Справа №:755/8332/21
Провадження №: 4-с/755/140/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бондар С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ), Публічне акціонерне товариство «Київенерго»,

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Степанчук О.М., звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою, в якій просить:

1.визнати неправомірною бездіяльність Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Дніпровський РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ), що є правонаступником Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві), в частині не зняття арешту з майна боржника, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14 квітня 2015 року у виконавчому провадженні

№ 46180823, відкритому за виконавчим листом Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року № 755/15809/13-ц;

2.визнати неправомірною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що є правонаступником ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, в частині не зняття арешту з майна боржника, ОСОБА_1 , під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 20 травня 2016 року у виконавчому провадженні № 50753787 відкритому за виконавчим листом Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року

№ 755/15809/13-ц;

3.зобов`язати начальника Дніпровського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ Андрющенко І.В. або іншу посадову особу зняти арешт та заборону відчуження з усього майна, що належить ОСОБА_1 , який було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 16 лютого 2015 року № 46180823;

4.зобов`язати начальника Дніпровського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ Андрющенко І.В. або іншу посадову особу вилучити з усіх державних реєстрів запис від 24 лютого 2015 року № 8846612 про обтяження всього нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , внесений головним державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Шеремет Ю.М. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 46180823 від 16 лютого 2015 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 19588409 від 24 лютого

2015 року.

Скарга мотивована тим, що в Дніпровському РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ на виконанні перебувало виконавче провадження № 50753787 з виконання виконавчого листа № 755/15809/13-ц, виданого 17 грудня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва. 20 травня 2016 року державним виконавцем Малковою М.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням судового рішення, однак накладені в межах даного виконавчого провадження арешти на належне боржнику майно скасовано не було. Звернувшись до Дніпровського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ із заявою про зняття арешту та вилучення з реєстру запису про обтяження, їй було відмовлено, у зв`язку з знищенням виконавчого провадження за закінченням строків зберігання. Просила скаргу задовольнити.

Скарга подана до суду з дотриманням встановлених статтею 449 ЦПК України строків.

Представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Степанчук О.М., подала заяву про розгляд скарги без її участі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Оскільки неявка вказаних осіб не є перешкодою для розгляду поданої скарги, суд вирішив розглядати скаргу у їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали скарги, дійшов таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 755/15809/13-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») до ОСОБА_1 про стягнення боргу за недообліковану електроенергію.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 березня 2014 року задоволено позов ПАТ «Київенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за недообліковану електроенергію.

17 грудня 2014 року у вказаній справі Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 755/15809/13-ц, на підставі якого ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві 23 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження № 46180823.

16 квітня 2015 року в межах виконавчого провадження № 46180823 державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві Шеремет Ю.М. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

На підставі вище вказаної постанови, рішенням державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Томащук О.Д. з індексним номером № 19588409 від 24 лютого 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено запис № 8846612 від 24 лютого 2015 року про арешт всього нерухомого майна належного боржнику, а саме: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

14 квітня 2015 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві Шеремет Ю.М. в рамках вказаного виконавчого провадження № 46180823, на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (редакція, станом на момент виникнення спірних правовідносин), винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме у зв`язку з відсутністю у боржника майна.

В подальшому, вказаний вище виконавчий лист № 755/15809/13-ц, виданий 17 грудня

2014 року Дніпровським районним судом міста Києва, повторно пред`явлено до виконання та на підставі якого ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві 08 квітня 2016 року відкрите виконавче провадження № 50753787.

У зв`язку з виконанням ОСОБА_1 в повному обсязі рішення Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 755/15809/13-ц, державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ

у м. Києві Малковою Марією Вікторівною 20 травня 2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 50753787.

Однак арешти, що накладені на все нерухоме майно скаржника, ні при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 14 квітня 2015 року у виконавчому провадженні № 46180823, ні при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 20 травня

2016 року у виконавчому провадженні № 50753787, ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві скасовано не було.

Листом Дніпровського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ від 29 квітня 2021 року

№ 39163 скаржника повідомлено, що виконавчі провадження № 46180823 та № 50753787 знищено за закінченням терміну зберігання, передбачених Наказом Міністерства Юстиції України від 07 червня 2017 року № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», а саме п. 2 розділу ХІ «Знищення справ та виконавчих проваджень», згідно якого строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки крім виконавчих проваджень за постановами про накладання адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Провадження виконавчих дій державним виконавцем здійснюються виключно за наявності виконавчого документа на примусовому виконанні. В зв`язку з відсутністю в Дніпровському РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ відкритого виконавчого провадження - відсутні підстави для провадження виконавчих дій, в тому числі, зняття арешту з майна.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту, а саме: «кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Правовою основою судового способу оскарження дій державного виконавця є стаття

55 Конституції України, якою кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положень статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, станом на час накладення арешту) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно із частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, станом на час накладення арешту) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Крім того, державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Малковою Марією Вікторівною 20 травня 2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 50753787 у зв`язку з виконанням ОСОБА_1 в повному обсязі судового рішення.

З аналізу вищенаведених норм, є всі підстави вважати, що на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування арешту, обмеження щодо розпорядження нерухомим майном скаржника, оскільки виконавче провадження, в межах якого накладалася заборона, знищене, а механізм фактичного виконання рішення суду за межами виконавчого провадження відсутній.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права скаржника має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

За умовами частини третьої статті 12, частини першої статті 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: Дніпровський РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ, ПАТ «Київенерго», є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 259-260, 353, 447-450 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ), Публічне акціонерне товариство «Київенерго» - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в частині не зняття арешту з майна боржника, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14 квітня 2015 року у виконавчому провадженні № 46180823 відкритому за виконавчим листом Дніпровського районного суду міста Києва № 755/15809/13-ц від 17 грудня

2014 року.

Визнати неправомірною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в частині не зняття арешту з майна боржника, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 20 травня 2016 року у виконавчому провадженні № 50753787, відкритому за виконавчим листом Дніпровського районного суду міста Києва № 755/15809/13-ц від 17 грудня

2014 року.

Зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт та заборону відчуження з усього майна, що належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), який було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 16 лютого 2015 року № 46180823.

Зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вилучити з усіх державних реєстрів запис від 24 лютого 2015 року № 8846612 про обтяження всього нерухомого майна належного ОСОБА_1 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), внесений головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Шеремет Ю.М. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 16 лютого 2015 року № 46180823 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 19588409 від 24 лютого 2015 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме: Дніпровський районний суд міста Києва.

Суддя О.О. Хромова