Провадження №2/359/1439/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

за участю секретаря судового засідання Супарик К.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника відповідачів ОСОБА_2 ,

за участю представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Київське квартирно-експлуатаційне управління, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, та зобов`язання звільнити цей об`єкт нерухомого майна,

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

1.1. В грудня 2020 року військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з вказаним позовом та посилається на те, що ОСОБА_4 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника штабу першого заступника командира транспортної авіаційної ескадрильї «Блакитна стежа». 8 листопада 2019 року ОСОБА_4 уклав з військовою частиною НОМЕР_1 договір №19/46 надання в користування військово-службовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла. За вказаним договором військова частина НОМЕР_1 надала у тимчасове користування ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 . В цю квартиру ОСОБА_4 вселився разом з його дружиною ОСОБА_5 , а також його дочками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . У випадку звільнення з військової служби ОСОБА_4 зобов`язався звільнити квартиру разом з членами його сім`ї. Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України №691 від 21 жовтня 2020 року ОСОБА_4 був звільнений з військової служби за станом здоров`я, на підставі пп.«б» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідачі ухиляються від добровільного виселення з квартири. Тому військова частина НОМЕР_1 просить визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , та зобов`язати відповідачів звільнити цей об`єкт нерухомого майна.

1.2. У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує позов та наполягає на його задоволенні.

1.3. Представник Київського КЕУ ОСОБА_3 також підтримує позов та просить суд задовольнити його.

1.4. Представник відповідачів ОСОБА_2 не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що спірна квартира є службовим житлом. У зв`язку з тим, що вислуга років ОСОБА_4 перевищує 20 років, відповідачі не можуть бути виселені без надання їм іншого житла. За час тривалого перебування на військовій службі ОСОБА_4 не був забезпечений житлом, як того вимагає ч.4 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військово-службовців». Тому представник відповідачів ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні позову.

2. Інформація про рух цивільної справи.

2.1. Зі змісту автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 грудня 2020 року (а.с.33) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим військовою частиною НОМЕР_1 , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О.

2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 12 січня 2021 року (а.с.38-39) пред`явлений позов був залишений без руху, військовій частині НОМЕР_1 був наданий строк для доплати судового збору в розмірі 2102 гривень 00 копійок.

2.3. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 29 березня 2021 року (а.с.46-47) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 8 липня 2021 року (а.с.122-123) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

2.5. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 15 листопада 2021 року (а.с.159-160) було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів ОСОБА_2 про закриття провадження у цивільній справі.

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

3.1. Встановлено, що ОСОБА_4 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника штабу першого заступника командира транспортної авіаційної ескадрильї «Блакитна стежа».

3.2. 13 грудня 2019 року ОСОБА_4 уклав з військовою частиною НОМЕР_1 договір №19/46 надання в користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла (а.с.16-18). За вказаним договором позивач надав у тимчасове користування ОСОБА_4 та членів його сім`ї квартиру АДРЕСА_1 .

3.3. Зі змісту довідки командира військової частини НОМЕР_1 від 25 жовтня 2019 року (а.с.8) вбачається, що до складу членів сім`ї ОСОБА_4 входила ОСОБА_5 , яка є його дружиною, а також його дочки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Відповідачі вселились в квартиру АДРЕСА_1 та проживають в ній станом на час судового розгляду цивільної справи.

3.4. Спірні правовідносини регулюються Порядком проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військово-службовців Збройних Сил України, затвердженого начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 1 лютого 2019 року, главою 52 «Поняття та умови договору» розділу ІІ «Загальні положення про договір» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

4.1. Відповідно до абз.5, абз.7 п.5 Порядку проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України, наказ командира військової частини про закріплення службового (штатно-посадового) житла за відповідними посадами та рапорт військовослужбовця є підставою для укладення договору про надання в користування такого житла. Зазначений договір не є підставою для державної реєстрації за військовослужбовцем та членами його сім`ї речових прав на житлове приміщення.

4.2. Згідно з абз.9 п.5 Порядку проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України, військова частина вживає заходи для звільнення користувачем та членами його сім`ї службового (штатно-посадового) житла у разі звільнення військовослужбовця з військової служби.

4.3. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

4.4. Згідно з ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

4.5. Відповідно до п.1 ч.3 ст.2, ч.4 ст.10 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права. Цей принцип полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

4.6. Згідно з п.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

5.1. Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №162539927 від 6 квітня 2019 року (а.с.107-108) вбачається, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у власності Міністерства оборони України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №455 від 25 жовтня 2019 року (а.с.24-28) 98 квартир в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_2 були закріплені за посадами військової частини. Зокрема, спірна квартира була закріплена за начальником штабу першим заступником командира транспортно-авіаційної ескадрильї «Блакитна стежа», тобто за посадою, яку обіймав ОСОБА_4 . 8 листопада 2019 року ОСОБА_4 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом (а.с.7), в якому він просив надати йому службове (штатно-посадове) житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 , для власного проживання разом зі своєю сім`єю, яка складалась з його дружини ОСОБА_5 , а також його дочок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . В той же день військова частина НОМЕР_1 уклала з ОСОБА_4 договір №19/46 надання в користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла.

5.2. Згідно з п.3.12 вказаного договору (а.с.17) ОСОБА_4 зобов`язався разом з членами його сім`ї звільнити квартиру АДРЕСА_1 в разі звільнення з військової служби. Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України №691 від 21 жовтня 2020 року (а.с.29) ОСОБА_4 був звільнений з військової служби за станом здоров`я, на підставі пп.«б» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №231 від 5 листопада 2020 року (а.с.30) ОСОБА_4 був виключений зі списків особового складу військової частини. Ці обставини свідчать про припинення права відповідачів на користування квартирою АДРЕСА_1 , а також про виникнення у них обов`язку виселитись з цього житла.

5.3. Зі змісту диспозиції норми, передбаченої ч.1 ст.122 ЖК України, єдиною підставою для вселення у службове житлове приміщення є спеціальний ордер. Однак відповідачі вселились в спірну квартиру на підставі договору надання в користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла №19/46 від 8 листопада 2019 року. Крім того, зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_1 №455 від 25 жовтня 2019 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є службовим (штатно-посадовим) житлом, що використовується у проведенні експерименту із тимчасового забезпечення військово-службовців житлом. У зв`язку з тим, що статус такого житла відрізняється від службового житла, глава 3 «Користування службовими жилими приміщеннями» розділу ІІІ «Забезпечення громадян жилим приміщенням» ЖК України не поширюється на спірні правовідносини. Тому доводи представника відповідачів ОСОБА_2 на те, що його довірителі не підлягають виселенню у зв`язку з тим, що вислуга років ОСОБА_4 перевищує 20 років, підлягає критичній оцінці. Очевидно, що на підставі ч.4 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» відповідачі мають право на отримання жилого приміщення для постійного проживання або отримання грошової компенсації замість вказаного житла. Однак здійснення такого права відповіда-чів не допускається за рахунок службового (штатно-посадового) житла, яке використо-вується виключно для тимчасового, а не постійного проживання військовослужбовців та членів їх сімей. Зокрема, з метою отримання постійного житла відповідачі перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

5.4. У зв`язку з тим, що після звільнення ОСОБА_4 з військової служби відповідачі не мають право на проживання в квартирі АДРЕСА_1 , вказаний об`єкт нерухомого майна не може вважатись для них житлом в розумінні п.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому виселення відповідачів зі спірної квартири не порушуватиме їх право на повагу до житла. Навпаки, відмова у задоволенні пред`явленого позову призведе до втручання у право на житло інших військовослужбовців, які перебувають на військовій службі та беруть активну участь в захисті суверенітету України.

5.5. З огляду на це суд вважає, що належить визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , та зобов`язати відповідачів звільнити цей об`єкт нерухомого майна.

6. Розподіл судових витрат.

6.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

6.2. Встановлено, що військова частина НОМЕР_1 сплатила судовий збір в загальному розмірі 4204 гривень 00 копійок (2102,00 х 2). Ця обставина підтверджується платіжними дорученнями №93 від 14 грудня 2020 року та №20 від 23 березня 2021 року (а.с.6, 45). Пред`явлений позов задоволений в повному обсязі. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Адже солідарне відшкодування судових витрат процесуальним законодавством не передбачено.

6.3. З огляду на це суд вважає, що з кожного відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1051гривні 00 копійок (4204,00 : 4).

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Київське квартирно-експлуатаційне управління, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, та зобов`язання звільнити цей об`єкт нерухомого майна задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звільнити квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь військової частини НОМЕР_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 1051 гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь військової частини НОМЕР_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 1051 гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь військової частини НОМЕР_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 1051 гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь військової частини НОМЕР_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 1051 гривні 00 копійок.

Повний текст рішення суду складений 20 грудня 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець