Справа № 461/4758/21
Провадження № 2-о/461/41/21
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

09.06.2021 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., дослідивши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, заінтересована особа ОСОБА_1 ,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту, заінтересована особа ОСОБА_1 .

У заяві просить визнати за нею право приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали заяви вважаю, що у відкритті провадження у справі слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 293 та ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено статтею 315 ЦПК.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Натомість питання щодо визнання права власності на майно, підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Вбачається, що нерухоме майно, право власності на яке просить визнати заявник придбане нею за час шлюбу з ОСОБА_2 .

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Згідно зі статтею 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У частині сьомій названої статті передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи зі змісту поданої заяви, встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для оформлення права приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, згідно матеріалів заяви ОСОБА_2 на час придбання квартири перебував у зареєстрованому шлюбі із заявницею.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. (ч.4 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України)

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявником заявлено вимогу про встановлення факту, який не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки вбачається спір про право, а саме виникнення у заявниці права приватної власності на майно, яке у відповідності до ст.60 СК України вважається спільним майном подружжя, що є окремим предметом доказування та повинно здійснюватися шляхом подання до суду відповідного позову, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі ч. 4 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ч.4 ст. 315 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, заінтересована особа ОСОБА_1 .

Роз`яснити заявнику, що вона має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, вказаних у заяві, шляхом подання позовної заяви у порядку позовного провадження на загальних підставах. Позовна заява повинна відповідати вимогам статей 175 - 177 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 09 червня 2021 року.

Суддя Стрельбицький В.В.