Справа № 203/4377/20
12 лютого 2021 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого-судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Биченоквій Г.С.
за участю позивачки - ОСОБА_1
представника позивачки - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що їй на підставі договору дарування від 01.03.2001 року належить 53/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . В зазначеному домоволодінні зареєстрована її мати ОСОБА_4 те племінник ОСОБА_3 . Останній в домоволодінні не проживає з 2015 року, за комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні будинку не приймає, особистих речей не залишив. Посилаючись на вказані обставина, позивачка просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилою площею будинку АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 03.12.2020 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити останній.
Відповідач а за неодноразовими викликами до суду не з`явився, про поважність причин своєї неявки не повідомив, відзиву на позов не надав.
З урахуванням зазначеного, враховуючи думку позивачки та положення ст.ст.223,280 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних доказів.
Заслухавши позивачку та її представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачці на підставі договору дарування від 01.03.2001 року належить 53/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 .
Як зазначила позивачка, останній був зареєстрований в домоволодінні на прохання її брата. Проте, з 2015 року відповідач в домоволодінні не проживає, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні будинку не приймає. Особистих речей він не залишив та його місцезнаходження їй не відомо.
Згідно долучених до позову актів від 30.11.2018 року, 24.11.2020 року, показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що відповідач з 2015 року в домоволодінні не проживає, особистих речей не залишив. На запитання суду свідки також зазначила, що позивачка жодних перешкод відповідачу в проживанні не чинила.
У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
А відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 2 ст.405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до термінів, наведених в ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»:
-місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Оскільки судом встановлено, що 53/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 належать позивачці на праві приватної власності, відповідач у вказаному житлі не проживає на протязі більше 5 років, участі в утриманні майна не приймає, комунальні послуги не сплачує, особистих речей в квартирі не залишив, суд приходить до висновку про наявність правових підстав та необхідність задоволення позовних вимог позивачки, визнавши відповідача таким, що втратив право користування жилою площею (53/100 частинами) домоволодіння АДРЕСА_1
У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.150 ЖК України, ст.ст.16,319,321,383,391,405 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,211,223,258,259,263-268,280,281 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою. що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилою площею (53/100 частинами) домоволодіння АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 18.10.2002 року Дмитровським МВ ГУВ МВС України в Донецькій області) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 15 лютого 2021 року.

Суддя С.Ю.Казак