Справа № 344/8688/21
Провадження № 22-ц/4808/1718/21
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Пацаган В.В.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою ОСОБА_2 , на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Шамотайла О.В. в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього, до мінімального гарантованого розміру аліментів на кожну дитину до досягнення ними повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму визначеного для дітей відповідного віку.

В обґрунтування позову послався на те, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.02.2021 року змінено спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються з нього на користь відповідачки на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23.04.2015 року з 1/3 частки всіх його доходів на тверду грошову суму в розмірі по 2 500 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Про розгляд вказаної справи про зміну способу стягнення аліментів йому відомо не було, участі в розгляді справи він не брав, пояснення та письмові докази по справі не надавав, поштову кореспонденцію не отримував, у зв`язку з чим був позбавлений можливості довести неспроможність в такій сумі сплачувати аліменти.

В січні 2018 року на сході України, захищаючи Батьківщину, він отримав поранення, внаслідок чого йому встановлено третю групу інвалідності. Стан його здоров`я потребує постійного лікарського нагляду, контролю, медичного втручання та прийому ліків. В період з 2018 року по 2021 рік, він змушений був постійно звертатись за професійною лікарською допомогою, проходити стаціонарне лікування. 25 травня 2021 року він звернувся за лікарською допомогою у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, був оглянутий невропатологом, проведено дослідження та в подальшому направлено на лікування на денний стаціонар в міську поліклініку №3. Через погіршення стану здоров`я, звернення за лікарською допомогою та постійних витрат на ліки, він перебуває в скрутному матеріальному становищі. На даний час є пенсіонером Міністерства оборони України, отримує щомісячно пенсію в розмірі 8 000 грн, що підтверджує неможливість сплати ним аліментів в повному розмірі (по 5 000 грн на двох дітей щомісячно). Звертав увагу суду на те, що він не працює, оскільки йому протипоказана важка фізична праця та значне психоемоційне навантаження. Інших додаткових доходів окрім пенсії не отримує.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2021 року, та присуджено стягувати з нього аліменти у новому розмірі на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 1 500 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Стягнення аліментів в новому розмірі розпочати з часу набрання рішенням законної сили.

В решті вимог позову відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позивачем доведено факт погіршення його матеріального становища до такого ступеня, що може бути беззаперечною підставою для зменшення розміру аліментів. Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, право дітей на достатній рівень життя, обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей, що мінімальний розмір аліментів на дітей, визначений судом не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що визначений рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.02.2021 року розмір аліментів на двох дітей по 2 500 грн на кожного є надмірним, тому є підстави для зменшення розміру аліментів, стягуваних з позивача, з 2 500 гривень на кожну дитину до 1 500 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Не погодившись з рішенням суду, відповідачка в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права.

Зокрема вказує, що позивач посилається на те, що в січні 2018 року на сході України при захисті Батьківщини він отримав поранення, внаслідок якого потребує постійного лікарського догляду та контролю. Одночасно, у жодній із поданих виписок із медичної картки хворого не зазначено обмеження щодо трудової діяльності. Крім того, вказує, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, він не є непрацездатною особою та зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів з метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дітей. В судовому засіданні позивач повідомив, що займається пошуком роботи, однак не надав жодного письмово підтвердження цього.

Крім того стверджує, що є підстави вважати, що позивач постійно приховує свої доходи, офіційно не працевлаштовується для того, щоб уникати стягнення аліментів в більшому розмірі.

Апелянт зазначає, що відповідачка також є учасником бойових дій та брала безпосередню участь в антитерористичній операції на сході України.

Вказує, що аліменти, які стягуються з позивача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатні для матеріального утримання їхніх дітей, що ставить її у скрутне матеріальне становище.

Апелянт стверджує, що позивач залишив дітей без належної батьківської уваги, а також жодним чином не бере участі у їх утриманні та вихованні, на підтвердження чого до суду першої інстанції надавалися відповідні докази.

Зазначає, що відповідачка самостійно власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітніх дітей, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дітей. При цьому зауважує, що в обох дітей є проблеми зі здоров`ям, на їх лікування йдуть значні кошти. Так, у доньки ОСОБА_5 проблеми із зором і 30.03.2021 року відповідачка придбала їй окуляри, на що витратила 3 805 грн, в той час, як позивач хоче сплачувати на одну дитину 1 200 грн. Крім того, діти відвідують репетиторів, оскільки вони в цьому році будь вступати на навчання в Івано-Франківський медичний фаховий коледж.

Також апелянт вказує, що на утриманні відповідачки перебуває малолітня дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій поставлено діагноз затримка мовного розвитку, додаткова хорда, новоутворення в/повіки лівого ока. Через проблеми зі здоров`ям малолітньої дитини відповідачка не може працювати на постійній основі.

Стверджує, що судом першої інстанції не враховано того, що відповідачка не може через об`єктивні причини працювати та забезпечувати належний рівень життя дітей.

Крім того, апелянт зазначає, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,7799 га, реєстраційний номер: НОМЕР_1 та власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважаючи, що суд першої інстанції вищезазначені обставини не дослідив, апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати з відповідача аліменти у розмірі по 2 000 грн на кожну дитину.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає, що апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Зазначає, що рішення суду ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. Судом досліджено, що внаслідок погіршення здоров`я, його матеріальний стан погіршився, що є підставами для зменшення розміру аліментів. Такого ж висновку дійшли апеляційні суди у своїх постановах (справа №372/2122/18 від 15.01.2019 року, справа №755/11616/18 від 29.03.2019 року та інші). Аналогічний висновок мається і в постанові Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі №520/10894/16-ц.

Позивач у засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги заперечив з мотивів наведених у відзиві на апеляційну скаргу. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Апелянт та її представник в судове засідання не з`явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Представник апелянта надіслала суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її хворобою, про що до клопотання долучила копію довідки Делятинського центру первинної медико-санітарної допомоги про те, що вона знаходилась на амбулаторному лікуванні з приводу ГРВІ з 09.12. по 13.12.2021.

З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторони апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двоє дітей. Згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (а.с. 10).

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23.04.2015 року з ОСОБА_1 стягувались аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) останнього щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.02.2021 року у справі № 344/16599/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей було задоволено позовні вимоги позивача, ухвалено: змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23.04.2015 року та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 2 500 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів в новому способі розпочато з часу набрання рішенням законної сили (а.с. 5-7). Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Обов`язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття задекларовано частиною другою статті 51 Конституції України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтям 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Ця норма підтверджує, що батьки рівні в обов`язках щодо забезпечення дитини.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Отже, за змістом статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_4 від 17.02.2020 року (а.с. 32).

Згідно довідки про доходи, виданої 11.03.2021 року Головним управлінням пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №157, ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, яка за період з 01.01.2021 року по 31.03.2021 року становить 24 014,70 грн (8 004,90 грн в місяць) (а.с. 26).

В матеріалах справи містяться письмові докази про стан здоров`я та проходження лікування в умовах стаціонару ОСОБА_1 у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, а також письмові докази про понесені ним витрати на лікування, зокрема мається 7 виписок із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 за період 2018 - 2020 років, відповідно до яких йому встановлено діагноз: післятравматична енцефалопатія, як наслідок перенесеної закритої черепно-мозкової травми (контузія головного мозку - мінно-вибухова травма - січень, травень 2018 року за анамнезом) зі стійким та вираженим цефалічним та кохлеовестибулярним синдромами з частими запаморочливими станами з ортостатичною залежністю та розладами статики, центральна вестибулярна дисфункція, помірно вираженим церебрастенічним синдромом, вираженим антено-невротичним синдромом з дизсомнією, двобічна хронічна післятравматична сенсоневральна приглуховатість ІІ ст., тубоотит, хронічний риносинусит. Згідно виписок йому робилось призначення для продовження лікування в домашніх умовах. На підтвердження понесення витрат на лікування ОСОБА_1 надав копії квитанцій та оригінали чеків про придбання медикаментів (а.с. 12-25, 161-167).

Згідно консультаційного висновку спеціаліста від 22.05.2021 року (а.с. 19) ОСОБА_1 встановлено діагноз: посттравматичний стресовий розлад, стабільний перебіг, змішаний варіант, стійкий цефалічний та агрипнічний синдроми з депресивними нашаруваннями та періодичними станами емоційної нестійкості.

З урахуванням стану здоров`я позивача та розміру його доходів (8 000 грн пенсії по інвалідності) суд вірно вважав наявними підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на утримання двох дітей в розмірі по 5 000 грн щомісячно, зменшивши їх розмір до 3 000 грн ( по 1 500 грн на кожну дитину) щомісячно до їх повноліття.

При цьому судом враховано, що за приписами ст. 180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках, і та обставина, що відповідачка не працює у зв`язку з хворобою дитини від другого шлюбу не може бути підставою для відмови в позові ОСОБА_1 про зменшення розміру стягуваних аліментів.

При визначенні розміру аліментів також не можуть бути враховані всі витрати на дитину того з батьків, з ким вона проживає. Дитина може захворіти або виникне необхідність в додатковому розвитку дитини.

При понесенні відповідачкою додаткових витрат на дитину в розумінні ст. 185 СК України вона вправі ставити питання про участь батька у додаткових витратах на дитину.

З урахуванням наведеного не приймаються доводи апелянта, що судом не враховано, що відповідачка не може працювати у зв`язку з хворобою дитини від іншого шлюбу, а також, що вона несе витрати на одну з доньок позивача у зв`язку з її поганим зором.

Доводи апелянта про те, що у жодній із поданих виписок із медичної картки хворого не зазначено обмеження щодо трудової діяльності позивача, спростовуються матеріалами справи, оскільки про такі обмеження зазначено в індивідуальній програмі реабілітації інваліда №131 від 12.02.2020 року (а.с. 29), в якій обласна МСЕК в п. 5 вказує, що ОСОБА_1 протипоказана тяжка фізична праця, психоемоційні навантаження.

Твердження апелянта, що є підстави вважати, що позивач постійно приховує свої доходи, офіційно не працевлаштовується для того, щоб уникати стягнення аліментів в більшому розмірі нічим не підтверджені. Відтак, такі є припущенням, на якому не може ґрунтуватися рішення суду.

Посилання апелянта на те, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,7799 га, реєстраційний номер: 258 та власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 не підтверджують, що спосіб життя відповідача не відповідає заявленим доходам. Як ствердив позивач, та не спростовується матеріалами справи, у нього є земельна ділянка для ведення сільського господарства, яка приватизована в порядку безплатної приватизації як мешканцю села. Однак, за станом здоров`я її не обробляє і немає з неї ніяких доходів. Також є батьківська хата.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи, та правильно до спірних правовідносин застосовані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

З урахуванням встановлених обставин та положень ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 385, 381- 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2021 року залишити без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 13 грудня 2021 року