У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Овчиннікової О.С.,

при секретарі Метьолкіній Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення від 22 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 22 жовтня 2015 року у справі за № 221/3293/15-ц задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 12.03.2007 року в загальній сумі 83422, 32 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 379121,32 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 455104 грн., а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 12513,38 гривень. Відповідачеві роз`яснено, що заява про перегляд заочного рішення може бути подана ним протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.

19.05.2021 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення та одночасно просив поновити строк на подання заяви, який, як він вважає, пропущений ним з поважних причин. Вказує, що під час розгляду справи судом він не був повідомлений належним чином про розгляд справи та дату судових засідань, що свідчить про те, що при проведенні заочного розгляду справи судом не дотримано вимог ч.1 ст.224 ЦПК України в редакції, що діяла на час вчинення процесуальної дії. Також він зазначив, що взагалі не отримував копії оскаржуваного заочного рішення, в справі відсутні належні докази такого отримання, отже судом не виконано вимоги ст. 227 ЦПК (в редакції від 02.03.2014 року), внаслідок чого він пропустив процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. З рішенням суду він ознайомився лише 27.04.2021 року, після чого у встановлений ч.3 ст. 284 ЦПК України строк звернувся до суду з вказаною заявою.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до положень ст. 287 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Вивчивши доводи заяви і дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи 221/3293/15-ц, 22 жовтня 2015 року Волноваським районним судом Донецької області ухвалено заочне рішення за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов було задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 12.03.2007 року в загальній сумі 83422, 32 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 379121,32 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 455104 грн., а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 12513,38 гривень.

На аркушах справи 40 та 47 містяться рекомендовані поштові відправлення, що були направлені відповідачеві ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з метою виклику його в судові засідання та які було повернуто до суду без вручення з відміткою за закінченням терміну зберігання.

На аркуші справи 49 міститься конверт з копією заочного рішення, що був повернутий до суду з тих самих підстав.

В порядку апеляційного оскарження ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 19 січня 2018 року ОСОБА_1 спрямовувалися чотири рази повістки Апеляційним судом Донецької області, що підтверджується наявними у матеріалах спраив поштовими відправліннями, що містяться на аркушах справи 85,87, 99, 106.

В процесі судового розгляду заяви ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» про заміну сторони виконавчого провадження Волноваським районним судом Донецької області знову спрямовувалися тричі судові повістки відповідачеві ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 ( арк.справи 123, 131, 135)

Навіть після цього відповідачем не вчинено жодних дій для отримання ним копії оскаржуваного рішення суду, за період з вересня 2015 року до квітня 2021 року, протягом майже шести років відповідачем ОСОБА_1 не зазначено причин неотримання ним жодних процесуальних документів та не надано жодних доказів на обґрунтування цього.

Слід зазначити, що судові повістки та копії судових рішень спрямовувалися йому судами двох інстанцій ( Волноваським районним судом Донецької області та Апеляційним судом Донецької області) протягом чотирьох років: з 2015 по 2019 роки, за зазначеною в його ж заяві від 19.05.2021 року адресою: АДРЕСА_2 , однак у заяві від 19.05.2021 року відповідач ОСОБА_1 не зазначає жодних причин, з яких він не міг об`єктивно отримати судові повістки та документи у вказаний період часу. Також він не зазначив, з яких причин він поцікавився змістом Єдиного державного реєстру судових рішень та виявив існування оскаржуваного заочного рішення від 22.10.2015 року лише 27 квітня 2021 року.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 року у справі № 916/2349/17 (ЄДРСРУ № 80591669), - у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. У разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії належним чином… окрім мабуть (і то не факт!!!) «за закінчення строку зберігання поштового відправлення», оскільки існує різна суперечлива судова практика, яка в різних юрисдикціях (цивільна/господарська) вирішує «по своєму». За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18, ЄДРСРУ №78518548 ).

Суд вважає, що, не отримуючи поштові повідомлення, що надходили з судів, відповідач свідомо ухилявся від їх отримання, нехтуючи своїми процесуальними обов`язками.

За положеннями ст.ст. 126-127 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.8 ст.129 Конституції України одним із фундаментальних принципів правосуддя є забезпечення апеляційного і касаційного оскарження рішення суду, окрім випадків, встановлених законом.

Аналогічні норми містяться в статті 14 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а також у всіх процесуальних кодексах України.

Поняття «перегляд судового рішення» є значно ширшим ніж «оскарження судового рішення» в розумінні процесуального законодавства.

Поняття «забезпечення права» за своїм змістом є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується у законі, бо воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану заяву чи скаргу.

Відповідно до положень статті 126, частини 4 статті 284 ЦПК України у разі пропущення строку, встановленого частиною 2-3 цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за заявою особи, яка подала заяву, може поновити цей строк.

Втім, процесуальний Закон не дає визначення терміну «поважні причини». Однак в Рішенні Верховного суду України від 13.09.2006 року по справі № 6-26370кс04 (№ в ЄДРСРУ 135558) вказано, поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим.

Відповідно до вимог законодавства копії заочного рішення суду направляється відповідачам протягом двох днів після його ухвалення. За заявою учасника справи копія судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.

Якщо недотримання строків на подання заяви про перегляд заочного рішення було зумовлене діями (бездіяльністю) лише суду першої інстанції, зокрема особі з запізненням було направлено копію повного тексту рішення суду або не направлено взагалі, то ця обставина може бути підставою для поновлення строку на оскарження за заявою особи, яка оскаржує судове рішення.

Вказане вище підтверджує те, що у суду є «свобода розсуду» або дискреційні повноваження суду на поновлення процесуальних строків, адже за таких обставин лише суд вирішує яка причина є поважною і які докази можна приймати до уваги, разом з цим суд повинен обґрунтувати свою позицію відповідними доводами, а не лише зазначити «визнати поважними причини пропуску процесуальних строків» (Ухвала ВСУ від 26.01.06 справа № N 6-7307кс04).

Більше того, при досліджені питання стосовно пропущення строку на касаційне оскарження, необхідно наголосити на рішенні Суду у справі Mushta v. Ukraine (2010 р.), в якому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку Європейський Суд взяв до уваги, що у цій ситуації заявниця і її представник діяли швидко та відповідно до ситуації, що строк був пропущений не з їх вини, що вони обґрунтували клопотання про поновлення строку і що касаційну скаргу було подано в межах загального річного обмеження.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Враховуючи той факт, що відповідачем взагалі не обгрунтовано поважність причин неотримання ним протягом тривалого часу заочного рішення суду, адже він не звертався жодного разу з заявою про отримання чи надіслання на його адресу копії цього рішення, не звертався за правовою допомогою - суд приходить до висновку, що у цій ситуації заявник не діяв швидко та процесуально правильно відповідно до ситуації, що занадто тривале пропущення строку було і з його вини, а саму заяву про перегляд заочного рішення і клопотання про поновлення строку ними було подано поза межами розумних строків.

На підставі викладеного суд не вбачає поважних причин та підстав для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, що є наслідком відмови у задоволенні клопотання та залишення заяви про перегляд без розгляду.

Керуючись ст.ст. 126,127, 284, -287 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення від 22 жовтня 2015 року по цивільній справі № 221/3293/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Залишити без розгляду заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 22 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Роз`яснити сторонам, що заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом 15 днів після її проголошення.

Суддя О.С.Овчиннікова