справа №619/1632/21
провадження №2/619/809/21
Рішення
іменем України
11 червня 2021 року
Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 619/1632/21,
ім`я (найменування) сторін:
відповідач: ОСОБА_2 ,
вимоги позивача: про поділ майна подружжя.
представник позивача: ОСОБА_3 .
Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач ОСОБА_1 29.03.2021 звернулася до суду з позовом, у якому просить поновити строк для подання позовної заяви, визнати спільним майном подружжя квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності за нею на ѕ частини зазначеної квартири посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 26.01.1991, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спірну квартиру вони придбали 01 вересня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу, тому зазначена квартира являється спільною сумісною власністю подружжя. Вона претендує на ѕ частини квартири, оскільки відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, відповідач не мешкає у квартирі з 2005 року, ніколи не сплачував витрати на її утримання, не ремонтував квартиру. Вона встановила індивідуальне опалення у квартирі, було проведено газопостачання. Відповідач ніколи не сплачував їй аліменти на утримання сина, у зв`язку з чим має велику заборгованість. 01.07.2005 шлюб між ними розірвано.
Відповідачем подано відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову та застосувати позовну давність до вимог позивача. Крім того зазначає, що спірна квартира придбана була у 01.09.2003 на підставі договору купівлі-продажу, а реєстрація права власності проведена 04.04.2007, тобто після розірвання шлюбу. Купівля квартири була здійснена за гроші його матері. Підключення послуг електрозв`язку та встановлення індивідуального опалення відбулося в 2006-2007 роках. Після розірвання їхнього шлюбу сплив строк позовної давності.З 2013 року позивачка не проживає у квартирі, там проживає їхній син.
Позивачем надано відповідь на відзив, згідно змісту якого вважає, що відповідач викладеними у відзиві доводами вводить суд в оману, оскільки спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя. На той час вона працювала та мала дохід, який дозволяв їй приймати участь у купівлі квартири. На час придбання квартири реєстрація нерухомості у державному реєстрі прав власності не вимагалось. Квартира являється їх спільною сумісною власністю, тому позовна давність застосована бути не може, так як вона себе завжди вважала співвласником. Правовстановлюючі документи на квартиру завжди знаходилися у відповідача.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 30.03.2021 позовну заяву залишено без руху та 02.04.2021 недоліки позовної заяви виправлені.
На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України 05.04.2021, судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідача.
Ухвалою суду від 14.04.2021 провадження по справі відкрито за правилами спрощеного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13.05.2020 з викликом сторін, яке відкладено на 24.05.2021, 11.06.2021 за клопотанням представника позивача.
Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі.
Позивач та представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали.
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.01.1991, який було розірвано відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 01.07.2005, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 47 від 07.03.2006 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 12, 55).
Від шлюбних відносин сторони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.11).
На підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2003, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Пугачовою І.В. (р. №2366) ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.03.2021 рішення про державну реєстрацію права власності на указану вище квартиру прийнято 04.04.2007 (а.с. 9).
Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Так, суд зазначає, що на підтвердження доводів відповідача про те, що спірна квартира являється його особистою власністю та була придбана за кошти його матері, не надано жодного належного та допустимого доказу, отже, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу не спростована.
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Частинами 2, 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).
Аналіз наведених норм сімейного законодавства України дає підстави для висновку про те, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у разі вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.
Частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд зазначає, що спірна квартира була придбана подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю та частки сторін є рівними, оскільки на підтвердження іншої домовленості будь-яких доказів не надано, а підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частин другої та третьої статті 70 СК України відсутні, так як наявність обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивачем не доведено та судом не встановлено.
Надана позивачем довідка ДВС у Дергачівському районі від 27.07.2006 про наявність заборгованості по аліментах у ОСОБА_2 у розмірі 2960,15 грн, квитанції про сплату комунальних послуг та договори про надання послуг електрозв`язку, телекомунікаційних послуг та ін. не є обставинами, які б могли виступати підставами для збільшення частки позивача у квартирі.
Щодо застосування строку позовної давності суд зазначає таке.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із частиною другою статті 72 СК України та роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
При визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.
Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15.
Позивач зазначає, що дізналася про порушення її права власності щодо спірної квартири в 2019 році, коли намагалася оформити субсидію на квартиру та після цього виник конфлікт щодо поділу спільного майна, оскільки правовстановлюючі документи знаходяться у відповідача, а вона вважала себе співвласником квартири.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач звернулася до суду в межах строків, передбачених частиною другою статті 72 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2286,73 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково (66,67%), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1524,56 грн, а інша частина залишається за рахунок позивача.
Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.
Керуючись ст. ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 ою, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
В іншій частині позову відмовити.
Визнати заОСОБА_6 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1524,56 грн (одна тисяча п`ятсот двадцять чотири гривні 56 копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається Харківському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду, відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України, через Дергачівський районний суд Харківської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до ч. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 15.06.2021.

Суддя І. М. Нечипоренко