ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22 » червня 2021 року

м. Харків

справа № 635/3473/20

провадження № 22ц/818/2670/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцина В.Б.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2020 року в складі судді Назаренко О.В.

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення належних при звільнення виплат, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовна заява мотивована тим, що з 19 серпня 2003 року по 18 травня 2020 року він працював у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України. Остання посада, яку він обіймав, була диспетчер пункту передпольотного інформаційного обслуговування.

Наказом № 116/о від 18 травня 2020 року його звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію з 18 травня 2020 року.

Зазначив, що пунктом 6.25.4 Колективного договору між адміністрацією підприємства та профспілками в редакції, що діяла станом на 18 травня 2020 року передбачено, що при звільненні працівників пенсійного віку за власним бажанням, яких при прийомі на роботу в підприємство була оформлена пенсія, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги в розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 10 років 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови як такої, що збільшує посадовий оклад за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 10 років по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови як такої, що збільшує посадовий оклад за відповідним наказом за кожен рік. В цілому, максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів.

Вказав, що він має 16 років безперервного стажу роботи на підприємстві, його посадовий оклад при звільненні становив 19 245,00 грн, тому йому належало виплатити в день звільнення з боку відповідача матеріальну допомогу, передбачену пунктом 6.25.4 Колективного договору в розмірі 346 410,00 грн.

Однак, відповідач ані в день його звільнення, ані станом на дату подання даного позову розрахунок з ним в частині виплати матеріальної допомоги не провів з посиланням на скрутний матеріальний стан підприємства.

Вважав, що враховуючи факт затримки розрахунку з ним, відповідач має додатково виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Просив стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на його користь матеріальну допомогу в розмірі 346 410,00 грн, середній заробіток за час затримки виплати належних сум за кожен день прострочення, починаючи з 19 травня 2020 року по день ухвалення рішення у справі, вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2020 року, в якому ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2020 року виправлено описку, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу у сумі 346 410,00 грн; стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати належних сум за період з 19 травня 2020 року по 24 грудня 2020 року включно в сумі 239 985,90 грн; стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн; стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь держави судовий збір в сумі 4 898,49 грн.

Додатковим рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2021 року стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 25 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Державне підприємство обслуговування повітряного руху України подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не врахував того, що передбачену Колективним договором матеріальну допомогу у зв`язку з виходом на пенсію підприємство не в змозі виплачувати у зв`язку з введенням карантину та, як наслідок, припиненням авіасполучення на 88,6%, що призвело до падіння прибутку, завдало збитків підприємству та негативно вплинуло на його функціонування в цілому. Зазначив, що пунктом 14.1 Колективного договору передбачено, що усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства (за наявності). Отже наявність власних коштів у підприємства пряма умова виконання умов розділу 6 Колективного договору. Вважав, що судом першої інстанції не надано належної оцінки звіту на предмет фінансової спроможності підприємства здійснювати виплати у зв`язку з виходом на пенсію та поняттю власних коштів підприємства, про які йшлось у пункті 1.4 Колективного договору. Посилався на те, що операційна діяльність підприємства, яка забезпечує основну частку його доходу є збитковою, а тому не може забезпечити наповненість власного капіталу. У зв`язку із внесеними змінами та доповненнями до Колективного договору від 19 травня 2020 року, які зареєстровані 28 травня 2020 року, щодо яких сторонами було досягнуто згоди, та у зв`язку з настанням істотної зміни обставин з 16 березня 2020 року, адміністрація Украероруху зі свого боку має право виконувати свої зобов`язання щодо умов та порядку виплат, що перевищують законодавчо визначені гарантії працівникам підприємства у відповідності до зазначених змін та доповнень до Колективного договору з моменту настання істотної зміни обставин. З 16 березня 2020 року діяли зміни до Колективного договору. Зазначив, що оскільки Колективним договором передбачається не законодавчо встановлена соціальна гарантія, а додатково встановлений соціальний захист для працівників Украероруху, то законні підстави для виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

20 квітня 2021 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначив, що протягом всього 2020 року кошти у підприємства були та відповідно могли бути використані на виплату йому матеріальної допомоги. Посилався на те, що висновок Торгово-промислової палати в частині можливості виконання адміністрацією Украероруху Колективного договору в редакції змін від 19 травня 2020 рок, починаючи з 16 березня 2020 року суперечить нормативно-правовим актам та письмовим доказам. Вважав, що доказом настання обставин непереборної сили є сертифікат Торгово-промислової палати, якого матеріали справи не місять.

20 квітня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Державного підприємства обслуговування повітряного руху України надійшли письмові пояснення, в яких зазначив, що плановий кошторис витрат на утримання Харківського регіонального структурного підрозділу на 2020 рік затверджений заступником директора з управління активами Украероруху 27 січня 2020 року.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Украерорух безпідставно відмовило виплатити позивачу матеріальну допомогу, що розцінено судом як протиправне втручання відповідача у право позивача на мирне володіння належними йому грошовими коштами, позаяк фінансовий стан Украероруху не може бути підставою для невиплати позивачу матеріальної допомоги, яка гарантована умовами колективного договору, як і не може бути підставою для відмови у позові та, з огляду на те, що відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, провадиться в день звільнення, однак з вини відповідача позивач усіх належних йому сум не отримав. У зв`язку з чим наявні підстави для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 працював у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України. Останньою посадою, яку він обіймав, була посада диспетчера пункту передпольотного інформаційного обслуговування (а.с.13-16 том 1).

Наказом від 18 травня 2020 року № 116/о ОСОБА_1 звільнено з роботи 18 травня 2020 року за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, згідно статті 38 КЗпП України (а.с.17 том 1).

Із відповіді Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 22.1-12/108/20 від 18 травня 2020 року вбачається, що посадовий оклад, згідно штатного розпису Харківського регіонального структурного підрозділу Украероруху на дату звільнення з посади диспетчера пункту передпольотного інформаційного обслуговування 18 травня 2020 року ОСОБА_1 складає 19 245,00 грн на місяць (з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад згідно з пунктом 5.11.2 Колективного договору та додатку 8 до Колективного договору). Стаж роботи ОСОБА_1 в Харківському регіональному структурному підрозділі з 19 серпня 2003 року по 18 травня 2020 року складає 16 років. Згідно пункту 6.25.4 Колективного договору розмір матеріальної допомоги складає 346 410,00 грн.

Також повідомлено, що відповідно до пункту 14.1 Колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху та профспілками у зв`язку із складним фінансовим станом підприємства та відсутністю наявних коштів на сьогодні немає можливості виплати матеріальної допомоги у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (пункт 6.25.2 Колективного договору) та при звільненні працівників пенсійного віку за власним бажанням, у яких при прийомі на роботу в підприємство була оформлена пенсія (пункт 6.25.4 Колективного договору (а.с.18 том 1).

Пунктом 6.25.4 Колективного договору між адміністрацією підприємства та профспілками в редакції, що діяла на час звільнення позивача з роботи, при звільненні працівників пенсійного віку за власним бажанням, у яких при прийомі на роботу на підприємство була оформлена пенсія, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 10 років 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 10 років по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад за відповідним наказом за кожен рік. В цілому, максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів.

Згідно пункту 14.1 Колективного договору між адміністрацією підприємства та профспілками в редакції, що діяла на час звільнення позивача з роботи, усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком 26 до цього договору (а.с.19-47 том 1).

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 197 від 16 березня 2020 року на підприємстві установлено початок простою з 18 березня 2020 року по 31 травня 2020 року, який продовжено на підставі наказу підприємства № 410 від 27 травня 2020 року з 01 червня 2020 року по 15 липня 2020 року (а.с.108-109, 111-112 том 1).

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 245 від 10 квітня 2020 року з 10 липня 2020 року змінено істотні умови праці всім працівникам Украероруху, а саме, встановлено неповний робочий час 0,5 норми тривалості робочого часу, затвердженої на 2020 рік, починаючи з 10 липня 2020 року (а.с.113 том 1).

На підставі протоколу робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру № 2 від 18 березня 2020 року Украерорухом прийнято рішення здійснювати лише обов`язкові виплати, які не пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм (заробітна плата для працівників та обов`язкові податки та збори) до 31 травня 2020 року включно з можливістю продовження заходу до досягнення стабілізації фінансового стану підприємства за окремим рішенням робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру по результатам аналізу подальшого фінансово-економічного стану підприємства (а.с.105-107 том 1).

20 травня 2020 року у дію вступила нова редакції пункту 6.25.2 Колективного договору, за змістом якої у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію при стажі безперервної роботи на підприємстві, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: 1) до досягнення працівником віку 60 років і 3 місяці: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 15 років - 10 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови як такої, що збільшує посадовий оклад за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 15 років - по 1 посадовому окладу з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 15 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад; 2) інший вік до досягнення працівником 65 років при стажі роботи на підприємстві повних 15 років - 5 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад. Виплата матеріальної допомоги буде здійснюватися на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою стороною. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги за узгодженим графіком (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору). Договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання.

Для працівників, які досягли пенсійного віку і звільняються з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році до 15 червня 2020 року, та таких, хто вже звільнився з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році, та при звільненні не отримали матеріальну допомогу, адміністрація підприємства гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад за відповідним наказом; за кожний повторний рік роботи понад 5 років - по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад за відповідним наказом за кожний рік. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги за узгодженим графіком (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору). Договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний до 01 липня 2020 року за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання (а.с.118-132 том 1).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної допомоги в розмірі 346 410,00 грн на підставі звільнення за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зміни та доповнення до колективного договору вступили в дію з 20 травня 2020 року, в той час як ОСОБА_1 був звільнений з роботи з 18 травня 2020 року, тому ці зміни до Колективного договору на спірні правовідносини не поширюються.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , відпрацювавши на підприємстві відповідача більше 10 років, тому у відповідності до положень Колективного договору, який діяв на час звільнення позивача з роботи, відповідач зобов`язаний був виплатити йому матеріальну допомогу при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі, передбаченому пунктом 6.25.4 Колективного договору, що становить 346 410,00 грн.

Проте судова колегія не може погодитися з висновком суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки зазначеної виплати.

Відповідно до статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Частиною 3 статті 13 КЗпП України визначено, що колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Статтею 44 КЗпП України визначено, що вихідна допомога виплачується працівникові при припиненні трудового договору з певних підстав, а також встановлено мінімальні гарантії щодо виплати вихідної допомоги.

Згідно частини 1 статті 9-1 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Структуру заробітної плати відповідно статті 2 Закону України «Про оплату праці», складає:

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Тобто, у структуру заробітної плати, крім іншого, входить і компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Оскільки пунктом 14.1 Колективного договору визначено, що усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком № 26 до цього договору.

Положеннями статті 116 КЗпП України передбачена виплата всіх сум, належних працівникові при звільненні, проводиться в день звільнення. Відповідальність за приписами частини першої статті 117 КЗпП України настає в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що підприємство повинно виплатити працівникові всі суми, нараховані підприємством, передбачені КЗпП України. Нарахування і виплата одноразової допомоги при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію не входить в структуру заробітної плати, не передбачена нормами КЗпП України та не відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, що встановлені у частині третій статті 2 Закону України «Про оплату праці».

Виплата зазначеної допомоги передбачена пунктом 14.1 Колективного договору і не є обов`язковою. Така виплата є альтернативною, здійснюється лише за рахунок власних коштів підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком № 26 до цього договору.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд помилково не застосував до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 11 березня 2019 року у справі № 640/19162/16-ц, який стосується застосування положень частини 3 статті 2 Закону України «Про оплату праці», статей 116, 117 КЗпП України та містить висновок про те, що виплата матеріальної допомоги передбачена Колективним договором і не є обов`язковою.

Посилання суду на те, що у вищезазначеній справі виплата передбаченої колективним договором допомоги не була передбачена в день звільнення, що не дає можливості застосувати її до спірних правовідносин є хибним, тому що в цій справі виплата компенсаційних платежів також не є обов`язковою та передбачена у послідовності пріоритетів, визначених додатком № 26 до колективного договору.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин вимог статті 117 КЗпП України.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, зокрема, відмовлено у задоволенні щодо однієї заявленої позивачем вимоги, тому судовий збір в розмірі 840,80 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2020 року змінити, скасувавши його в частині стягнення з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати належних сум за період з 19 травня 2020 року по 24 грудня 2020 року включно в сумі 239 985,90 грн і судового збору в розмірі 840,80 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України 840,80 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 24 червня 2021 року.