Номер провадження: 22-ц/813/6186/21
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

(протокольна)

17.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з власної ініціативи питання про заслуховування думки дитини під час розгляду цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Органу опіки та піклування ПРА ОМР, Органу опіки та піклування Кілійської районної державної адміністрації, Служби у справах дітей Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Органу опіки та піклування Кілійської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

встановив:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Позивач ОСОБА_1 26 жовтня 2016 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання: АДРЕСА_1 .

У первинному варіанті позову, в обґрунтування вимог позивач відзначив, що з 25 вересня 2012 року по 2 жовтня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який був розірваний рішенням Приморського районного суду м. Одеси 2 жовтня 2015 року. Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Нотаріально посвідченою заявою від 10 вересня 2015 року позивач погодилася з тим, що їх син залишається мешкати разом з батьком ОСОБА_2 . Цією заявою позивач взяла на себе зобов`язання передати ОСОБА_2 на утримання сина 2000 дол. США, у місячний термін після підписання даної заяви.

Позивач також зазначила, що згідно зворотньої сторони нотаріально посвідченої заяви від 21 вересня 2015 року, ОСОБА_2 зобов`язувався не перешкоджати позивачу у подальшому спілкуванні та вихованні сина та підтвердив отримання від позивача грошових коштів у розмірі 1800 доларів США на утримання сина. В той час позивач зазначає, що незважаючи на виконання нею всіх взятих на себе зобов`язань, ОСОБА_2 , починаючи з серпня 2016 року став перешкоджати їй в побаченнях з сином. Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не має та ніколи не мав самостійного заробітку та не може забезпечити дитині належні умови утримання малолітньої дитини, оскільки квартира, де він мешкає разом із сином за адресою: АДРЕСА_2 не відповідає санітарним нормам та дитина почала постійно хворіти.

В подальшому, 17.07.2017 року, позивач звернулася до суду із уточненою позовною заявою, в якій не змінюючи своїх вимог, зазначила про те, що відповідач погрожував їй та її дітям, тиснув на позивача, щодо оформлення нотаріальної заяви, має нестійку психіку, та послалася на те, що вважає наявні в матеріалах справи висновки органів опіки та піклування з приводу вирішення питання щодо визначення місця проживання малолітнього сина з батьком є упередженими та такими, що складені з порушенням норм законодавства.

12.04.2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що з 2015 року на підставі нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 10 вересня 2015 року, він разом із сином почав мешкати за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначає, що квартира має дві кімнати, одна з яких повністю обладнана як дитяча та має належні санітарні умови, що підтверджується актами обстеження житла, також вказує, що має присадибне господарство біля будинку, де вирощує продукцію для власного споживання, господарство розташоване на березі річки Дунай, на подвір`ї обладнано дитячий майданчик з літнім басейном, альтанка, зазначає, що офіційно працевлаштований, дитина постійно перебуває на свіжому повітрі, забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку, перебуває в лікарні м. Вилкове на обліку, відвідує дитячий садок. ОСОБА_2 вказує також, що веде правильний образ життя, не вживає алкогольних напоїв, зазначає, що ОСОБА_1 після виникнення спору неодноразово вдавалася до насильницького відібрання у нього дитини у м. Вилкове, постійно чинить провокації.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2020 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Органу опіки та піклування ПРА ОМР, Органу опіки та піклування Кілійської районної державної адміністрації, Служби у справах дітей Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини було відмовлено в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Органу опіки та піклування Кілійської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

10 січня 2021 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2020 року, відповідно до якої апелянт просить рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю - ОСОБА_1 , за місцем її проживання: АДРЕСА_1 та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити.

За ініціативою суду на обговорення колегії суддів у даному судовому засіданні винесено питання про необхідність заслуховування у судовому засіданні думки дитини щодо визначення місця її проживання.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши питання про необхідність заслуховування думки дитини щодо визначення місця її проживання, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Принцип «забезпечення якнайкращих інтересів дитини», закріплений у Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована Україною 27.02. 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), вимагає, щоб в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділялась якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3).

Конвенція про права дитини у ст. 12 визначає, що Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, що б бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішення спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Думку дитини необхідно вислухати під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками (ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»), під час вирішення питання про повернення дитини до країни постійного перебування (ст. 13 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей).

Таким чином, практична реалізація принципу «забезпечення якнайкращих інтересів дитини» вимагає, у тому числі, з`ясування судом думки дитини під час вирішення спорів, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Відповідно до матеріалів справи судом першої інстанції не заслуховувалась думка дитини стосовно визначення місця її проживання. Суд при цьому обмежився посиланнями на те, що дитина мешкає разом з відповідачем. Відповідач перешкоджає позивачу спілкуватись з дитиною.

Рішення суду першої інстанції не містить жодних посилань, чому не було вислухано дитину, у той час як доцільність заслуховування думки дитини вирішується в кожному окремому випадку, виходячи з конкретних обставин справі.

Дитина на час заслуховування її в суді в силу свого віку має бути здатна висловити свою думку, сформулювати свої погляди та мати достатній рівень розуміння ситуації.

Матеріали справи не містять доказів того, що малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не здатний самостійно висловлювати свою думку.

За таких обставин, колегія суддів на даний час приходить до висновку про доцільність заслуховування у судовому засіданні думки малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо визначення місця його проживання.

Виходячи з того, що згідно матеріалів справи на час її розгляду дитина проживає разом з батьком, колегія суддів вважає необхідним покласти на ОСОБА_2 обов`язок із забезпечення явки малолітньої дитини у судове засідання разом із класним керівником та шкільним психологом.

Частиною 2 ст. 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвали, в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвала апеляційного суду про необхідність заслуховування думки дитини під час розгляду цивільної справи не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 171 СК України, ст. ст. 13, 367, 368, 381, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Заслухати у судовому засіданні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати батька - ОСОБА_2 забезпечити явку малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судове засідання та участь у судовому засіданні класного керівника дитини - ОСОБА_4 та психолога Вилківського закладу середньої освіти І-ІІІ ступенів №1 Вилківської міської ради.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 22 червня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе