Справа № 456/6215/21
Провадження № 2-н/456/1548/2021
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

10 грудня 2021 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Сас С. С. , розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник-1» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з вивезення побутових відходів,

встановив:

Заявник ТзОВ «Комунальник-1» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів за період з травня 2017 року по травень 2021 року у сумі 3557,18 грн. та судових витрат у сумі 227 грн.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановленому законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З доданого заявником до заяви розрахунку заборгованості абонента ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_1 , вбачається, що заборгованість, яку заявник просить стягнути, нараховувалась за період з травня 2017 року по травень 2021 року, загальна сума якої складає 3557,18 грн., що перевищує строк позовної давності встановлений ст.257 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

В даному випадку із заяви і доданих до неї документів вбачається спір, що за правилами п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу. Тому, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити заявнику у видачі судового наказу, оскільки заявлений спір має бути вирішений у порядку позовного провадження.

Частиною ч. 2 ст. 164 ЦПК України визначено, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст.165, 166, 167, 354 ЦПК України

ухвалив:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник-1» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з вивезення побутових відходів.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя С. С. Сас