ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 2214/3666/2012
Провадження № 22-ц/4820/309/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2020 року, суддя Зеленська В.І., у справі за заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі №2214/3666/2012 за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановив:

В листопаді 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль», який є правонаступником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», (далі Банк), звернулося в суд із заявою про визнання поважною причину пропуску строку та поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документу №2214/3666/2012 року виданого 21 травня 2013 року щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заяви Банк вказав, що пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання було зумовлено територіальним переміщення підрозділу по роботі з виконавчими провадженнями (управління), звільненням та переміщенням працівників Банку, значною кількістю справ виконавчого провадження на виконанні в одного працівника, що призвело до ускладнення роботи по своєчасному встановленню факту відсутності оригіналу вказаного виконавчого документу.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення заяви, зазначивши, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення. Така обставина як пропуск строку на подання виконавчого документа до виконання не може ставити під сумнів встановлену Конституцією України та Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод обов`язковість виконання судового рішення. Оскаржувана ухвала сприятиме порушенню процесуальної гарантії виконання судового рішення та нівелює кінцеву мету правосуддя, а саме захист інтересів і поновлення порушених прав, що є несумісним з принципом верховенства права.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. Представник Банку в письмовій заяві просив суд апеляційної інстанції розглянути справу без його участі, підтримав апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2012 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Хмельницької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору №014/2295/74/1725 від 13 травня 2008 року в сумі 226892,61 грн. та судовий збір у розмірі 2268,93 грн. (а.с. 11).

Три виконавчі листи щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 згідно повідомлення про вручення поштового відправлення отримані представником АТ «Райффайзен Банк Аваль» 27 травня 2013 року.

06 грудня 2018 року та 11 жовтня 2019 року приватним виконавцем Лабчуком Р.М. на підставі виконавчого листа №2214/3666/2012 від 21 травня 2013 року відкрито виконавчі провадження №57857095 та №60292180 щодо боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 14-20).

В автоматизованій системі виконавчого провадження інформація щодо наявності виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_2 відсутня (а.с. 16).

Відмовляючи у задоволенні заяви Банку суд виходив з того, що територіальне переміщення підрозділу по роботі з виконавчими провадженнями, звільнення та переміщення працівників Банку, а також значна кількість справ виконавчого провадження на виконанні у одного працівника не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання щодо боржника ОСОБА_2 , оскільки вказані причини не вплинули на своєчасність вчинення відповідних дій Банком щодо інших солідарних боржників. Доказів, які б вказували на об`єктивну неможливість пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання у визначений законом строк заявником не надано.

Висновки суду є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні у справі «Горнсбі проти Греції» (заява №18357/91, від 19 березня 1997 року) визначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Статтею 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів, проводяться на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Статтею 22 Закону України №606-XIV «Про виконавче провадження», (в редакції яка діяла на час набрання законної сили рішення суду та видачі виконавчого документу Банку), встановлено строк для пред`явлення виконавчих документів протягом року з наступного дня після набрання рішення законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Обов`язок щодо своєчасного пред`явлення виконавчого листа до виконання покладається на стягувача.

Підставою для поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа є наявність поважних причин такого пропуску, встановлення яких віднесено на розсуд суду, який у кожному конкретному випадку має в залежності від конкретних обставин встановити їх наявність та об`єктивну вагу для сторін та для справи.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущений та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлений. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом, та у разі визнання причин пропуску поважними може поновити його (ст. 24 Закону України №606-XIV «Про виконавче провадження», ст. 433 ЦПК України).

За правилами ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд, відповідно до ст. 433 ЦПК України, при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку.

Як вбачається з матеріалів справи №2214/3666/2012 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості виконавчі листи щодо солідарного стягнення зі вказаних боржників кредитної заборгованості Банк отримав поштовим відправленням 27 травня 2013 року, що також визнано Банком у своїй заяві.

Строк пред`явлення виконавчих листів до виконання на час прийняття рішення судом становив 1 рік. Отримавши 27 травня 2013 року оригінали виконавчих листів представник заявника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» міг звернутись до виконавчої служби та пред`явити виконавчі документи до виконання в строк до 27 травня 2014 року, однак вказаного не зробив.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності дотримання принципу правової (юридичної) визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (зокрема, рішення у справах «Єлоєв проти України», «Новік проти України»).

У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування.

Положення Закону України «Про виконавче провадження», що обмежують строк на пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання, є законодавчим втіленням принципу правової визначеності та встановлюють строк, протягом якого боржник може очікувати примусового виконання рішення, ухваленого не на його користь.

Протягом цього строку позивач (стягувач), який бажає примусово виконати рішення суду, повинен вжити всіх залежних від нього заходів для отримання виконавчого документу та пред`явлення його до примусового виконання.

Проте, матеріали справи не містять доказів вчинення відповідних дій стягувачем, тому посилання в апеляційній скарзі Банку на правомірність очікування виконання рішення суду цілком залежала від дій стягувача щодо пред`явлення отриманого у травні 2013 року виконавчого документа до виконання.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Пономарьов проти України» (№3236/03) 03.04.2008 року встановив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41 рішення).

Реорганізація та зміни в організаційній структурі Хмельницької регіональної дирекції Банку, у тому числі у структурному підрозділі, який супроводжує роботу за виконавчими документами, не є тими обставинами, з якими процесуальний закон та норми міжнародного права пов`язують можливість поновлення пропущеного строку для його виконання. Необхідно також врахувати значний проміжок часу, який минув з дня видачі та отримання виконавчих листів стягувачем, травень 2013 року, та звернення Банку до суду з відповідною заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, листопад 2020 року. В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що правові підстави для поновлення Банку строку для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання відсутні.

Банком не надано доказів, які б перешкоджали заявнику у межах строку, визначеного Закону України «Про виконавче провадження», пред`явити виконавчий лист до виконання.

Інших доказів, які б свідчили про об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для вчинення процесуальних дій заявником не подано.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини у справі, перевірив доводи та докази на їх обґрунтування і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, тому підстави для його скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

Т.В. Спірідонова