ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

26 травня 2021 року

м. Харків

справа №638/3885/20

провадження № 22-ц/818/1676/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря судових засідань Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Державне підприємство «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2020 року, ухвалене суддею Цвіра Д.М., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2020 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що у період з 15.02.2018 працював на Державному підприємстві «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на посаді заступника структурного підрозділу ПІ «Енергосталь- Діпросталь». Звільнений 05.02.2019 з власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. Загальна сума заборгованості без урахування та включення податків, інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати становить за період з 01.09.2018 по 05.02.2020 становить 247 021,35 грн. Також, позивачеві не була сплачена компенсація втрати частини заробітної плати в сумі 6042,55 грн.. Крім цього, позивач вважає, що у зв`язку із тривалою затримкою та невиплатою у встановлені законом строки заробітної плати наявні достатні підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розрахунковому періоду складає 128559,60 грн. Крім того, просить стягнути моральну шкоду, оскільки внаслідок протиправних та незаконних дій відповідача він зазнав душевних страждань, наслідком яких стало погіршення фізичного стану та моральних страждань.

У зв`язку із чим, з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати з 01.09.2018 по 05.02.2020 в розмірі 247 021,35 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати з 01.09.2018 по 05.02.2020 у розмірі 6042,55, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку з в розмірі 128559,60 грн., а також моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2020 рокупозов ОСОБА_1 - задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітній платі за період з 01.09.2018 по 05.02.2020 в розмірі 247 021 гривня 35 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 01.09.2018 по 05.02.2020 в сумі 6042 гривні 55 коп., середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в розмірі 128 559 (сто двадцять вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 60 коп., моральну шкоду в розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч гривень)00 коп.

Стягнуто з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» судовий збір на користь держави судовий збір в розмірі 4657 (чотири тисячі шістсот п`ятдесят сім) грн.03 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2020 року представника заяву представник ДП «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про перегляд заочного рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2020 року залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду представник ДП «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» середнього заробітку за час затримки остаточного заробітку в розмірі 128 559 грн та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги розрахунок позивача щодо середньоденної заробітної плати, оскільки під час такого розрахунку позивач здійснив помилку, включивши до нього суму основної щорічної відпустки, яка була нарахована позивачу в грудні 2019 року. Вказане суперечить вимогам чинного законодавства, а саме Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Окрім того, відповідач вважає, що суд неправомірно стягнув на користь відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 грн, оскільки позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Представник ОСОБА_1 надав до суду відзив на апеляційну скаргу та просив, рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір середньоденної заробітної плати становить 1045,20 грн. А посилання відповідача про те, що сума заробітної плати за грудень 2019 та січень 2020 була розрахована з урахуванням суми відпускних не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Також вказує, що позивачем достатньо обґрунтовано зазначенні усі обставини, в чому саме полягає завдана позивачу моральна шкода, крім цього надані безспірні докази, які свідчать про наявну заборгованість по заробітній платі.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційні скарг, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» середнього заробітку за час затримки остаточного заробітку в розмірі 128 559 грн та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. суд першої інстанції виходив із того, що сума середньоденної заробітної плати становить 1045,20 грн. та невиплата заробітної плати заподіює позивачеві величезні моральні страждання.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 15.02.2018 працював на Державному підприємстві «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на посаді посаді заступника структурного підрозділу ПІ «Енергосталь- Діпросталь», що підтверджується наказом №36-к від 13.02.2018 та копією трудової книжки.

Відповідач не належним чином виконує обов`язки по виплаті заробітної плати, внаслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі. З Довідки про нараховану та не виплачену заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01.09.2018 по 05.02.2020 вбачається, що загальна сума заборгованості невиплаченої заробітної плати становить 247021,35грн., що підтверджується довідкою, виданою відповідачем.

Згідно наданого відповідачем ОСОБА_1 розрахунку розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати становить 6042,55 грн.

Відповідно ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 128 559 грн. суд першої інстанції виходив з наступного розрахунку:

15 255,16 грн. +10874,94 грн. (заробітна плата за грудень 2019 та січень 2020 року) : 25 (кількість робочих днів за 2 місяці) = 1045,20 гривень (середньодення заробітна плата ) *123 (кількість робочих днів за час вимушеного прогулу ).

Проте, колегія суддів не погоджується в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції та вважає доводи апеляційної скарги щодо помилкового визначення суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходячи середньоденної заробітної плати визначеної позивачем в розмірі 1045,20 грн. обґрунтованими виходячи з наступного.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Абзацом 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку, визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Як зазначено в абз.4 п.2 розділу ІІ Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п.8 розділу ІV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 розділу ІV Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Разом з тим, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Як вбачається з довідки про доходи, виданої ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» заробітна плата позивача за грудень 2019 року становила 15 255,16 грн. та січень 2020 року 10874,94 грн. (а.с.74- 75)

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції не врахував, що розділом ІІІ Порядку передбачені виплати, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу, а саме виплати, нараховані позивачу у зв`язку з перебуванням його у щорічній відпустці - у грудні 2019 року, з 16 по 30 грудня 2019.

Як вбачається з розрахункового листка, заробітна плата позивача у грудні 2019 року, без урахування відпускних становила 7249,96 грн. грн., у січні 2020року 10874,94 грн.

В грудні 2019 та січні 2020 року було відпрацьовано 25 робочих днів.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача за вказаний період становить 725 грн., виходячи з розрахунку:

18124,9 грн. (7249,96 + 10874,94- заробітна плата за грудень 2019 та січень 2020) : 25 робочих днів ) = 725 грн.

Оскільки ОСОБА_1 заявляв вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення, колегія суддів вважає, що середній заробіток позивача за період з 06 лютого 2020 по 04 серпня 2020 року включно становить 89 175 грн., виходячи з розрахунку:

725 грн. (середньоденна заробітна плата) * 123 (кількість робочих днів з 06 лютого 2020 по 04 серпня 2020 року ) = 89 175 грн.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача з 128559,60 грн. до 89 175 грн.

Вирішуючи вимоги позивача стосовно відшкодування моральної шкоди суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 237-1 КЗпП України, передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах "Тома проти Люксембургу" (2001), «Надбала проти Польщі» (2000) визнається, що при визнанні звільнення позивача незаконним, суд вважає доведеним, що порушення його законних прав призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

При визначенні розміру моральної шкоди апеляційний суд виходить із ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані порушенням його гарантованого Конституцією права на працю, характеру та способу заподіяння моральної шкоди, враховує також ту обставину, що задоволення позову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є одночасно і частковою компенсацією заподіяної моральної шкоди.

Позивач вказував, що невиплата заробітної плати заподіює йому величезні моральні страждання, адже тривалість та зухвалість порушення його трудових прав зі сторони відповідача призвело до сильних моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та неабияких додаткових зусиль для організації свого життя та захисту свого порушеного права .

Поряд з цим апеляційний суд вважає, що розмір моральної шкоди, заявленої позивачем є завищеним, та керуючись принципами розумності та справедливості вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь 10 000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Питання про стягнення судових витрат апеляційний суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Враховуючи наведене, рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2020 року підлягає зміні в частині суми стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного заробітку та моральної шкоди.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись 367, 368, ст. 374,.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2020 року змінити в частині суми стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного заробітку та моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» (м. Харків, проспект Науки, 9, ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в розмірі 89 175 гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» ( м. Харків, проспект Науки, 9, ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 10 000,00 (десять тисяч гривень) 00 коп.

Перерозподілити судові витрати.

Стягнути з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» (м. Харків, проспект Науки, 9, ) на користь держави судовий збір в розмірі 4263 (чотири тисячі двісті шістдесят три) грн.03 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна