Справа № 486/1031/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретарів судового засідання - Андросової А.В., Савчук О.І.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про захист честі, гідності та ділової репутації,-

ВСТАНОВИВ :

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування

Звернувшись до суду із вказаним позовом, позивач через свого представника посилався на те, що з 1999 року він проходив кадрову військову службу в органах Служби безпеки України.

За цей період неодноразово заохочувався керівництвом і має позитивну характеристику.

Проте, 22 жовтня 2019 року на сайті «Барометр Южноукраїнська» у мережі Інтернет за адресою: https:barometr.info/archives/26631 у вигляді, доступному для публічного ознайомлення, було розміщено публікацію під назвою: « ОСОБА_7 передавал взятку начальнику СБУ Южноукраинска Павлу Малому».

На думку позивача, ця стаття спрямована виключно на поширення недостовірної інформації щодо нього і вкрай негативно впливає на його ділову репутацію, оскільки її висвітлення здійснено у формі тверджень, які мають явний обвинувальний характер.

Зокрема, зміст статті прямо вказує читачеві на ніби - то неправомірну, кримінально карну діяльність позивача як посадової особи СБУ та його причетність до здійснення незаконної діяльності в м. Южноукраїнську Миколаївської області.

Таким чином, публічне звинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України, у той час, як відповідачем за вказаними у статті фактами не подано жодної заяви до компетентних органів, значною мірою принижує гідність, честь та ділову репутацію позивача.

При цьому, висловлювання відповідача в оспорюваній публікації виходять за межі прийнятної критики та за межі права на свободу вираження думки.

Водночас, позивач ніколи не мав і не має жодного відношення до вчинення кримінально караних діянь, оскільки до кримінальної відповідальності не притягувався і є посадовою особою, ділова репутація якої перевірена різними державними органами України.

Натомість поширена відповідачем у мережі Інтернет публікація, яка містить неправдиву інформацію, принижує статус позивача в очах суспільства, підлеглих та керівництва, оскільки необґрунтовано ставить під сумнів дотримання ним моральних і правових норм, чим шкодить його діловій репутації та дискредитує його як керівника структурного підрозділу СБУ і негативним чином впливає на його честь і гідність як фізичної особи.

За таких обставин, відмовившись від вимоги про стягнення із відповідача витрат на правову допомогу та уточнивши позовні вимоги заявою від 15 грудня 2020 року, позивач через свого представника просив суд визнати інформацію, поширену 22 жовтня 2019 року о 17 год. 02 хв. у мережі Інтернет на сайті «Барометр Южноукраїнська» за адресою: https:barometr.info/archives/26631 в публікації під назвою « ОСОБА_7 передавал взятку начальнику СБУ Южноукраинска Павлу Малому», недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію, а саме:

«Начальника Южноукраинского отдела СБУ Павла Малого сняли на видео в момент встречи с депутатом ОСОБА_8 , который передал ему конверт, содержимым котрого могла быть взятка. Об эпизоде с передачей конверта очевидцы сообщили депутату ОСОБА_9 , который приехал на автозаправку WOG и отснял видео.

«Только что в Южноукраинске депутат Квасневский передавал конверт начальнику отдела СБУ Павлу Малому. В то же время ОСОБА_10 передал пакет с документами ОСОБА_11 . Что было в конверте? Я уверен, что не поздравительная открытка, а взятка.

Обращаюсь к главе СБУ Николаевской области Виталию Герсаку с просьбой провести расследование и установить с камер видеонаблюдения на автозаправке WOG, что именно передал Квасневский начальнику отдела СБУ Южноукраинска.

Дело было так. Сегодня в 13:30 мне, депутату Южноукраинского горсовета от «Батькивщины» ОСОБА_9 , позвонил товарищ, который заправлялся на заправке WOG в Южноукраинске и сказал, что начальник СБУ с Квасневским обменялись конвертом с документами. Я сперва не поверил, но затем решил поехать и убедиться лично. В 13:39 я уже был на заправке WOG, где действительно за столиком сидели эти два персонажа, которых я отснял на видео.

Что может объединять этих товарищей?

Во первых, они совместно организовали сетку с подкупом голосов на выборах Президента в пользу Порошенко. Бывший регионал Квасневский тогда возглавлял штаб Петра Порошенко и стоял на сцене за его спиной. Вот так, один подкупал, а второй крышевал.

Во вторых, Квасневский и Малый запугивали руководителей учереждений, что бы те обеспечивали в своих коллективах голоса за Порошенко.

В - третьих, начальник СБУ Павел Малый лично покрывал рейдерский захват власти в Южноукраинске осенью 2018 року, который организовал Квасневский. А если учитывать, что это происходило по время военного положения, то дело пахнет трибуналом.

В - четвертых, сотрудники отдела СБУ Южноукраинска, в частности, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 и ОСОБА_14 вплотную работают не ОСОБА_15 , но еще с ОСОБА_16 и Палием. Они выполняли заказ Палия по устранению директора СХК Евгения Вакаря, с тем, что бы Палия сперва назначить заместителем, а затем директором».

Процесуальні дії у справі

Провадження у справі було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 05 серпня 2020 року після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача фізичної особи.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2020 року в судове засідання викликано заявленого представником позивача свідка.

Ухвалами Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2020 року та від 23 квітня 2021 року до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Позиція учасників справи

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, що у ньому викладені, просив його задовольнити повністю та пояснив суду, що « ІНФОРМАЦІЯ_1 » це сайт, до якого мається публічний доступ в мережі Інтернет.

Автором оспорюваної інформації є відповідач, у той час, як власника самого веб сайту встановити неможливо через те, що реєстратор доменного імені є іноземним суб`єктом.

Оприлюднена відповідачем інформацію є недостовірною, оскільки позивач має позитивні характеристики за місцем служби, до кримінальної відповідальності ніколи не притягувався, будь яких кримінальних проваджень, учасником яких він є, не існує.

Крім цього, після публікації відповідачем недостовірної інформації за дорученням начальника УСБУ в Миколаївській області В. Герсака було проведено перевірку, в результаті якої не підтвердились висвітлені відповідачем події.

Крім цього, в Южноукраїнській міській раді за участю позивача та відповідача проводились слухання стосовно розмішеної останнім статті, де відповідач фактично визнав своє авторство.

Тож, поширена відповідачем недостовірна інформація стосовно незаконної діяльності позивача на займаній посаді дискредитує його, порушує його честь, гідність і ділову репутацію.

Позивач в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце був повідомлений належно, у тому числі й через свого представника, причин свого неприбуття не вказував, заяв і клопотань до суду не направляв.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити та пояснив, що дійсно 22 жовтня 2019 року на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було опубліковано оспорювану позивачем інформацію.

Відповідач вказав, що він не є належним у цій справі, оскільки у разі, якщо автор публікації невідомий, то відповідачем має бути власник сайту, установити якого неможливо.

Проте, він не є автором цієї публікації та не являється власником сайту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » і взагалі ніякого відношення ні до самого сайту, ні до статті, про яку йдеться у позовній заяві, не має.

Він також не надавав ніякої інформації сайту « ІНФОРМАЦІЯ_1 », не поширював її та не оприлюднював.

Відповідач вказав, що дійсно 22 жовтня 2019 року він за допомогою власного мобільного телефону зняв відео на автозаправці WOG, яким зафіксував зустріч позивача та депутата Южноуркаїнської міської ради ОСОБА_4 .

В подальшому він відправив його декільком своїм знайомим через додаток «Viber», однак, кому саме, не пам`ятає. Хто із осіб, яким від відправляв відеофайл, міг передати цю інформацію сайту «Барометр» він не знає.

Відео, яке фігурує у цій справі, міститься на сторінці міста Южноукраїнська на сайті «Facebook», можливо його опублікували звідти.

Таким чином, відповідач, посилаючись на відсутність доказів того, що він являється автором статті, опублікованої 22 жовтня 2019 року на сайті «Барометр» під назвою « ОСОБА_7 передавал взятку начальнику СБУ Южноукраинска Павлу Малому» просив у задоволенні позову відмовити.

Крім цього, відповідач направив відзив на позовну заяву, який містить аналогічні доводи, тим, які висловлені ним в судовому засіданні, із посиланням на судову практику та положення Закону України «Про авторське право та суміжні права».

Зокрема, у відзиві відповідач заперечував своє авторство статті і будь яку свою причетність до діяльності сайту « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача в судове засідання не з`явились, про його дату, час і місце були повідомлені належно, причин своєї неявки не вказували, проте, направили до суду письмові пояснення у яких висловили свою позицію щодо пред`явленого позову.

Зокрема, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 у письмових поясненнях вказав, що відповідач навмисно розповсюджує недостовірну інформацію, яка має обвинувальний характер і негативно пливає на його ділову репутацію, оскільки він ніколи не мав жодного відношення до вчинення злочинів, а також до подій, зазначених відповідачем у статті, що розміщена на веб сайті « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6 у своїх письмових поясненнях зазначив, що поширена відповідачем інформацію стосовно нього є недостовірною, такою, що має обвинувальний характер, а тому негативно впливає на його ділову репутацію, як співробітника СБУ.

Вказав, що не має жодного відношення до подій, відображених в опублікованій на сайті «Барометр» статті.

Третя особа ОСОБА_4 у письмових поясненнях від 07 травня 2021 року вказав на те, що у 2013 році він займав посаду міського голови м. Южноукраїнська. Відповідач, як депутат міської ради, звернувся до нього із пропозицією створити інтернет сайт з метою висвітлення новин міста.

Погодившись із таким, він надавав відповідачу власні кошти для створення сайту, після чого останній почав займатись діяльністю сайту «Барометр Южноукраїнська», мав від нього електронні ключі та пароль.

Коли він за власним бажанням пішов з посади міського голови, то відповідач залишив за собою контроль над сайтом.

22 жовтня 2019 року він, перебуваючи у відпустці, зустрівся із позивачем на АЗС «WOG», що розташована на території м. Южноукраїнська, де вони пили каву та розмовляли про футбол. В цей час до приміщення АЗС зайшов відповідач і почав проводити відеозйомку за допомогою мобільного телефону та казати про те, що він передав позивачу хабар.

Після того, як всі вийшли з приміщення АЗС відповідач сказав, що розмістить на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » статтю, в якій зазначить факт передачі ним хабара позивачу.

22 жовтня 2019 року о 17 год. 02 хв. на цьому сайті у вигляді, доступному для публічного ознайомлення, була розміщена публікація під назвою « ОСОБА_7 передавал взятку начальнику СБУ Южноукраинска Павлу Малому», автором якої є відповідач.

Вказана стаття містить недостовірну інформацію, оскільки, перебуваючи на території АЗС «WOG», він не передавав жодного конверту ОСОБА_3 .

За таких обставин, терті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача просили позов задовольнити в повному обсязі.

Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, а так само і оцінка аргументів, наведених учасниками справи, із посиланням на докази та правові норми, що застосовані судом при вирішенні спору

У свою чергу, суд, заслухавши вступне слово представника позивача та показання свідка, піддавши аналізу письмові пояснення третіх осіб, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність- з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

Зокрема, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 , будучи також допитаним в судовому засіданні у якості свідка згідно із правилами ст. 230 ЦПК України, що відповідає положенням ст. 92 ЦПК України, дав показання про те, що він дійсно мав зустріч із позивачем на автозаправці WOG, так як запросив його туди випити кави і порозмовляти про футбол.

Десь під кінець зустрічі до приміщення АЗС ввірвався відповідач з мобільним телефоном в руках і почав кричати про передачу якого хабара, незважаючи на те, що вони

знаходились в приміщенні, облаштованому відеокамерами та при скупченні людей.

Коли вони з позивачем вийшли з приміщення, відповідач сказав, що викладе це відео на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке набере десять тисяч переглядів.

Через декілька днів на цьому сайті була опублікована стаття, про те, що він, будучи депутатом, передавав хабар начальнику СБУ.

Свідок вказав, що діяльністю сайту «Барометр» займається відповідач, у тому числі і його наповненням.

Зокрема, колись він спільно із відповідачем організували діяльність міського сайту.

Він займався фінансуванням, а відповідач безпосередньо робою сайту.

Ще тоді відповідач казав, що зареєструє сайт таки чином, аби ніхто не міг знайти його власника.

Ці показання свідка суд визнає належними, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, як то, обставин, що підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Крім цього, шляхом дослідження наявних у розпорядженні суду письмових доказів у сукупності із показаннями свідка і поясненнями третіх осіб судом було установлено, що 22 жовтня 2019 року, коли позивач та третя особа ОСОБА_4 перебували в приміщенні автозаправки WOG, що неподалік м. Южноукраїнська Миколаївської області, відповідач здійснив відеозйомку їх зустрічі за допомогою власного мобільного телефону.

22 жовтня 2019 року о 17 год. 02 хв. на інформаційному сайті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: https:barometr.info/archives/26631 було розміщено статтю під назвою: «Депутат Квасневский передавал взятку начальнику СБУ Южноукраинска Павлу Малому», яка у собі містить, зокрема, таку інформацію:

«Начальника Южноукраинского отдела СБУ Павла Малого сняли на видео в момент встречи с депутатом ОСОБА_8 , который передал ему конверт, содержимым котрого могла быть взятка. Об эпизоде с передачей конверта очевидцы сообщили депутату ОСОБА_9 , который приехал на автозаправку WOG и отснял видео.

-«Только что в Южноукраинске депутат Квасневский передавал конверт начальнику отдела СБУ Павлу Малому. В то же время ОСОБА_10 передал пакет с документами ОСОБА_11 . Что было в конверте? Я уверен, что не поздравительная открытка, а взятка.

Обращаюсь к главе СБУ Николаевской области Виталию Герсаку с просьбой провести расследование и установить с камер видеонаблюдения на автозаправке WOG, что именно передал Квасневский начальнику отдела СБУ Южноукраинска.

Дело было так. Сегодня в 13:30 мне, депутату Южноукраинского горсовета от «Батькивщины» ОСОБА_9 , позвонил товарищ, который заправлялся на заправке WOG в Южноукраинске, и сказал, что начальник СБУ с Квасневским обменялись конвертом с документами. Я сперва не поверил, но затем решил поехать и убедиться лично. В 13:39 я уже был на заправке WOG, где действительно за столиком сидели эти два персонажа, которых я отснял на видео.

Что может объединять этих товарищей?

Во первых, они совместно организовали сетку с подкупом голосов на выборах Президента в пользу Порошенко. Бывший регионал Квасневский тогда возглавлял штаб Петра Порошенко и стоял на сцене за его спиной. Вот так, один подкупал, а второй крышевал.

Во вторых, Квасневский и Малый запугивали руководителей учереждений, что - бы те обеспечивали в своих коллективах голоса за Порошенко.

В - третьих, начальник СБУ Павел Малый лично покрывал рейдерский захват власти в Южноукраинске осенью 2018 року, который организовал Квасневский. А если учитывать, что это происходило по время военного положения, то дело пахнет трибуналом.

В - четвертых, сотрудники отдела СБУ Южноукраинска, в частности, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 и ОСОБА_14 вплотную работают не ОСОБА_15 , но еще с ОСОБА_16 и Палием. Они выполняли заказ Палия по устранению директора СХК Евгения Вакаря, с тем, что бы Палия сперва назначить заместителем, а затем директором».

Зміст статті підтверджується додатком до експертного висновку ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб сторінки у мережі Інтернет від 06 листопада 2019 року №223/2019- ЕВ.

Тож, не погодивши із цим, вважаючи вказану інформацію недостовірною і такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію, позивач подав цей позов.

Вирішуючи спір по суті, суд ураховував наступне.

Згідно вимог статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

З позиції правової природи право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на стику взаємодії права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя.

При цьому, суд наголошує на важливості права кожної людини на приватність і права на свободу вираження поглядів як основи демократичного суспільства. Ці права не є абсолютними і не мають ієрархічного характеру, оскільки мають однакову цінність.

Згідно зі статтею 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

При цьому, законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими благами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Однак, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Таким чином, позов про захист честі, гідності та ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права.

Стосовно питання належного відповідача у цій справі, то суд вказує наступне.

ВС КЦС у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц вказав, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Проте, власника сайту «Барометр» встановити неможливо, що підтверджується довідкою №186/2019-Д від 11 листопада 2019 року, що видана ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет».

Зокрема, доменне ім`я ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстроване в публічному домені . іnfo, що не належить до українського сегменту мережі Інтернет. Крім цього, реєстратор доменного імені та хостинг провайдер є іноземними суб`єктами.

Проте, при розгляді справи було установлено, що публікація на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » під назвою « ОСОБА_7 передавал взятку начальнику СБУ Южноукраинска Павлу Малому» містить у собі цитування тексту із посиланням саме на відповідача.

Згідно визначення, що наведене у ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», цитата це порівняно короткий уривок з літературного, наукового чи будь-якого іншого опублікованого твору, який використовується з обов`язковим посиланням на його автора і джерела цитування, іншою особою у своєму творі з метою зробити зрозумілішими свої твердження або для посилання на погляди іншого автора в автентичному формулюванні.

А як видно із змісту згаданої публікації, остання містить у собі цитування поширеної інформації із посиланням на відповідача, який поширив її на сторінці Facebook «Батьківщина Южноукраїнськ».

Зокрема, цитата починається словами: «Только что в Южноукраинске депутат Квасневский ….» і завершується словами « ІНФОРМАЦІЯ_3 » «- написал ОСОБА_17 на старнице facebook «Батьківщина Южноукраїнськ».

Крім цього, цитата містить у собі відображення перебігу подій від першої особи, у той час, як відповідач перебував на місці події і здійснював відеозапис за допомогою телефону, з огляду на посилання веб сайту «Барометр» на нього, як на джерело цитування, суд робить висновок, що саме відповідач поширив інформацію, яка наразі оспорюється позивачем, однак, на сайті «Facebook».

При цьому, під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку.

А за позицією Верховного Суду, що висловлена ним у згаданій вище постанові, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.

З огляду на таке, саме відповідач є джерелом інформації, визнання недостовірною якої зажадає позивач, що вказує на нього як на належного відповідача у цій справі.

Щодо питання наявності, за таких обставин, складу правопорушення у діях відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 вказала, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У цій справі установлено, що інформація, яка оспорюється позивачем, дійсно було поширена, оскільки була доведена до відома необмеженого кола осіб шляхом публікації в мережі Інтернет і стосується, серед інших осіб, конкретно позивача, як особи, яка займала посаду в органах Служби безпеки України.

Тож, вирішуючи питання про визнання оспорюваної інформації недостовірною, піддавши аналізу її зміст та характер у контексті того, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики з огляду на займану позивачем посаду, суд, у тому числі, виходив із такого.

Зокрема, згідно ч.1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Відповідно до ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, з урахуванням викладеного та у світлі норми ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки й поглядів не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46).

Інакше кажучи, наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень- ні.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки й напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена в судовому порядку.

Судом установлено, що позивач на час поширення відносно нього оспорюваної інформації обіймав посаду в органах Служби безпеки України і, відповідно, межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності держави та його дії становить суспільний інтерес.

Проте, у цій справі, з огляду на зміст оспроюваної інформації, слід вирішити питання щодо дотримання під час її поширення презумпції невинуватості позивача.

Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину й не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку й установлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Кожен має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Разом із цим, при поширенні оспорюваної інформації не було дотримано презумпції невинуватості, а саме: у частині вказівки на дії позивача і його причетність до діянь, які містять ознаки передбачених КК України кримінальних правопорушень.

Так, твердженнями, що вказують на причетність позивача до вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, є наступні висловлювання:

«Они совместно организовали сетку с подкупом голосов на выборах Президента в пользу Порошенко», «Вот так один подкупал, а второй крышевал»;

«Квасневский и Малый запугивали руководителей учереждений, что бы те обеспечивали в своих коллективах голоса за Порошенко»;

«Начальник СБУ Павел Малый лично покривал рейдерский захват власти в Южноукраинске осенью 2018 года», который организовал ОСОБА_11 »;

«В - четвертых, сотрудники отдела СБУ Южноукраинска, в частности, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 и ОСОБА_14 вплотную работают не ОСОБА_15 , но еще с ОСОБА_16 и Палием. Они выполняли заказ Палия по устранению директора СХК Евгения Вакаря, с тем, что бы Палия сперва назначить заместителем, а затем директором».

Ця інформація, на переконання суду, не є оціночними судженнями, натомість є фактичними твердженнями, які можуть і мають бути доведені належними доказами.

У цих твердженнях йдеться про конкретні події, а тому вони підлягають кваліфікації як твердження про факти, зокрема, про причетність позивача до вчинення кримінально караних діянь.

Ці висловлювання відповідача сформульовані ним способом категоричного висловлювання, у формі існування конкретних обставин, у них відсутні спеціальні конструкції, прислівники, інші мовностилістичні засоби, що виражають його невпевненість або сумніви щодо вірогідності події.

Разом із цим, відсутні будь які належні і достовірні докази того, що позивача чи то третіх осіб, яких стосується поширена інформація, притягнуто у встановленому законом порядку до кримінальної чи то адміністративної відповідальності, чи, принаймні, що вони є учасниками будь яких проваджень, порушених з приводу, причетності до правопорушень проти виборчих чи трудових прав громадян чи то проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян.

Натомість, із відповіді ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, №03/07/1849 від 30 січня 2020 року слідує, що за фактами можливим неправомірних дій співробітника УСБУ в Миколаївській області ОСОБА_3 , що викладені 22.10.2019 на інформаційному сайті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), не встановлено обґрунтованих підстав для застосування слідчими органів Державного бюро розслідувань наданих повноважень щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку статті 214 КПК України й здійснення досудового розслідування.

А за результатами службової перевірки, проведеної відповідно до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок стосовно військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України від 04.02.2016 №45, встановлено, що інформація, викладена в повідомленні про можливе вчинення неправомірних дій з боку співробітників відділу в м. Южноукраїнську УСБУ в Миколаївській області, яке розміщене 22 жовтня 2019 року на інформаційному сайті « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), не підтвердилась.

Поширена інформацію стосується конкретно позивача, його честі та ділової репутації, як керівника підрозділу СБУ і формує його негативний морально етичний портрет в очах громадськості, керівництва та підлеглих.

За відсутності обвинувального вироку відносно позивача, вказана інформація порушує презумпцію невинуватості і негативно впливає на немайнові права позивача.

Відповідно, суд робить висновок, що проаналізована ним вище інформація, яка містить фактичні твердження про вчинення позивачем спільно з третіми особами злочинів і порушення ними законодавства, є недоведеною і, як наслідок, негативною.

Адже в результаті розгляду справи не здобуто доказів на підтвердження її достовірності.

Отже, суд вважає, що така інформація завдає шкоди честі та гідності позивача, його діловій репутації, як публічної особи та авторитету як керівника підрозділу СБУ.

При цьому, суд ураховує, що справи про спростування недостовірної інформації щодо публічної особи мають свої особливості.

Зокрема, політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (статі 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи).

Водночас існує межа між критикою щодо публічного діяча, яка ґрунтується на певних фактах (його словах, вчинках), і поширенням безпідставних звинувачень у вчиненні дій, яких ніколи не вчинялося.

Якщо висвітлення слів та вчинків публічного діяча, в тому числі у формі гострої критики, є допустимим відповідно до статті 10 Конвенції, то поширення звинувачень, що не мають під собою жодного підґрунтя, вважається перевищенням допустимих меж.

У даному випадку наведена вище інформація за своїм змістом не може бути віднесена до критики, оскільки відсутнє підґрунтя для такої «критики».

Межа допустимої критики не є безмежною, і повинна закінчуватися там, де починається право особи на честь, гідність, ділову репутацію.

Ні чинне законодавство України, ні практика Європейського суду не допускає можливості звинувачення особи у правопорушенні, базуючись на «припущенні», тобто, на неперевіреній інформації.

В даному випадку відповідачем було порушено баланс між правом на свободу вираження поглядів та критики публічної особи, з одного боку, і правом публічної особи (позивача) на честь, гідність та ділову репутацію, з іншого боку, що не відповідає вимогам міжнародних та національних правових актів, а також практиці Європейського суду з прав людини.

Крім цього, суд враховує, що оспорювана позивачем публікація містить у собі звернення до керівника СБУ у Миколаївській області з проханням провести розслідування події, що мала місце на АЗС «WOG» за участю позивача та третьої особи.

Однак, відповідач поширив недостовірну інформацію про причетність позивача до обставин, які передували зустрічі позивача та третьої особи на АЗС.

І водночас, даних про те, що відповідач звертався в установленому законом порядку до уповноважених органів із заявою про перевірку вказаних ним фактів суд не установив.

Тому відсутність із сторони позивача доказів про перевірку достовірності поширеної ним інформації перед її оприлюдненням або ж наявність офіційного джерела інформації про причетність позивача до діянь, які містять ознаки кримінальних правопорушень, свідчить про умисний характер його дій, направлених на порушення немайновим прав позивача.

Тож, враховуючи встановлені обставини справи у сукупності, з урахуванням балансу права на свободу слова та на повагу до честі, гідності та недоторканість ділової репутації, а також дію презумпції невинуватості, суд вважає за необхідне визнати недостовірною та такою, що порочить честі, гідність і ділову репутацію позивача, інформацію, поширену

22 жовтня 2019 року о 17 год. 02 хв. на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за адресою: https:barometr.info/archives/26631 в публікації під назвою «Депутат Квасневский передавал взятку начальнику СБУ Южноукраинска Павлу Малому» з посилання на відповідача, як джерело вказаної інформації, а саме: «Они совместно организовали сетку с подкупом голосов на выборах Президента в пользу Порошенко», «Вот так один подкупал, а второй крышевал»; «Квасневский и Малый запугивали роководителей учреждений, что бы те обеспечивали в своїх коллективах голоса за Порошенко»; «Начальник СБУ Павел Малый лично покривал рейдерский захват власти в Южноукраинске осенью 2018 года, который организовал Квасневский; «Сотрудники отдела СБУ Южноукраинска, в частности, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 и ОСОБА_14 вплотную работают не ОСОБА_15 , но еще с ОСОБА_16 и Палием. Они выполняли заказ Палия по устранению директора СХК Евгения Вакаря, с тем, что бы Палия сперва назначить заместителем, а затем директором».

Адже суд переконаний, що немайнові права позивача є порушеними з боку відповідача через поширення останнім цієї інформації, а тому вони ( ці права) підлягають захисту у спосіб, що запропонований у позовній заяві, у межах заявлених вимог, шляхом визнання її недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію позивача.

Вимог про спростування недостовірної інформації позивач не заявляв.

Разом із цим, поширення решти інформації, визнання недостовірною якої зажадає позивач, не є предметом судового захисту.

Так, інформація «Начальника Южноукраинского отдела СБУ Павла Малого сняли на видео в момент встречи с депутатом ОСОБА_8 , который передал ему конверт, содержимым которого могла быть взятка. Об эпизоде с передачей конверта очевидцы сообщили депутату ОСОБА_9 , который приехал на автозаправку WOG и отснял видео» не є цитатою із посиланням на відповідача.

Тому її авторство та/або особу, що її поширила, з мотивів, що наведені судом вище, не можливо установити.

Більш того, інформація містить посилання на реальних учасників події та її перебіг, а також припущення щодо вмісту конверта.

Висловлювання відповідача : « ОСОБА_18 что в Южноукраинске депутат Квасневский передавал конверт начальнику отдела СБУ Павлу Малому. В то же время ОСОБА_12 передал конверт с документами ОСОБА_11 . Что было в конверте? Я уверен, что не поздравительная открытка, а взятка» не можуть бути розцінені як твердження щодо фактів.

Зокрема, із змісту публікації та установлених обставин справи слідує, що відповідач особисто не бачив передачі конверта. Ця інформація отримана ним з невідомих джерел («очевидцы сообщили») і сама по собі вона є нейтральною, так як самі лише твердження про передачу конверта ще не вказують на причетність позивача до вчинення кримінального караного діяння.

Ця інформація, за обставинами справи, неодмінно має бути оцінена в контексті того, що відповідач пов`язує передачу конверта з отриманням/наданням неправомірної вигоди ( « ОСОБА_19 »).

Між тим, висловлювання відповідача у цій частині, з огляду на використані ним мовностилістичні засоби, не вказують на чітке, однозначне, точне позначення факту того, що мало місце надання чи отримання учасниками події неправомірної вигоди.

Ця інформація сформульована таким способом, що не дає можливості говорити про категоричне висловлювання.

Зокрема, відповідач спочатку ставить запитання: «Что было в конверте?», а використане ним у подальшому словосполучення «Я уверен» вказує на його власну оцінку ситуації, його особисту впевненість.

Інакше кажучи, використані відповідачем мовні конструкції і загальний тон висловлювання, як то, спочатку запитання, а у подальшому вираз його власної впевненості вказують на його особисту оцінку ситуації, засновану на інформації, отриманій з іншого джерела.

Тобто, відповідач не стверджує категорично, що в конверті була «взятка».

А як було вказано вище, оціночні судження пов`язані зі такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Зміст понять «фактичне твердження» і «оціночне судження» також було розкрито в постанові Верховного Суду України від 01.02.2018 у справі № 757/33799/15-ц.

Зокрема, суд вказав, що твердження - це логічно аргументована наявність певного факту або ж групи фактів. Факт, в свою ж чергу, є відображенням об`єктивної діяльності, це конкретні відомості про обставини, ситуації, які трапилися в конкретний час, в конкретному місці і при конкретних обставинах. З огляду на, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб і не пропускається через призму їх поглядів і думок, то його відповідність дійсності може бути перевірено і встановлено судом.

Судження, у свою ж чергу, це те ж саме, що і особиста думка або ж висловлювання. Як завжди, судження пропускається через призму суб`єктивного, тому має оціночний характер. В такому випадку, в такому висловлюванні містяться думки, які складно оцінити на правдивість і вірність, а точніше неможливо, що і пояснює, чому судження не може бути предметом спору і судового доведення.

Тобто, з однієї сторони, відповідач ніби - то говорить про обставини, які можливо перевірити і які були перевірні, з іншого боку, категоричного ствердного виразу інформації у частині надання/отримання кимось із учасників неправомірної вигоди не було.

Оскільки використана відповідачем мовна конструкція «Я уверен вказує на те, що інформація подана ним через призму суб`єктивного бачення ситуації.

Отже, форма, у якій була представлена ця інформація, вказує на те, що вона є оціночними судженнями, які не є предметом судового захисту, а є суб`єктивними поглядами, уявленнями і ставленням відповідача до події.

Аналіз приведеної у публікації стенограми відео виключає висновок про наклеп з боку відповідача щодо учасників події, оскільки вказує у сукупності із іншими обставинами на те, що останній достовірно не знав про обставини ситуації (чи мала місце передача конверта, а якщо мала, то який його вміст) і прибув до місця події з метою її з`ясувати.

Паралельно це вказує й на те, що відповідач однозначно не стверджував про отримання/надання неправомірної вигоди учасниками події, а тому відповідна інформацію є оціночним судженням.

За такого, позивач вправі скористатися наданим йому законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Разом із цим, слід констатувати, що поширена відповідачем інформація у формі оціночних суджень у частині надання / отримання неправомірної вигоди була перевірена компетентними органами у встановленому законом порядку і не підтвердилась.

Решта інформації, поширеної відповідачем у спосіб, що установлений вище, також не є предметом судового захисту, оскільки по суті являє собою звернення до уповноваженої особи провести перевірку обставин, повідомлення про перебіг подій, за яких відповідач здійснив її відеозйомку та загальну інформацію, яка не стосується конкретно позивача або ж стосується інших осіб, що не є учасниками справи.

Зокрема, інформація: «по заказу Бабича местное СБУ ставило на «прослушку» неугодних депутатов, а лично меня они слушали 1,5 года», «работники Южноукраинского СБУ, а именно, Брагарь, сливал оперативною информацию Палию и Бабичу о том, что на них

открыто ОРД и они находятся в разработке», «их крышует СБУ», «коррумпированного отдела в Южноукраинске» носить загальний характер у світлі установлених обставин справи і не є такою, яку можливо чітко ідентифікувати саме стосовно позивача.

З цих мотивів, позов підлягає до часткового задоволення.

Щодо розподілу судових витрат

За правилом ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, у рахуванням, що вимога не є майновою,судовий збір у розмірі 840,80 грн. належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Отже, керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист честі, гідності та ділової репутації задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію інформацію поширену ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 та опубліковану 22 жовтня 2019 року о 17 год. 02 хв. у мережі Інтернет на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: https:barometr.info/archives/26631 в публікації під назвою « ОСОБА_7 передавал взятку начальнику СБУ Южноукраинска Павлу Малому» із посиланням на джерело ОСОБА_2 , а саме:

- « ІНФОРМАЦІЯ_6 », «Вот так один подкупал, а второй крышевал»;

- «Квасневский и Малый запугивали руководителей учереждений, что бы те обеспечивали в своих коллективах голоса за ОСОБА_20 »;

- «Начальник СБУ Павел Малый лично покривал рейдерский захват власти в Южноукраинске осенью 2018 года, который организовал ОСОБА_11 »;

- «Сотрудники отдела СБУ Южноукраинска, в частности, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 и ОСОБА_14 вплотную работают не только с Квасневским, но еще с Бабичем и Палием. Они выполняли заказ Палия по устранению директора СХК Евгения Вакаря, с тем, что бы Палия сперва назначить заместителем, а затем директором».

У визнанні решти інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Явіца