07.06.2021
Справа № 720/724/16-ц
Провадження № 6/720/25/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Скриндіца С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на те, що 18 січня 2017 року Новоселицьким районним судом було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія Дасті» заборгованості за кредитним договором. Право вимоги ТОВ «Компанія Дасті» до ОСОБА_1 належало на підставі договору відступлення права вимоги. Однак, рішенням господарського суду Одеської області від 15 серпня 2018 року договір відступлення права вимоги на підставі якого відбулась заміна кредитора, визнано недійсним та зобов`язано ТОВ «Компанія Дасті» повернути АТ «Імексбанк» за актом приймання/передачі отримані за нікчемними правочинами оригінали кредитних договорів та всі підтверджуючі право вимоги документи до кола, яких належало право вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1

17 січня 2020 року АТ «Імексбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» уклали договір про відступлення прав вимоги № 115, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги за вказаним судовим рішенням до ОСОБА_1 , а тому просив замінити стягувача у виконавчому провадженні щодо примусового виконання рішення суду від 18 січня 2017 року по справі № 720/724/16-ц про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія Дасті».

В судове засідання представник заявника не з`явився, однак від нього надійшло клопотання, в якому заяву підтримав та просив провести розгляд справи у його відсутності.

Боржник ОСОБА_1 подав до суду клопотання, в якому заперечував щодо задоволення заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», у зв`язку із повним виконанням рішення суду, яке набрало законної сили та не було ніким оскаржено.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 липня 2014 року ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 уклали договір приєднання № 5081481/N, на підставі якого банк надав відповідачу овердрафт на споживчі цілі за допомогою платіжної картки VISA з максимальною сумою заборгованості 25000 гривень зі сплатою 16 % фіксованої процентної ставки річних від суми заборгованості та щомісячної комісійної винагороди за послуги кредит-сервіс у розмірі 3,39 % від суми отриманого кредиту.

21 листопада 2014 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги по вищезазначеному договору було відступлено на користь ТОВ «Фрегат».

26 грудня 2014 року між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті» був укладений договір про заміну сторони в зобов`язанні, згідно якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Компанія Дасті».

У квітні 2016 року ТОВ «Компанія Дасті» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на його користь суми боргу за договором приєднання № 5081481/N від 22 липня 2014 року (справа № 720/724/16-ц, провадження № 2/720/1123/17).

В процесі розгляду вищевказаної цивільної справи, у зв`язку із поданням клопотання представника ОСОБА_1 та розглядом господарським судом Одеської області справи за позовом ПАТ «Імексбанк» до ТОВ «Компанія Дасті» про визнання недійсними нікчемних договорів від 21 листопада 2014 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» про відступлення права вимоги та від 26 грудня 2014 року між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті» про заміну сторони в зобов`язанні та зустрічного позову ТОВ «Компанія Дасті» до ПАТ «Імексбанк» про визнання вказаних правочинів дійсними та визнання права власності, провадження по цивільній справі за позовом ТОВ «Компанія Дасті» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості було зупинено ухвалою Новоселицького районного суду від 13 травня 2016 року.

Представник ОСОБА_1 у вищевказаному клопотанні посилався на те, що вирішення вказаної господарської справи може вплинути на правильність рішення суду у цивільній справі за позовом ТОВ «Компанія Дасті» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, так як визнання недійсними вказаних договорів призведе до втрати ТОВ «Компанія Дасті» права вимоги про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1

24 травня 2016 року на ухвалу Новоселицького районного суду від 13 травня 2016 року, ТОВ «Компанія Дасті» подало апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, її було відхилено, а ухвалу Новоселицького районного суду від 13 травня 2016 року залишено без змін.

Натомість, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 30 листопада 2016 року, були скасовані ухвали Новоселицького районного суду від 13 травня 2016 року та апеляційного суду Чернівецької області від 30 червня 2016 року, а справу передано для продовження розгляду.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2017 року, цивільну справу за позовом ТОВ «Компанія Дасті» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія Дасті» суму кредитної заборгованості в розмірі 36881 гривні 77 копійок та судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в розмірі 1378 гривень.

Станом на 28 травня 2021 року рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2017 року ніким не оскаржувалось.

З наданої ОСОБА_1 квитанції № 1247701А27 від 17 лютого 2017 року АТ «ОТП Банк» та довідки виданої ТОВ «Компанія Дасті» про погашення кредиту № 645 від 17 лютого 2017 року вбачається, що вказане рішення суду було повністю виконано.

В квітні 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на те, що 18 січня 2017 року Новоселицьким районним судом було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія Дасті» заборгованості за кредитним договором.

Також, посилалося на рішення Господарського суду Одеської області від 15 серпня 2018 року, яким договір відступлення права вимоги на підставі якого відбулась заміна кредитора, визнано недійсним та зобов`язано ТОВ «Компанія Дасті» повернути АТ «Імексбанк» за актом приймання/передачі отримані за нікчемними правочинами оригінали кредитних договорів та всі підтверджуючі право вимоги документи до кола, яких належало право вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 ..

Слід зазначити, що вказане рішення Господарського суду Одеської області від 15 серпня 2018 року на яке посилався заявник до матеріалів заяви про заміну сторони виконавчого провадження, додано не було.

В той же час, статтею 81 ЦПК України, зобов`язано кожну сторону доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

З наявних в матеріалах справи додатків вбачається, що 17 січня 2020 року ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» уклали договір про відступлення права вимоги № 115, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набуло статусу нового кредитора.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема й виконавчі листи, що видаються судами.

За змістом ст. 15 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

У статті 61 Конституції України вказано, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке виконане боржником припиняє зобов`язальні правовідносини сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається після стадії добровільного виконання судового рішення, іншому кредитору, порушить цивільні права ОСОБА_1 , оскільки він не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Більше того, лише при встановленні факту невиконання судового рішення, яким стягнуто заборгованість із боржника, у разі заміни кредитора, зокрема, на підставі відступлення прав вимоги, суд ухвалює рішення про заміну стягувача.

Таким чином, заміна стягувача можлива лише у випадку наявності самого зобов`язання, що не виконане боржником.

Отже, при вирішенні питання про заміну стягувача судам необхідно з`ясувати, чи видався виконавчий лист, встановити строки пред`явлення виконавчого листа до виконання, визначити, чи вирішувалося питання про закриття виконавчого провадження у зв`язку з виконанням зобов`язання боржником, з`ясувати, чи було виконано (повністю або частково) судове рішення, яким стягнуто заборгованість, боржником (добровільно чи примусово), тобто, чи виконано зобов`язання і чи існує воно взагалі на момент звернення із заявою про заміну стягувача, оскільки не можна замінити стягувача при відсутності зобов`язання.

Саме такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові від 03 лютого 2021 року по справі № 452/2191/19.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що ОСОБА_1 добровільно та в повному обсязі виконане рішення суду щодо стягнення з нього заборгованості, яке станом на 28 травня 2021 року не оскаржено, а від так суд дійшов висновку про відсутність в ОСОБА_1 будь-яких зобов`язань за договором приєднання № 5081481/N від 22 липня 2014 року, у зв`язку із чим у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження слід відмовити.

На підставі ст.ст. 61, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1, 5, 15, 26 Закону України «Про виконавче провадження», суд керуючись ст. 442 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа за рішенням Новоселицького районного суду від 18 січня 2017 року по справі 720/724/16-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Чернівецького апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ляху Г.О.