ПОСТАНОВА

Іменем України

15 червня 2021 року м. Кропивницький

справа № 403/315/17

провадження № 22-ц/4809/745/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л., учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2017 року у складі судді Годованця І.А. і

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути заборгованість у розмірі 12744,56 грн за кредитним договором № б/н від 04.02.2013, яка складається з наступного:

- 115,44 грн заборгованість за тілом кредиту;

- 8346,05 грн заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3200,00 грн заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн штраф (фіксована частина).

583,07 грн штраф (процентна складова).

Позовна заява мотивована тим, що за кредитним договором банк передав грошові кошти (кредит) відповідачу у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та проценти, однак свого зобов`язання не виконує.

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, ) борг за кредитним договором в сумі 12744 (дванадцять тисяч сімсот сорок чотири) грн 56 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем боргові зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувалися, залишок боргу по кредиту згідно розрахунку станом на 04 лютого 2013 року становить борг за кредитом 115,44 грн, борг по процентам за користування кредитом 8346,05 грн, борг за пенею та комісією 3200,00 грн, штраф (фіксована частина) 500,00 грн, штраф (процентна частина) 583,07 грн, всього в сумі 12744,56 грн, чим порушено зобов`язання за кредитним договором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в порушення вимог ст.ст.127,169 ЦПК України, в редакції 2004 року які діяли на час винесення вищевказаного рішення відповідача взагалі не було повідомлено про час і місце розгляду справи, не отримував ухвалу про відкриття провадження по справі, повісток, оскаржуваного рішення та позову з додатками до нього, що позбавило його права подати заперечення на позов та прийняти участь по справі і своєчасно оскаржити рішення суду.

З доданої до позову анкети-заяви від 04.03.2013 вбачається, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 300 грн.

Проте ні в рішенні суду ні в позові і доданих до позову документів не зазначено на який саме рахунок чи платіжну картку був встановлений вищевказаний кредитний ліміт та коли він отримав вказану суму коштів із зазначенням відповідного рахунку чи платіжної карти.

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь яких даних про суму кредиту в розмірі 2000 грн, чи кредитного ліміту на вказану суму, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії.

Більш того, підпис на анкеті-заяві не схожий на підпис відповідача.

З доданого банком розрахунку борг по кредиту в сумі 115,44 грн виник 31.10.2014, але за рахунок чого виник вказаний борг не зрозуміло, чи то було зняття готівки, чи то була оплата товарів чи послуг, чи взагалі виник вказаний борг за рахунок послуг самого банку, які з ним не погоджувались.

Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого йому кредиту, тому відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій не є можливим, отже доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Додані позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в заяві, на яку посилається банк як на підставу для задоволення свого позову відсутня домовленість щодо розміру відсоткової ставки, сплати пені та штрафів за невиконання договору.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Розрахунком банку підтверджується, що в односторонньому порядку змінено порядок нарахування відсотків за користування кредитом, зокрема до бази розрахунку включено вже нараховані відсотки та санкції за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Виходячи з відсутності письмової згоди відповідача на збільшення процентної ставки, а також відсутності доказів щодо належного повідомлення його про зміну тарифів банку, він вважає, що наведений в розрахунку розмір заборгованості за процентами в сумі 8346,05 грн є неправильним, оскільки проценти необхідно нараховувати виключно на залишок тіла кредиту за вперше встановленою процентною ставкою.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 12744 грн 56 коп, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2021 становить 227000 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частинами 1 і 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов кредитного договору за №б/н від 04 лютого 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_1 кредит шляхом відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки в національній валюті України.

Відповідно до укладеного кредитного договору позивачем передано у власність відповідача 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно умов Кредитного договору за №б/н від 04 лютого 2013 року надання банком держателю картки є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних коштів держателя.

В порушення умов кредитного договору за №б/н від 04 лютого 2013 року, відповідач, як позичальник, держатель картки, зобов`язаний у відповідності до Договору, щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за Кредитною лінією, яка виникла за попередній місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітний місяць та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за Кредитною лінією та/або Овердрафтом та процентів за користування Кредитною лінією та/або Овердрафтом.

Так, встановивши, що відповідач отримав від позивача грошові кошти, використав їх на власні потреби, але не повернув, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про стягнення суми тіла кредиту є правомірними та підлягають задоволенню.

Колегія суддів не вбачає підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні цієї вимоги позивача.

Оцінюючи доводи відповідача про безпідставність та недоведеність пред`явлених до нього позивачем вимог про стягнення процентів за користування кредитом і неустойки (штрафу й пені), колегія суддів виходить з такого.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1054 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1056-1 ЦК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначається в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст. 526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 4 ч. 3 ст.2, ст.12, ст.81 ЦПК України).

Колегія суддів наголошує, що у справах про відповідальність боржника за невиконання зобов`язання, зокрема грошового, саме позивач зобов`язаний довести наявність невиконаного зобов`язання, підстави його виникнення та розмір.

Зі змісту статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України вбачається, що кредитний договір є консенсуальним, двостороннім та відплатним.

Зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

При цьому однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Надана позивачем на підтвердження своїх вимог анкета-заява, яку підписав ОСОБА_1 не містить умов про проценти, їх розмір, порядок і строки сплати, а також не містить умов про неустойку.

Крім того, позивач подав до суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна,30 днів пільгового періоду» (с. 6), який суд прийняв як доказ та врахував при стягненні з відповідача процентів і неустойки.

Однак, цей витяг з Тарифів банку не містить відомостей про їх затвердження (ким і коли затверджено ці тарифи, реквізити відповідного рішення), їх чинність за період кредитування, особливо з огляду на те, що вони є змінними.

Витяг з тарифів не містить жодних даних про те, що саме вони були надані банком відповідачу для ознайомлення до укладення ним договору, а також доказів того, що він був ознайомлений із подальшими змінами до них.

Відповідач заперечує укладення договору з банком на умовах, які вказані у наданому позивачем витязі з Тарифів банку.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому зазакономнадані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Щодо застосування положень статей 633, 634 ЦК України у спорах між банком та його клієнтам про відповідність наданих доказів реальним умовам договору, то Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, який викладено в постанові від 03 липня 2019 року по справі ЄУН: 342/180/17, де Суд вказав на таке:

«Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин».

Як і у справі № 342/180/17, яку переглядала Велика Палата Верховного Суду, так і в цій справі відсутні дані про те, що саме такі Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку мав на увазі відповідач на час укладення договору з позивачем.

Надані позивачем витяги з Умов та правил надання банківських послуг, а також з Тарифів банку не містить відомостей про прийняття відповідачем (підписання) на себе зобов`язань саме на таких умовах.

Крім того, розміщені в мережі Інтернет на сайті ПриватБанку Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, не містять відомостей про конкретні тарифи банку, а архів Тарифів на цьому ж сайті відсутній, що викликає обґрунтовані сумніви у достовірності наданих позивачем доказів.

Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд першої інстанції мав критично оцінити надані позивачем докази про умови договору про проценти та неустойку та відхилити їх.

Натомість суд помилково поклав в основу рішення ці сумнівні докази.

За відсутності у справі інших доказів про досягнення між сторонами домовленості про проценти та неустойку, суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача в цій частині.

Суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до помилкового рішення. З цих підстав вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково: рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування до позовних вимог строку позовної давності, то вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом частини першої статті 264 ЦК України підставою вважати, що перебіг позовної давності перервався, є вчинення саме особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, зокрема, надіслання позивачу певного листа, самостійного зарахування на рахунок позивача певної частини заборгованості.

За змістом статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Вирішуючи спір по суті на підставі наявних в матеріалах справи доказах суд встановив, що останній платіж по картці відповідачем здійснено у жовтні 2014 року (а.с.3).

Про те, що це був добровільний платіж відповідачем не заперечується, а тому суд вважає, що відповідач здійснював добровільну сплату на погашення боргу.

З позовом до суду Банк звернувся 21 червня 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Отже, викладене свідчить про те, що позивач, звертаючись до суду з указаним позовом не пропустив позовну давність.

Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до помилкового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пенею (комісією) та штрафів.

З цих підстав вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з цим, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2378,16 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367,374,376,382-384ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» заборгованості по процентам за користування кредитом, пені (комісії) та штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 8346,05 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 3200 грн заборгованості за пенею та комісією, а також 500 грн штраф (фіксована частина) 583,07 грн штраф (процентна складова) відмовити.

В іншій частині рішення судуд залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 2378 грн (дві тисячі триста сімдесят вісім) 16 коп сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко