Справа № 2-3241/11 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/2909/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця (в порядку ст.. 447 ЦПК України) у цивільній справі №2-3241/11, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №48908998 від 14.05.2020 року, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Романом Н.О. та зобов`язання його відновити виконавче провадження №48908998.

Скаргу обґрунтовував тим, що 10 вересня 2014 року Франківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист №2-3241/11 (2/465/1184/14) про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» («ВіЕс Банк») заборгованості по невиконаним зобов`язанням за Кредитним договором № KF 45482 від 07.11.2007 р. в сумі 967 385 доларів 25 центів США, що станом на 14.11.2013 року становить 7 732 310, 30 грн. та судовий збір з розгляду цієї справи в розмірі 1 700,00 грн.

5 жовтня 2015 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження ВП № 48908998 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» («ВіЕс Банк») заборгованості по кредитному договору № KF 45482 від 07.11.2007 р. в сумі 7 732 310,30 грн. та судовий збір з розгляду цієї справи в розмірі 1 700,00 грн., боржник - ОСОБА_1 . Звертав увагу на те, що зазначене ВП №48908998 є частиною зведеного виконавчого провадження №50823835. 14 травня 2020 року постановою державного виконавця Романа Н.О. виконавче провадження №48908998 закінчене на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме на підставі «фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом», яку боржник не отримував. 10.08.2020 року, стягувач по ВП №50029293 (що також є частиною ЗВП №50823835) - ТОВ «Комфорт-Ленд», шляхом надсилання 11 серпня 2020 року листа на електронну пошту, повідомило ОСОБА_2 про суму, що була фактично стягнута з нього в межах всього ЗВП № 50823835, а саме - 0,00 грн. Зазначена сума була вказана самим Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), у відповіді від 04.08.2020 року за №7371/02.1-25/15825 на адвокатський запит представника ТОВ «Комфорт-Ленд», яке в подальшому, на прохання ОСОБА_1 , 11 серпня 2020 року переслало йому цього листа.

Правонаступником стягувача ПАТ «ВіЕс Банк» - ПАТ «Таскомбанк» було повідомлено листом від 07.05.2020 року старшого державного виконавця Романа Н.О. про те, що заборгованість ОСОБА_1 по виконавчому документу №2-3241/11 від 10.09.2014 року на виконання якого проводилося ВП №48908998 анульована. Всупереч фактичним обставинам справи, старший державний виконавець Роман Н.О. виніс постанову про закінчення ВП № 48908998 на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме - на підставі «фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом». Вважав винесену постанову протиправною та такою, що винесена з порушенням основних приписів чинного законодавства України, а відтак повинна бути скасована у встановленому судом порядку.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №48908998 від 14.05.2020 року, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Романом Н.О. та зобов`язання відновити виконавче провадження №48908998 відмовлено.

Вказану ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що всупереч нормам ЦПК України, суд не призначив дату судового засідання та не викликав сторони у судове засідання для розгляду скарги у встановленому законом порядку, а просто виніс ухвалу про відмову в задоволенні скарги, не давши можливості сторонам надати свої пояснення чи заперечення, не витребувавши матеріали виконавчого провадження та як наслідок не з`ясувавши належним чином всі обставини справи.

Звертає увагу на те, що у старшого державного виконавця не було правової підстави для закінчення виконавчого провадження №48908906 у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду, оскільки в межах виконавчого провадження №48908906 з ОСОБА_1 не було стягнуто повної суми заборгованості.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задоволити її скаргу в повному обсязі.

У судове засідання 09 червня 2021 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи ОСОБА_1 , державний виконавець державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Роман Н.О. у цій справі не з`явилися, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання сторін і на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу за відсутністю ОСОБА_1 , державного виконавця державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Роман Н.О.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в задоволенні скарги про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником до матеріалів скарги не долучено належних доказів наявності непогашеної заборгованості за виконавчим листом станом на день подання скарги, а відтак державний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 липня 2014 року у цивільній справі №2-3241/11 (провадження №2/465/1184/14) стягнено в солідарному порядку з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код № НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (ідентифікаційний код № НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» («ВіЕс Банк») (79000, м. Львів, вул.. Грабовського, 11 рах. № НОМЕР_3 в ЛТУ НБУ м. Львова МФО 325213, код. заборгованість по кредитному договору № КF 45482 від 07 листопада 2007 року в сумі 967385 (дев`ятсот шістдесят сім тисяч триста вісімдесят п`ять) доларів 25 центів США, що станом на 14 листопада 2013 року, згідно курсу НБУ становить 7732310 ( сім мільйонів сімсот тридцять дві тисячі триста десять) грн., 30 коп., та судовий збір з розгляду даної справи в сумі 1700 ( одну тисячу сімсот) грн. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

На виконання вищезазначеного рішення 10 вересня 2014 року Франківським районним судом м. Львова видано виконавчі листи у цивільній справі №2-3241/11 (№2/465/1184/14).

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист у цивільній справі №2-3241/11 (№2/465/1184/14) було видано на примусове виконання рішення суду, що набрало законної сили та не було добровільно виконано боржником.

14 травня 2020 року постановою старшого державного виконавця Романа Н.О. виконавче провадження ВП №48908998 закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчими документами.

Не погоджуючись із прийнятою постановою відповідача, позивач звернувся до суду із скаргою про визнання протиправною та скасування постанови від 14.05.2020 року та зобов`язання відновити виконавче провадження.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі закону №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за виконавчими листами, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» до підстав для закриття виконавчого провадження належить, зокрема, фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з листа правонаступника стягувача ПАТ «Віес Банк» - ПАТ «Таксомбанк» від 07.05.2020 року, 28.09.2018 року ОСОБА_1 звільнено від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору KF45482 від 07 листопада 2007 року. Станом на сьогоднішній день заборгованість позичальника ОСОБА_1 по виконавчому документу 2-3241/11 від 10.09.2014 року перед банком відсутня.

Фактично ОСОБА_1 заборгованість повністю не сплачував, ні стягувачу, ні через органи ДВС.

Відтак, заборгованість ОСОБА_1 по виконавчому документу 2-3241/11 від 10.09.2014 року не була стягнута в межах виконавчого провадження в повному обсязі, а така відсутня з інших підстав.

Таким чином, у державного виконавця станом на час винесення оскаржуваної постанови (14.05.2020 року) не було підстав для висновку про повне реальне фактичне виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 липня 2014 року у цивільній справі №2-3241/11, а відтак, не було підстав для закінчення виконавчого провадження, передбачених п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів дійшла висновку, що постанова державного виконавця від 14.05.2020 року про закінчення виконавчого провадження ВП №48908906 прийнята державним виконавцем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для її прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України "Про виконавче провадження", є протиправною та підлягає скасуванню.

Що стосується вимог про зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження, то слід вказати наступне.

Згідно ст. 41 закону України "Про виконавче провадження" (чинна редакція) у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів відзначає, що відновлення відповідного виконавчого провадження за наслідками визнання неправомірною постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві врегульовано положеннями ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачає відповідний порядок вчинення таких дій, а суд при розгляді скарг на дії (рішення) органу державної виконавчої служби не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця, а тому задоволення вимоги позивача про зобов`язання відновити виконавче провадження з примусового виконання рішення суду у даній справі буде підміною судом його обов`язків, що є недопустимим та унеможливлює задоволення скарги в цій частині.

Крім того, слід вказати, що згідно ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи відсутні докази надіслання стягувачу, боржнику і державному виконавцю повідомлень про час та місце слухання справи.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За таких обставин, ухвала суду прийнята без належного з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин, що підлягають перевірці, оскаржувана ухвала не відповідає обставинам справи і вимогам статей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги на дії державного виконавця.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є 15.06.2021 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст.376, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2020 року касувати та постановити нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця (в порядку ст.. 447 ЦПК України) у цивільній справі №2-3241/11 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №48908998 від 14.05.2020 року, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Романом Н.О.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.06.2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.