Номер провадження: 22-ц/813/4151/21
Номер справи місцевого суду: 503/1595/17
Головуючий у першій інстанції Сердюк Б. С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне підприємство «Кодимська центральна районна лікарня» Кодимської районної ради Одеської області, (правонаступник Комунальне некомерційне підприємство «Кодимська лікарня» Кодимської міської ради Одеської області),

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 вересня 2018 року у складі судді Сердюк Б.С.,

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП "Кодимська центральна районна лікарня" Кодимської районної ради Одеської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування наказів про скорочення та звільнення.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з жовтня 2011 року призначений на посаду лікаря-стоматолога в КУ "Кодимська ЦРЛ", правонаступником якої є КП "Кодимська ЦРЛ" Кодимської районної ради Одеської області. На виконання розпорядження голови Кодимської РДА №144/А-20 Л 04.04.2017 наказом №60 §8 від 21.04.2017 "Про приведення у відповідність штатного розпису до бюджетних асигнувань по КУ "Кодимська ЦРЛ" затверджено перелік штатних одиниць, які будуть підлягати скороченню по КУ "Кодимська ЦРЛ". До переліку ввійшла посада лікаря-стоматолога та наказом головного лікаря КУ "Кодимська ЦРЛ" №20 §3 від 25.07.2017 позивача було звільнено з посади лікаря-стоматолога за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 20 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Кодимська центральна районна лікарня" Кодимської районної ради Одеської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування наказу про скорочення -відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 вересня 2018 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що недотримано вимог ст. 43 КЗпП України, так як не отримана згода Первинної профорганізації «КЦРЛ» на звільнення у зв`язку з скороченням штату, так як апелянт є членом профспілки; відсутнє письмове попередження працівника про звільнення не пізніше ніж за два місяці та вимоги ч.2 ст.40 КЗпП щодо пропонування іншого місця роботи; акт від 23.05.2017 є неналежним доказом, так як складено без залучення незацікавлених осіб. Крім того, апелянт зазначив, що про своє скорочення дізнався від колег. Не вирішувалось питання про переважне право на роботу та не взято до уваги кваліфікацію та продуктивність праці позивача, наявність двох малолітніх дітей. Судом порушено вимоги ст. 49 Конституції України так як село Загнітків Кодимського району Одеської області залишилось без лікаря - стоматолога.

У відзиві на апеляційну скаргу КУ «Кодимська ЦРЛ» просила постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 вересня 2018 року без змін.

У запереченнях на відзив позивач просив рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 05.12.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20.09.2018 скасовано з ухваленням нового рішення. Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кодимська центральна районна лікарня" Кодимської районної ради Одеської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та скасування наказу про скорочення, задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-стоматолога в лікарні села Загнітків Кодимської ЦРЛ. Стягнуто з Комунального підприємства "Кодимська центральної районна лікарня" Кодимської районної ради Одеської області на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 55 968 грн. без урахування податків і зборів.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.12.2018 виправлено описку в мотивувальній та резолютивній частинах постанови апеляційного суду Одеської області від 05.12.2018 та замість суми стягнутої середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу 55 968 грн. зазначено правильно вважати 51 246 грн.

Постановою Верховного Суду від 20.05.2020 постанову апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2018 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Кодимська центральна районна лікарня» Кодимської районної ради Одеської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Кодимська центральна районна лікарня» Кодимської районної ради Одеської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.06.2020 справу призначено до розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, представників апелянта та відповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 з 17 жовтня 2011 року прийнятий до КУ "Кодимська ЦРЛ", правонаступником якої є КП "Кодимська ЦРЛ" Кодимської районної ради Одеської області, на посаду лікаря-стоматолога.

Розпорядженням голови Кодимської РДА N144/А-2017 від 04 квітня 2017 року головного лікаря КУ "Кодимська ЦРЛ" зобов`язано привести у відповідність штатний розпис КУ "Кодимська ЦРЛ" до бюджетного законодавства та затвердженого фонду оплати праці в частині медичної субвенції.

Наказом головного лікаря КУ "Кодимська ЦРЛ" N 60 § 8 від 21 квітня 2017 року затверджено перелік штатних одиниць, які будуть підлягати скороченню по КУ "Кодимська ЦРЛ" станом на 21 липня 2017 року.

Відповідно до повідомлення від 02 червня 2017 року N360 лікарю ОСОБА_1 повідомлено, що перевагу на посадах лікарів-стоматологів мають інші лікарі та йому запропоновано 0,5 ставки лікаря стоматолога.

Згідно з актом від 23 травня 2017 року ОСОБА_1 відмовився підписати попередження про його майбутнє звільнення відповідно до наказу N60 параграф 8 від 21 квітня 2017 року.

Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету N11 від 26 травня 2017 року профспілковий комітет відмовив у наданні згоди на звільнення працівників, які підлягають скороченню відповідно переліку посад, які вивільняються із штатного розпису.

На виконання зазначеного розпорядження голови Кодимської РДА та наказу головного лікаря КУ "Кодимська ЦРЛ", ОСОБА_1 звільнено наказом N 20 § 3 від 25 липня 2017 року з посади лікаря-стоматолога на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 02 квітня 2018 року в задоволенні позову первинної профспілкової організації КУ "Кодимська центральна районна лікарня" Одеської області до адміністрації КУ "Кодимська центральна районна лікарня" Одеської області про визнання незаконним та скасування наказу від 21.04.2017 №60 «Про приведення у відповідність штатного розпису до бюджетних асигнувань по КУ «Кодимська центральна районна лікарня» та скасування його, зобов`язання адміністрації КУ «Кодимська ЦРЛ» розглянути пропозиції профспілкового комітету КУ «Кодимська ЦРЛ» про скасування заходів, пов`язаних з звільненням працівників від 26.05.2017 та 23.06.2017 - відмовлено. Рішення набрало законної сили 02 травня 2018 року.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обґрунтованості позовних вимог щодо визнання незаконними наказів КУ "Кодимська ЦРЛ" №60 §8 від 21.04.2017 та №20 §3 від 25.07.2017, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду щодо відмови в задоволенні позову, проте, вважає, що підстави відмови є іншими з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно частини другої статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За приписами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі N800/538/17 зроблено висновок, що "за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша статті 233 КЗпП).

Відповідач в своїх запереченнях на позов ОСОБА_1 вказував на пропуск останнім місячного строку звернення до суду.

Однак суд першої інстанції вказаним доводам відповідача оцінку не надав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 25.07.2017 було звільнено з посади лікаря-стоматолога на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, про що останній повідомлявся заздалегідь, однак згідно з актом від 23 травня 2017 року відмовився підписувати попередження про його майбутнє звільнення.

25.07.2017 у трудовій книжці позивача здійснено відповідний запис про його звільнення та 26.07.2017 останній був зарахований на посаду 0,25 ставки на посаду лікаря-стоматолога хірурга згідно з наказом від 26.07.2017.

Отже, позивач про порушення свого права щодо звільнення його з посади лікаря-стоматолога був обізнаний в день видачі наказу (25.07.2017), однак з позовом до суду про поновлення його на роботі звернувся 28.08.2017, тобто з пропуском строку звернення.

Суд першої інстанції в порушення процесуальних норм не з`ясував питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду та не надавав оцінки причинам пропуску такого строку на предмет їх поважності.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі N 758/9773/15-ц вказано, що "установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку".

Разом з тим апеляційним судом встановлено, що звільнення позивача відбулося без попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої він є оскільки відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету N11 від 26 травня 2017 року профспілковий комітет відмовив у наданні згоди на звільнення працівників, які підлягають скороченню відповідно переліку посад, які вивільняються із штатного розпису, однак рішення щодо звільнення позивача не приймалося.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинне бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Згідно з частиною 9 статті 43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Однак враховуючи, що позивачем був пропущений строк звернення з позовом про поновлення його на роботі та поважних причин пропуску позивач не навів, в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

Відповідно до п.2ч.1ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

З урахуванням вищевикладеного, оскаржуване судове рішення підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 вересня 2018року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кодимська центральна районна лікарня» Кодимської районної ради Одеської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити, шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 17.06.2021.

Головуючий:

Судді: