Номер провадження: 22-ц/813/4846/21
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргуОдеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2019 року по цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа Суворовська державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою, витребування майна з незаконного володіння, визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину, та скасування рішення про державну реєстрацію

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року, Одеська містка рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа Суворовська державна нотаріальна контора, в якому просила визнати спадщину після смерті ОСОБА_3 , що складається з двокімнатної квартири загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відумерлою; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яке зареєстроване в спадковому реєстрі за №59290102, в реєстрі нотаріальних дій за №5-1442 та видане ОСОБА_1 27.07.2016 року Четвертою одеською державною конторою; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора державного нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Назарчук Наталії Михайлівни від 27.07.2016 року, індексний номер рішення 30664391.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2019 року у задоволенні позову Одеської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа Суворовська державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою, витребування майна з незаконного володіння, визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину, та скасування рішення про державну реєстрацію - відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Одеська міська рада подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2019 року та прийняти постанову, якою позовну заяву Одеської міської ради задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд у задоволенні апеляційної скарги ОМР відмовити повністю (Том ІІ: а.с. 9-19).

В судове засідання, призначене на 27.05.2021 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що 18.10.2014 року реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №10556 та видано свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_1 .

10.11.2014 року до Четвертої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 посилаючись на те, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , тітка якої це її матір ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.56).

14.06.2016 року Суворовський районний суд м.Одеси ухвалив рішення, яким заяву ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи: Одеської міської ради, задоволено, встановлено факт того, що ОСОБА_1 постійно проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини у квартирі АДРЕСА_2 .

24.11.2016 року Апеляційним судом Одеської області апеляційна скарга Одеської міської ради задоволена частково, Рішення Суворовського районного суду від 14.06.2016 року скасовано з тих підстав, що із вимог за заявою вбачається спір про право на спадщину, що має розглядатися у позовному провадженні, тому заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Одеська міська рада, про встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишена без розгляду.

Судовим рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.11.2016 року встановлені обставини, які не потребують доказування ( ч. 3 ст. 61 ЦПК України), а саме:

ОСОБА_3 на момент смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на праві власності належала квартира по АДРЕСА_3 , із якої 1/3 частина спірної квартири належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.11.2002 року, інші 2/3 частини спірної квартири ОСОБА_3 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що після смерті ОСОБА_3 своєчасно із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 , повідомивши, що є двоюрідною сестрою спадкодавиці, котра від прийняття спадщини не усунена, її право на спадщину як спадкоємиці п`ятої черги за законом не спростовано, що свідчить про наявність спадкоємця за законом, у зв`язку із чим, суд вважав, що заява Одеської міської ради про визнання квартири загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відумерлою спадщиною задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1265 України у п`яту чергу права на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Згідно ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до ст. 278 ЦПК України, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовились від її прийняття, суд ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, щов заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

Згідно статті 338 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Судовим розглядом справи встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулась її двоюрідна сестра ОСОБА_1 , заява останньою була подана відповідно до строків встановлених у ч.1 ст.1270 ЦК України, нотаріусом не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності підтвердження родинних зв`язків і права на спадкування п`ятої черги за законом.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що оскільки після смерті ОСОБА_3 своєчасно із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 , яка від прийняття спадщини не усунена, тому позов Одеської міської ради про визнання квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відумерлою спадщиною задоволенню не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

У доводах апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 не мала права на спадкування, спадкоємці за законом і за заповітом відсутні, тому вищевказана квартира є відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади м.Одеси.

Проте вказані доводи апелянта є безпідставними, оскільки жодного доказу того, що ОСОБА_1 була усунута від права на спадкування, не прийняла спадщину або відмовилась від її прийняття матеріали справи не місять та таких доказів ані до суду першої інстанції ані до суду апеляційної інстанції позивачем не надано.

Безпідставними є і твердження апелянта про те, що суд безпідставно відмовив позивачу в частині вимог про витребування майна з незаконного володіння, визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину та скасування рішення про державну реєстрацію, з огляду на те, що ці вимоги є похідними від вимог про визнання спадщини відумерлою, які залишені без задоволення та з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, оскільки після смерті ОСОБА_3 в неї залишився спадкоємець, який вживає заходи щодо оформлення права власності на спадкове майно та не вичерпав передбачених законом правових механізмів реалізації своїх прав на прийняття спадщини, тому на теперішній час відсутні підстави визнання спадщини відумерлою.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2019 року по цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа Суворовська державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою, витребування майна з незаконного володіння, визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину, та скасування рішення про державну реєстрацію залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07.06.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда