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.09.2020 року. Даний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, на яку позивач не отримала свідоцтво про право на спадщину, так як нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як цільове призначення цієї земельної ділянки «для ведення особистого підсобного господарства» не відповідає фактичному її використанню «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», відомості про земельну ділянку не внесені до державного земельного кадастру. В лютому 2021 року в Державний земельний кадастр внесено відомості щодо вищевказаної земельної ділянки з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», тому є підстави для скасування державного акта серії ХР № 19-00-009527. За таких обставин позивач звернулась до суду з даним позовом.
В судове засідання позивач та її представник не з`явились, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, уточнені позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.
Представник відповідача Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечують.
Представник 3-ї особи Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без участі представника, та письмові пояснення, в яких зазначено, що позивач може успадкувати лише майно (земельну ділянку) із цільовим призначенням, вказаному в правовстановлюючому документі, що належало спадкодавцеві, у подальшому зміна цільового призначення земельної ділянки повинна відбуватися згідно з порядком, встановленим діючим законодавством України. За таких обставин просять відмовити у задоволенні позову.
Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За положеннями статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину.
Згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у положеннях статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України.
Так, відповідно до цих статтей, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Чинним земельним законодавством України передачі землі громадянам для ведення особистого підсобного господарства не передбачено. Ст. 121 ЗК України передбачені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам.
В силу ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.
Згідно висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018, визнання недійсними державних актів на право власності на землю вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).
Отже, державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
Судовим розглядом встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом на праві приватної власності належить позивачу згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого на її ім`я 17.09.2020 року за р. № 1-1717 (а.с.11).
З Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР 19-00-009527, виданого на ім`я спадкодавця ОСОБА_2 вбачається, що земельна ділянка площею 0,25га, яка розташована за адресою місцезнаходження вищевказаного житлового будинку, має цільове призначення «Для ведення особистого підсобного господарства»(а.с. 8).
З технічного паспорту на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що його було споруджено у 1956 році, деякі господарські будівлі - у 1965, 1968, 1981, 1989 роках, отже земельна ділянка, на якій розміщений житловий будинок знаходиться у межах населеного пункту та відноситься до земель житлової забудови, що унеможливлювало можливість її надання для ведення особистого підсобного господарства.
Статтею 21 Земельного кодексу України визначено, що порушення порядку встановлення цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що невідповідність цільового призначення земельної ділянки, на якій розміщений належний позивачу на праві приватної власності житловий будинок, позбавляє її можливості реалізувати свої спадкові права в частині переходу права на земельну ділянку, на якій він розміщений, у зв`язку з чим уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 23, 76-81, 200, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, ст.ст.377, 1216, 1218, 1225, 1297 ЦК України, ст. 21, 120 Земельного кодексу України, суд
Уточнений позов ОСОБА_1 до Територіальної громади Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, 3-я особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, про визнання Державного акту на землю недійсним - задовольнити.
Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ХР 19-00-009527, виданий 25 листопада 1996 Курилівською сільською радою на ім`я ОСОБА_2 , та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 1996 № 121, визнавши недійсною реєстрацію № 121 за 1996 рік в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Державного акту серії ХР № 19-00-009527 від 25 листопада 1996 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 .
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Куп`янський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Роз`яснити сторонам, що на підставі пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)» в редакції Закону України № 731-IX від 18.06.2020 під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи може продовжити процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Головуючий О.А.Коваленко