Справа № 524/4963/20
Провадження №2/524/297/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:

головуючого - судді Кривич Ж.О.,

за участі секретаря судового засідання Швець Д.С.,

розглянувши у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернувся з позовом до Автозаводського районного суду м. Кременчука про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 30.05.2007 року.

На обґрунтування заявлених вимог повідомив, що 30.05.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено Договір про надання кредиту №0 за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 31 300 доларів США на умовах, визначених цим договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_1 30.05.2007 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. зареєстрований в реєстрі за №8069 відповідно до якого трикімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 є предметом іпотеки.

08.12.2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір купівлі продажу прав вимоги, за яким права вимоги за кредитним договором №0 від 30.05.2007 року було відступлено ПАТ «Дельта Банк».

09.12.2019 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та акціонерним товариством «Альфа Банк» укладено Договір купівлі продажу прав вимоги за яким права вимоги за кредитним договором №0 від 30.05.2007 року було відступлено АТ «Альфа Банк».

Станом на 26.06.2020 року за позичальником рахується заборгованість в загальному розмірі 88 255,75 доларів США, що складається із 11 799,03 доларів США строкової заборгованості за тілом кредиту; 16 943,58 доларів США простроченої заборгованості за тілом кредиту; 451,27 доларів США строкової заборгованості по нарахованих відсотках; 59 061,87 доларів США простроченої заборгованості по нарахованих відсотках.

У зв`язку з чим АТ «Альфа Банк» був змушений звернутись до суду з позовними вимогами про звернення-стягнення на предмет іпотеки.

Представник позивача АТ «Альфа Банк» - адвокат Луньова Анна Геннадіївна позов підтримала, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Фєдосєєв Д.О. проти позову заперечував з підстав того, що на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України суд має відмовити у задоволенні позовної заяви у зв`язку із пропущенням строку позовної давності.

Дослідивши надані сторонами докази,суд встановив такі фактичні обставини справи: 30.05.2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 30.05.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_1 було отримано в кредит в сумі 31 300,00 доларів США на строк до 29.05.2028 року зі сплатою 12,50 % річних.

Відповідно до п. 1.2.2. Кредитного договору №0 від 30.05.2007 року, позичальник зобов`язується повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з Додатком №1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 29.05.2028 року, якщо тільки не застосується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору, або умов відповідної угоди сторін.

Згідно до п. 3.1.3. Кредитного договору №0 від 30.05.2007 року, банк має право керуючись чинним законодавством України, зокрема ст. 611 Цивільного кодексу України, відмовити Позичальнику в наданні кредиту (частково або в повному обсязі) та/або вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту, сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 цього Договору, у разі порушення Позичальником умов цього договору та/або настання будь-якої події, що може погіршити фінансовий стан позичальника та/або вплинути на його здатність або бажання виконувати власні зобов`язання за цим Договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань по вищевказаному кредитному договору 30.05.2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки б/н, за яким банку було передано нерухоме майно трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 1.3. Договору іпотеки б/н від 30.05.2007 року визначено, що іпотекою за договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, які виникають з кредитного договору №0 від 30.05.2007 року. При цьому Іпотекодержатель видав Іпотекодавцю кредит за кредитним договором в сумі 31 300 доларів США. Строк користування кредитом встановлено згідно з графіком погашення, що є додатком до кредитного договору, але в будь-якому випадку кредит підлягає поверненню не пізніше 29.05.2028 року, якщо інший строк повернення кредиту не встановлено у відповідності до кредитного договору.

Згідно пункту 5.4. Договору іпотеки б/н від 30.05.2007 року передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, чи на підставі виконавчого напису нотаріуса після невиконання Іпотекодавцем у 30-денний строк вимоги, згідно до повідомлення, надісланого у порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Зазначені фактичні обставини визнані Відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.04.2012 року по справі №2-140/12, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06.06.2012 року по справі №22ц-1690/2203/2012, позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено повністю; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №0 від 30.05.2007 року в сумі 318 844,42 грн. Рішення набрало законної сили 06.06.2012 року.

Із змісту вказаного рішення суду слідує, що у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору по погашенню кредиту, ОСОБА_1 , АКІБ «УкрСиббанк» було направлено повідомлення-вимогу в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» №222 від 23.07.2010 року, яку було отримано відповідачем 27.07.2010 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не врегульовано законом.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою N 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою N 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Встановлені обставини, щодо направлення повідомлення-вимоги в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» №222 від 23.07.2010 року є преюдиційними обставинами, які не потребують доказування в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Матеріали справи свідчать про те, що первісний кредитор направленням повідомлення-вимоги в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» №222 від 23.07.2010 року згідно умов п. 3.1.3. Кредитного договору №0 від 30.05.2007 року та п. 5.4. Договору іпотеки б/н від 30.05.2007 року змінив строк виконання основного зобов`язання.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент направлення повідомлення-вимоги) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент направлення повідомлення-вимоги) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом становленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Умовами Кредитної угоди сторонами погоджено дату остаточного повернення кредиту не пізніше 29.05.2028 року.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Умовами пункту 3.1.3. Кредитного договору та пунктом 5.4. Іпотечного договору передбачено дострокове виконання боргових зобов`язань за ініціативою банку.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за Кредитним договором №0 від 30.05.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» було направлено повідомлення-вимогу в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» №222 від 23.07.2010 року, яку було отримано відповідачем 27.07.2010 року, в якій на підставі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» банк повідомляв про порушення позичальником умов основного зобов`язання та вимагав дострокове повернення кредиту протягом 30 днів з моменту направлення повідомлення. При цьому, у випадку непогашення заборгованості в повному обсязі позичальника попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пред`явивши зазначені вимоги, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та умов Кредитного та іпотечного договорів змінив строк виконання основного зобов`язання.

До початку розгляду справи по суті, 25.03.2021 року, представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог.

Отже, пред`явивши 27.07.2010 року боржнику і поручителю вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту в повному обсязі, позивач змінив строк виконання основного зобов`язання, яке мало бути виконано протягом 30 календарних днів, тобто до 26.08.2010 року. При цьому, позивач мав право звернутися з позовом протягом трирічного строку позовної давності, тобто з 27.08.2010 року до 27.08.2013 року. Фактично позов було пред`явлено до суду 17.08.2020 року.

Посилання представника позивача в частині того, що відповідно до п. 7.7. Кредитного договору, він діє до повного його виконання, а тому строк позовної давності позивачем не пропущено, а також доводи стосовно переривання строку позовної давності, суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

За статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

У постанові правовій позиції Верховного Суду України у справі від 05.07.2017 року №6-3116цс16 (чинна станом на дату ухвалення рішення) зазначено, що пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому таке право згідно з умовами укладених договорів виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання. У справі, яка є предметом перегляду, позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Із наведеного суд приходить до висновку про можливість застосування позовної давності до позовних вимог АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, належним чином оцінивши подані сторонами докази, суд доходить висновку про те, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем у справі, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судові витрати необхідно стягнути з первісного позивача.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позові вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 30.05.2007 року залишити без задоволення.

Сторони по справі:

Позивач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 22 грудня 2021 року.

Суддя Жанна КРИВИЧ