ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1506/21 Справа № 201/5692/17 Головуючий у першій інстанції: Антонюк О.А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини і визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент його смерті залишилося спадкове майно, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 (житловий будинок літера А-1, площею 38.9 кв. м., літня кухня л. Д; сараї літ. Б, В; навіс літера Г; спорудження № 1-3, загальною площею 783 кв. м, та мощення літера І). ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину, тому що проживала разом зі спадкодавцем та проживає там же по цей час, що підтверджується довідкою про спадкоємців яка видана 20 березня 2017 року за № 524 дев`ятим квартальним комітетом Жовтневого райвиконкому міста Дніпропетровська. З метою оформлення спадщини 21 березня 2017 року позивач звернулася до Першої дніпровської нотконтори з заявою про прийняття спадщини. 21 квітня 2017 року за результатами розгляду матеріалів які містяться в указаній спадковій справі, державний нотаріус винесла постанову про відмову позивачу у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 на спірне домоволодіння. Позивач стверджує, що є єдиним спадкоємцем, інших спадкоємців як у померлої ОСОБА_5 так і ОСОБА_4 , як по закону так і по заповіту - немає, від спадщини позивач не відмовляється та у встановленому законом прийняла спадщину після, ОСОБА_4 , за таких обставин, позивач вважає можливим визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом. Позивач у встановленому законом порядку, звернулася до Першої дніпровської нотконтори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, на підставі якої було відкрито спадкову справ, проте державний нотаріус винесла постанову про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачем не надано до нотаріальної контори правоустановчих документів на спірне нерухоме майно. Виходячи із вищевикладеного та враховуючи наявні в матеріалах справи докази щодо виникнення у позивача труднощів в отриманні свідоцтва про право власності на спадкування через відсутність правовстановлюючих документів, позивач вважає, що заявлені позовні вимоги обгрунтовані і вмотивовані щодо встановлення в порядку ст. 392 ЦК України факту належності спірного домоволодіння померлому спадкодавцю. Зараз позивач вважає за необхідне вирішити питання про вказану спадщину, інших спадкоємців немає, але він фактично не має можливості реалізувати свої законні права на вказане майно. Тому, уточнивши позовні вимоги позивач просив встановити факт належності ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок -А1, загальною площею 37 кв.м. (тамбур 5,1 кв.м., кухня 9,3 кв.м., житлова 13,6 кв.м., житлова 5,3 кв.м., кладова 4,4 кв.м.), прибудова - .а2, ганок з навісом - .а3, сарай - И1, літній душ - К1, вбиральня - Л1, сарай - М1, сарай - Н1, споруди, мостіння - №1 - 8,1; встановити факт прийняття ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що в книзі реєстрації смерті 14.10.1996 зроблено відповідний запис за №2051, у спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок -А1, загальною площею 37 кв.м. (тамбур 5,1 кв.м., кухня 9,3 кв.м., житлова 13,6 кв.м., житлова 5,3 кв.м., кладова 4,4 кв.м.), прибудова - .а2, ганок з навісом - .а3, сарай - И1, літній душ - К1, вбиральня - Л1, сарай - М1, сарай - Н1, споруди, мостіння - №1 - 8,1; встановити факт прийняття ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що Соборним районним у м.Дніпрі відділі державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області було зроблено відповідний актовий запис за №1184, у спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що в книзі реєстрації смерті 14.10.1996 зроблено відповідний запис за №2051; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що Соборним районним у м.Дніпрі відділі державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області було зроблено відповідний актовий запис за №1184, на житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок -А1, загальною площею 37 кв.м. (тамбур 5,1 кв.м., кухня 9,3 кв.м., житлова 13,6 кв.м., житлова 5,3 кв.м., кладова 4,4 кв.м.), прибудова - .а2, ганок з навісом - .а3, сарай - И1, літній душ - К1, вбиральня - Л1, сарай - М1, сарай - Н1, споруди, мостіння - №1 - 8,1.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки ОСОБА_1 та Дніпровській міській раді, які долучено до матеріалів справи, а також розміщенням відповідного оголошення на веб-сайті судової влади про виклик у судове засідання ОСОБА_6

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом, що позивач стверджує, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті у 1981 році ОСОБА_5 , однак правові підстави спадкування, обставини щодо прийняття спадщини у позовній заяві, в уточненій позовній заяві позивачем не конкретизовані; належні, допустимі та достатні докази щодо наведеного твердження позивачем суду не представлені.

26.05.1981 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 (а.с.47 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.4 т.1).

Згідно змісту позовної заяви, позивач стверджує, що на момент смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 (житловий будинок літера А-1, площею 38.9 кв. м., літня кухня л. Д; сараї літ. Б, В; навіс літера Г; спорудження № 1-3, загальною площею 783 кв. м, та мощення літера І).

На підтвердження позову позивачем надано довідку від 20 березня 2017 року за № 524 Дев`ятого квартального комітету Жовтневого райвиконкому міста Дніпропетровськ, відповідно до якої ОСОБА_3 фактично проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 .

З метою оформлення спадщини 21 березня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

28 березня 2017 року (вихідний № 3793) державним реєстратором КП «ДМБТІ» ДОР Усмановим С.В. було надано інформацію що, станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ) містяться відомості про право власності за адресою: АДРЕСА_1 : гр. ОСОБА_5 - 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 квітня 1959 року виданого 1 ДДНК, за реєстром № 2-4252, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 6 за реєстровим номером № 268, а також гр. ОСОБА_8 - 1/2 частина на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 1976 року посвідченого 1 ДДНК, за реєстром № 1- 9101. За даними матеріалів технічної інвентаризації домоволодіння, проведеної 28 вересня 1986 року встановлено, що житловий будинок колишньою літ. Б-1 житловою площею 24.9 кв. м., сараю колишньою літ. Б-1 житловою площею 24.9 кв. м., сарай колишньою літ. Д, убиральня колишній № 2, придбані ОСОБА_9 , згідно договору купівлі-продажу від 29 грудня 1976 року, знесені. У домоволодінні побудовано самочинно сараї літ. В, Д, навіс літ. Г, право власності на які не оформлювалося. В матеріалах інвентаризаційної справи, відомості про анулювання правовстановлюючого документу на знесений житловий будинок, станом на 31 грудня 2012 року відсутні. Частка гр. ОСОБА_5 у домоволодінні не призведена до відповідності (а.с.6 т.1).

21 квітня 2017 року державний нотаріус винесла постанову про відмову ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , на спірне домоволодіння (а.с.23 т.1) з наступних підстав: не надано правовстановлюючого документу на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 ; в матеріалах інвентарної справи міститься інформація, станом на 31.12.2012 року, що право власності на вказаний об"єкт нерухомості зареєстроване за іншими особами.

Згідно копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 , виданого 26.12.2017 Соборним районним у м.Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.100 т.1).

З метою оформлення спадщини 02.02.2018 ОСОБА_1 звернувся до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_3 (а.с.128 т.1).

Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори 21 березня 2015 року, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповідала усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, - ОСОБА_1 (а.с.129 т.1).

Згідно листа КП "Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації" ДМР №5981 від 15.06.2020, станом на 15.06.2020 жодна особа за проведенням технічної інвентаризації (укладення договору на проведення технічної інвентаризації) буд. АДРЕСА_1 до КП "ДМБТІ" ДМР не зверталась (а.с.53 т.2).

З листа КП "Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації" ДМР №10375 від 09.09.2020, зокрема встановлено, що в ході проведення технічної інвентаризації буд. АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 відмовився від проведення інвентаризаційної оцінки вищезазначеного будинку, тому оцінка нерухомого майна КП "ДМБТІ" ДМР не проводилась, а відповідно і оцінювальні акти не виготовлялись (а.с.65 т.2).

Згідно зі статтями 548, 549 ЦК УРСР 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, позивач, як спадкоємець не позбавлений законом такого права, його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яке відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом встановлено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту прийняття в експлуатацію. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Враховуючи викладене, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що право власності на спірне домоволодіння зареєстроване по 1/2 частині за ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , та за ОСОБА_10 ; встановивши, що позивачем не наведено належного правового обґрунтування та не надано суду доказів на підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті у 1981 році ОСОБА_5 , враховуючи, що спадкування відбувалось за положеннями Цивільного Кодексу України від 1963 року, - місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Позовна вимога про визнання за позивачем права власності на житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок -А1, загальною площею 37 кв.м. (тамбур 5,1 кв.м., кухня 9,3 кв.м., житлова 13,6 кв.м., житлова 5,3 кв.м., кладова 4,4 кв.м.), прибудова - а2, ганок з навісом - а3, сарай - И1, літній душ - К1, вбиральня - Л1, сарай - М1, сарай - Н1, споруди, мостіння - №1 - 8,1, - є безпідставною та недоведеною, оскільки, як встановлено вище, за даними матеріалів технічної інвентаризації домоволодіння, проведеної 28 вересня 1986 року, встановлено, що житловий будинок колишньою літ. Б-1 житловою площею 24.9 кв. м., сараю колишньою літ. Б-1 житловою площею 24.9 кв. м., сарай колишньою літ. Д, убиральня колишній № 2, придбані ОСОБА_9 , згідно договору купівлі-продажу від 29 грудня 1976 року, знесені; у домоволодінні побудовано самочинно сараї літ. В, Д, навіс літ. Г, право власності на які не оформлювалося; частка гр. ОСОБА_5 у домоволодінні не приведена до відповідності (а.с.6 т.1). Суду не надано належних та допустимих доказів, що станом на час будівництва воно відбувалось на земельній ділянці, яка була виділена у передбаченому законом порядку.

Крім того, неналежним та неефективним способом захисту є позовна вимога про встановлення факту належності спадкодавцю ОСОБА_5 спірного домоволодіння.

Клопотань про надання суду доказів, про витребування відповідних доказів судом позивачем не заявлено, що підтверджується протоколом та звукозаписом судових засідань, письмовими матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Суд звертає увагу, що позивач, на захист своїх прав та законних інтересів, не позбавлений можливості звернутись до суду з іншим позовом, за іншого обґрунтування.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді