Дата документу 10.02.2021 Справа № 310/8476/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/8476/19 Головуючий у 1 інстанції Полянчук Б.І.
Провадження № 22-ц/807/394/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до головного державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), треті особи: ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал», виконавчий комітет Бердянської міської ради про визнання незаконними дій та рішення, скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до головного державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), треті особи: ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал», виконавчий комітет Бердянської міської ради про визнання незаконними дій та рішення, скасування рішення.

В обґрунтування позову зазначав, що постановою старшого державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Єрастової А.В. від 08.10.2019 року стягувачу ОСОБА_2 передано квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості.

Вважає, що передача квартири на реалізацію та зазначена постанова державного виконавця є неправомірними, оскільки реалізація арештованого майна, у якому зареєстровані діти, можлива лише за наявності дозволу органу опіки та піклування, але органом опіки та піклування дозвіл на реалізацію спірної квартири, яка належить йому на праві власності, а малолітньому ОСОБА_3 на праві користування не надавався.

Крім того, державний виконавець звернув стягнення на квартиру, але він є власником земельної ділянки, на яку в першу чергу слід було звернути стягнення.

Просив визнати незаконним дії старшого державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Єрастової А.В. щодо передачі на реалізацію квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати незаконними дії щодо передачі на реалізацію квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , постанову та акт старшого державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Єрастової А.В. «про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу» від 08.10.2019 року та скасувати зазначені постанову та акт.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норм матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги без залучення до участі у справі стягувача ОСОБА_2 в якості відповідача задоволені бути не можуть, оскільки зазначене є порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна за ним відповідати, оскільки заявлені позовні вимоги стосуються її прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Бердянському міськрайонного відділі ДВС ГТУЮ у Запорізькій області перебуває зведене виконавче провадження №48297861 відносно боржника ОСОБА_1 .

У жовтні 2015 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна, а саме кв. АДРЕСА_3 , на виконання рішення Бердянського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 168697,62 грн.

Відділ реєстрації місця проживання 27.03.2019 року повідомив державного виконавця про зареєстрованих осіб за адресою: квартира АДРЕСА_3 , серед яких є малолітня особа.

Постановою державного виконавця Бердянського міськрайонного відділ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 24.05.2019 року призначено суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестиційна компанія» ІФГ Капітал» суми боргу (виконавчий лист №2-2000/11 виданий 18.09.2012 року).

28.05.2019 року начальник Бердянського міськрайонного відділ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області направив ОСОБА_1 листа в якому попередив, що у випадку ненадання заперечень щодо передачі кв. АДРЕСА_3 для реалізації за ціною 376 010,00 грн., яка визначена експертом, буде вважатися, що він згоден з вартістю майна, зазначеній у цьому повідомленні.

20.06.2019 року ОСОБА_1 надав до Бердянського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області заперечення щодо передачі кв. АДРЕСА_1 для реалізації, оскільки не згоден з оцінкою квартири, не зазначено особу експерта-оцінювача, який проводив оцінку, не надані документи, підтверджуючі повноваження експерта-оцінювача, він не отримував та не ознайомився з постановою від 21.10.2015 року про опис та арешт квартири, також не отримував та не ознайомився з актом опису та арешту майна, в квартирі зареєстровані та постійно проживають неповнолітні діти.

На підтвердження останнього заявник долучив до позову: довідку відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради від 25.06.2019 року про склад сім`ї, в якій зазначено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований член сім`ї власника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідку ОСББ «Гайдара-10» про реєстрацію в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_5 разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відділ реєстрації місця проживання 20.06.2019 року повідомив державного виконавця про зареєстрованих осіб за адресою: квартира АДРЕСА_3 , серед яких є малолітня особа.

Виконуюча обов`язки начальника Бердянського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області 27.06.2019 року подала заяву керівнику ЗФ ДП «Сетам» про реалізацію арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_3 .

Запорізька філія ДП «Сетам» 15.07,2019 року повідомила начальнику Бердянського міськрайонного відділ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області про внесення до системи «Сетам» інформації про проведення торгів 05.08.2019 року лоту №361795 квартири АДРЕСА_3 , оціночною вартістю 376010,00 грн.

Запорізька філія ДП «Сетам» 27.08.2019 року, 18.09.2020 року повідомила начальнику Бердянського міськрайонного відділ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області про те, що електронні торги 17.09.2019 року по лоту 371591, електронні торги 27.08.2019 року по лотах №367718, 367715, 367716, 367707, 367704 не відбулися, про що системою сформовано протокол від 17.09.2019 року.

Згідно протоколів №432053 від 17.09.2019 року, №427757 від 27.08.2019 року, №423334 від 05.08.2019 року торги з реалізації кв. АДРЕСА_3 не відбулися, оскільки від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція, через відсутність допущених учасників торгів.

ОСОБА_2 01.10.2019 року подала заяву начальнику Бердянського міськрайонного відділ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області про її бажання скористатися правом на залишення за нею нереалізованого на прилюдних торгах майна, що належить ОСОБА_1 , а саме кв. АДРЕСА_3 і просила вирішити питання про передачу їй вищевказаної квартири.

Постановою старшого державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Єрастової А.В. від 08.10.2019 року передано стягувачу ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2-815/11 від 17.01.2012 року, виданим Бердянським міськрайонним судом Запорізької області (а.с.104-105).

Актом від 08.10.2019 року ОСОБА_2 передано у власність квартиру АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 23.10.2019 року звернувся до суду зі скаргою на дії, постанову старшого державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Єрастової А.В. про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу.

Ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду від 23 жовтня 2019 року скаргу залишено без розгляду, заявнику роз`яснено, що подання скарги на рішення та дії державного виконавця не забезпечує йому відновлення порушених прав на нерухоме майно, а тому йому слід звернутися до суду за захистом своїх прав із відповідним позовом у порядку позовного провадження.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив відповідачем по справі старшого державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Єрастову А.В., що в повній мірі не відповідає вимогам ст. ст. 4, 5 ,48, 263, 265 ЦПК України виходячи з наступного.

Так, положеннями статей 263, 265 ЦПК України визначено, що рішення у справі може постановлюватися лише щодо сторін.

Статтею 51 ЦПК України не передбачено право суду самостійно залучати до участі у справі співвідповідача, навіть у випадку обов`язкової співучасті, якщо позивач не заявить такого клопотання.

Право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства передбачено статтею 15 ЦК Країни.

Судом першої інстанції вірно визначено, що порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За приписами статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 61 ЗУ «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5 затверджено «Порядок реалізації арештованого майна», яким визначено порядок: передачі майна на реалізацію; підготовки до проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною); реєстрації учасників електронних торгів (торгів за фіксованою ціною); проведення електронних торгів; реалізація арештованого майна за фіксованою ціною; особливості реалізації окремих видів майна; оформлення результатів електронних торгів; повторних електронних торгів; розрахунків за придбане на електронних торгах майно та перехід права власності; визнання електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) такими, що не відбулися, зупинення електронних торгів та зняття майна з реалізації.

Розділом VІІІ «Порядку реалізації арештованого майна» передбачено, що після закінчення електронних торгів (закінчення строку аукціону з урахуванням його можливого продовження) на Веб-сайті відображаються відомості про завершення електронних торгів. Не пізніше наступного робочого дня Система автоматично формує та розміщує на Веб-сайті протокол електронних торгів за лотом. Не пізніше наступного робочого дня Система розміщує аналогічний протокол електронних торгів за лотом з повною інформацією про переможця електронних торгів в особистому кабінеті переможця. У протоколі зазначаються прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - переможця електронних торгів, серія та номер документа, що посвідчує його особу, місце проживання та номер контактного телефону (за наявності). У разі якщо переможцем електронних торгів є юридична особа, зазначаються її найменування, код за ЄДРПОУ, місцезнаходження та номер контактного телефону (за наявності).

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції зроблено вірний та обґрунтований висновок про те, що правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в переході права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника торгів. З урахуванням особливостей, передбачених законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення таких є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна, тобто правочином.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відчуження майна з електронних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу, і така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

З огляду на те, що саме на підставі постанови державного виконавця та акта про передачу майна стягувачу від 08.10.2019 року, ОСОБА_2 набула право на реєстрацію за собою права власності на нереалізоване майно - кв. АДРЕСА_3 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ефективним способом захисту прав боржника повинно бути пред`явлення до суду позову із залученням стягувача ОСОБА_2 та державного виконавця Єрастової А.В. як відповідачів.

Проте, ОСОБА_1 не заявлялися позовні вимоги до ОСОБА_2 , як і не заявлялося клопотання про залучення її до участі по справі в якості відповідача.

Аналізуючи зміст статті 51 ЦПК України слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати таке клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни або залучення.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним або залучення співвідповідача з власної ініціативи.

Позивачем не заявлялося клопотання про залучення до участі по справі в якості відповідача ОСОБА_2 , а визначено її процесуальний статус як третьої сторони, хоча вона повинна відповідати за позовом.

Враховуючи положення статті 51 ЦПК України, судом першої інстанції розглянуто , пір за участю учасників справи, які визначені позивачем у позовній заяві.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги без залучення до участі у справі стягувача ОСОБА_2 в якості відповідача задоволені бути не можуть, оскільки зазначене є порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна за ним відповідати, оскільки заявлені позовні вимоги стосуються її прав та інтересів.

Ефективним способом захисту прав боржника могло стати пред`явлення до суду позову із залученням стягувача та державного виконавця як відповідачів.

Аналогічний висновок зроблено в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року справі № 753/5007/16-ц та в постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 755/10564/18.

Враховуючи визначений позивачем склад учасників справи, та той факт, що суд позбавлений можливості вирішити спір по суті, оскільки нормами процесуального права не передбачено право суду самостійно залучення співвідповідача, судом зроблено вірний та обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньої аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії"). Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді: