РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 181/411/21

Провадження № 2/181/125/21

"14" червня 2021 р. смт. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юр`єва О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Яківець А.О.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Межівської селищної ради «Комфорт» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2021 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Комунального підприємства Межівської селищної ради «Комфорт» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що у період з 09.01.2020 року по 23.02.2021 року він знаходився у трудових відносинах з Комунальним підприємством Межівської селищної ради «Комфорт». 23.02.2021 року він був звільнений у зв`язку зі скороченням чисельності працівників та штату. Під час його знаходження у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 71734,60 гривень. Всупереч положенням закону відповідач виплату заробітної плати проводив нерегулярно, з порушенням встановлених термінів, виплати могли здійснюватися частково і за різні періоди. В день звільнення 23.02.2021 року відповідач не здійснив виплату всіх сум, що належать йому. 12 травня 2021 року на його картковий рахунок було переказано залишок заборгованості за заробітною платнею, тобто 12 травня 2021 року є фактичним днем остаточного розрахунку з ним по заробітній платі. Відповідно до норм чинного законодавства, середній заробіток за весь час затримки, що має бути стягнутий з відповідача становить: 1054,76 гривень - середньоденна заробітна плата (43245,10 гривень - заробітна плата за фактично відпрацьовані робочі дні протягом останніх двох календарних місяців, що передували звільненню (грудень 2020 року, січень 2021 року): 41 - кількість робочих днів за цей період = 1054,76 гривень) ? 51 (число робочих днів, які мають бути оплачені середнім заробітком по день остаточного розрахунку - за період з 24 лютого 2021 року по 12 травня 2021 року) = 53792,69 гривень. Нанесену йому моральну шкоду оцінює у розмірі 1,00 гривень.

Позивач просить суд стягнути з комунального підприємства Межівської селищної ради «Комфорт», , на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 53792,69 гривень; стягнути з комунального підприємства Межівської селищної ради «Комфорт», , на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1 (одна) гривня 00 копійок; стягнути з комунального підприємства Межівської селищної ради «Комфорт», , на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір у сумі 908,00 гривень.

Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2021 року провадження у справі було відкрито та призначено справу до судового розгляду.

01 червня 2021 року до канцелярії суду від представника КП Межівської селищної ради «Комфорт» надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що позовні вимоги вони визнають частково, оскільки розрахунок здійснений позивачем суперечить законодавству та є помилковим. В грудні 2020 року згідно розрахункової платіжної відомості №12 «грудень 2020 року» ОСОБА_1 нараховано посадовий оклад за 14 відпрацьованих днів 7785 гривень 91 копійок, матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 17129,00 гривень. Заробітна плата за весь час відпустки (виплата за щорічну відпустку) 7825, 72 гривен. В січні 2021 року згідно розрахункової платіжної відомості №1 «січень 2021 року» ОСОБА_1 нараховано посадовий оклад за 12 відпрацьованих днів 7725,37 гривень. Заробітна плата за весь час щорічної відпустки (виплата за щорічну відпустку) 2777,10 гривень. Остаточний розрахунок з позивачем здійснено 12 травня 2021 року, враховуючи вимоги ч.1 ст.117 КЗпП України час затримки за який передбачена компенсація складає 78 календарних днів. Головним бухгалтером КП Межівської селищної ради «Комфорт» було здійснено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме: середньоденний заробіток складає 596, 66 гривень (15513,28 гривень - заробітна плата за фактично відпрацьовані робочі дні протягом останніх двох календарних місяців, що передували звільненню (грудень 2020 року, січень 2021 року): 26- кількість робочих днів за цей період = 596,66 гривень) ? 78 (кількість календарних днів за які затримано виплату заробітної плати після звільнення) = 46539,48 гривень. Що стосовно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди то відповідачем не встановлено причинний зв`язок між заподіяною позивачу моральною шкодою і неправомірними діями відповідача. У справі немає доказів, які б вказували на це. Сам лише факт порушення прав позивача не може бути виключною підставою для відшкодування моральної шкоди. Також прохають суд відстрочити виконання рішення щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку терміном 6 місяців у рівних долях у зв`язку з тяжким фінансовим становищем підприємства.

03 червня 2021 року до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вбачається, що стосовно виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, то він погоджується з розрахунком відповідача, наведеному у відзиві на позовну заяву про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, в розмірі середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 46539,48 гривень. Підтверджує, що дійсно в грудні 2020 року та січні 2021 року перебував у щорічній відпустці, а робочі дні становили 14 та 12 днів відповідно. Зроблений ним розрахунок в сумі 53792,69 гривень розрахований згідно інформації, зазначеній в довідці про заборгованість по заробітній платі від 23.02.2021 року №8 виданої йому відповідачем. Інформацією стосовно складових заробітної плати за грудень 2020 року та січень 2021 року не володів, оскільки розрахунковий лист про суми заробітної плати з роз шифровкою за видами виплат не отримував. Не заперечує проти виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 46539,48 гривень. Стосовно виплати йому моральної шкоди в розмірі 1 гривні, наполягає на задоволенні зазначеної вимоги, оскільки вважає, що зазначеної суми достатньо для відшкодування нанесеної йому моральної шкоди, що полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із посяганням на його трудові права та інтереси, а також витраченому часі та зусиллях, які він приклав для відновлення порушених прав. Стосовно застосування заперечує. Оскільки наведені відповідачем обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають поточну господарську діяльність відповідач, що не є обставинами, з якими закон пов`язую можливість розстрочення виконання судового рішення. При цьому, фінансове становище комунального підприємства Межівської селищної ради «Комфорт» є результатом його власної господарської діяльності в ході якої відповідач мав планувати свої видатки.Оскільки заборгованість з виплати заробітної плати виникла у відповідача 23 лютого 2021 року і була виплачена 12 травня 2021 року лише після його звернення до Межівського районного суду Дніпропетровської області, отримання судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та відкриття виконавчого провадження, вважає прохання відповідача в розстроченні виконання рішення суду засобом для ухилення від відповідальності та спробою затягнути хід розгляду судової справи, а згодом і виконання рішення.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов підтримує у повному обсязі з урахуванням змін, викладених у відповіді на відзив та наполягає на його задоволенні.

Представник відповідача Комунального підприємства Межівської селищної ради «Комфорт», в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій прохала судове засідання провести за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з Комунальним підприємством Межівської селищної ради «Комфорт».

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії трудової книжки НОМЕР_1 , а також довідки №8 виданої 23.02.2021 року комунальним підприємством Межівської селищної ради «Комфорт», у період з 09.01.2020 року по 23.02.2021 року включно ОСОБА_1 працював у КП Межівської селищної ради «Комфорт» та займав посаду заступника начальника по благоустрою.

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_1 вбачається, що 23 лютого 2021 року ОСОБА_1 було звільнено з Комунального підприємства Межівської селищної ради «Комфорт» за п.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату працівників), на підставі Наказу №57 від 18.02.2021 року.

Відповідно до довідки №8 виданої 23.02.2021 року комунальним підприємством Межівської селищної ради «Комфорт» заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 станом на 23.02.2021 року склала всього 89111,31 гривень; утримано податків - 17376,71 гривень; до сплати - 71734,60 гривень.

Межівським районним судом Дніпропетровської області від 05 квітня 2021 року було винесено судовий наказ на підставі заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу, відповідно до якого з КП Межівської селищної ради «Комфорт» було стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 62 879 гривень 60 копійок.

На підставі зазначеного судового наказу №181/295/21 від 05.04.2021 року начальником відділу Межівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Педенко С.В. було відкрито виконавче провадження, що підтверджується постановою ВП №65277845 від 26.04.2021 року.

Згідно інформації з банківської виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до договору №SAMDNWFC4 від 19.08.2014 року за період з 23.02.2021 року по 13.05.2021 року вбачається, що у зазначений період відповідачем частково переказувалася грошові кошти для погашення заборгованості за заробітною платою, і остаточно заборгованість було сплачено 12 травня 2021 року, тому постановою ВП №65277845 від 13.05.2021 року виконавче провадження стосовно стягнення з КП Межівської селищної ради «Комфорт» на користь ОСОБА_1 заборгованості з заробітної плати було закінчене.

Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст.19 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження.

Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків.

Згідно зі ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У статті 233 КЗпП України передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша); у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно із ст.ст.21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до положень ч.5 ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Положеннями ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Однак, як було встановлено у судовому засіданні, у порушення вимог даної норми, відповідачем не було проведено розрахунок з позивачем по заробітній платі.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач звільнений з посади заступника начальника по благоустрою комунального підприємства Межівської селищної ради «Комфорт» за п.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату працівників), на підставі Наказу №57 від 18.02.2021 року. Тобто в день звільнення 23.02.2021 року, відповідач зобов`язаний був провести з ОСОБА_1 повний розрахунок при звільненні, що фактично виконано не було.

Згідно інформації з банківської виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до договору №SAMDNWFC4 від 19.08.2014 року за період з 23.02.2021 року по 13.05.2021 року вбачається, що лише 12 травня 2021 року із позивачем було проведено розрахунок по заробітній платі.

Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з п.20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до ч. 1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Формула для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передбачена у п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, і є наступною: розмір середньоденної заробітної плати помножений на кількість робочих днів затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата визначається так: сума зарплати за 2 місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата, поділена на кількість відпрацьованих робочих днів за 2 місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Згідно п.3,4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього

Порядку.

При обчисленні середньої заробітної плати не враховуються:

а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового

характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в

посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками);

б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо);

в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових);

г) премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності, за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і

здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за

результати господарської діяльності);

д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо;

е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати;

є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором;

ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування;

з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку;

и) виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо;

і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування;

ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством);

й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства;

л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати;

м) заробітна плата, яка нарахована за час роботи у виборчих комісіях, комісіях всеукраїнського референдуму;

н) винагороди державним виконавцям.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу

тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Абз. 1 п. 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. (Абзац перший пункту 8 Із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №1398 від 30.07.1999 року).

Як роз`яснено в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 3 «Про практику застосування судами про оплату праці», при визначенні сум, що підлягають стягненню по оплаті праці, у тому числі середньому заробітку, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Згідно розрахунку наданого позивачем вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача становить 53792,69 гривень, з розрахунку, згідно довідки №8 виданої 23.02.2021 року комунальним підприємством Межівської селищної ради «Комфорт»: середньоденна заробітна плата 1054,76 гривень - (43245,10 гривень - заробітна плата за фактично відпрацьовані робочі дні протягом останніх двох календарних місяців, що передували звільненню (грудень 2020 року, січень 2021 року): 41 - кількість робочих днів за цей період = 1054,76 гривень) ? 51 (число робочих днів, які мають бути оплачені середнім заробітком по день остаточного розрахунку - за період з 24 лютого 2021 року по 12 травня 2021 року) = 53792,69 гривень.

Однак суд не погоджується із зазначеним розрахунком оскільки його було спростовано наданими відповідачем доказами, а також здійсненим на їх підставі розрахунком, з яким згідно відповіді на відзив також погодився позивач.

Так згідно наказу КП Межівської селищної ради «Комфорт» №190 від 01.12.2020 року «Про надання відпустки» вбачається, що ОСОБА_1 , заступнику начальника по благоустрою, на підставі його заяви від 01.12.2020 року, було надано частину щорічної основної відпустки за період з 09.01.2020 року по 09.01.2021 року, терміном на 14 календарних днів з 21.12.2020 року.

Згідно розрахункової платіжної відомості №12 «грудень 2020 року», а також табелю обліку використання робочого часу за грудень 2020 року, в грудні 2020 року ОСОБА_1 нараховано посадовий оклад за 14 відпрацьованих днів 7785 гривень 91 копійок, матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 17129,00 гривень. Заробітна плата за весь час відпустки (виплата за щорічну відпустку) 7825, 72 гривен.

Згідно розрахункової платіжної відомості №1 «січень 2021 року», а також табелю обліку використання робочого часу за січень 2021 року, в січні 2021 року ОСОБА_1 нараховано посадовий оклад за 12 відпрацьованих днів 7725,37 гривень. Заробітна плата за весь час щорічної відпустки (виплата за щорічну відпустку) 2777,10 гривень.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, необхідно виходити з того, що: середньоденний заробіток складає 596, 66 гривень (15513,28 гривень - заробітна плата за фактично відпрацьовані робочі дні протягом останніх двох календарних місяців, що передували звільненню (грудень 2020 року, січень 2021 року): 26 - кількість робочих днів за цей період = 596,66 гривень) ? 78 (кількість календарних днів за які затримано виплату заробітної плати після звільнення). Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку складає 46539,48 гривень.

Отже, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку знайшла своє підтвердження при розгляді справи та підлягає частковому задоволенню, з урахуванням розрахунку наданого відповідачем, з яким також погоджується позивач, та з КП Межівська селищна рада «Комфорт» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток у сумі 46539,48 гривень.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення моральної шкоди в сумі одна гривня, суд приходить до такого.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що КП Межівської селищної ради «Комфорт» було порушено право позивача ОСОБА_1 на своєчасне отримання заробітної плати.

Отже, суд вважає, що позивач як працівник має право на відшкодування завданої моральної шкоди, яка виразилася у порушенні права, а саме: моральними та фізичними стражданнями внаслідок порушення законного права позивача на заробітну плату, ігнорування його прав, що виразилось у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду.

Внаслідок неправомірних дій відповідача позивач вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови Пленум Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Окрім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи з принципу розумності і справедливості суд вважає, що заявлена до відшкодування сума моральної шкоди у розмірі 1,00 гривні відповідає глибині і ступеню перенесених моральних страждань, а тому має бути стягнута з відповідача.

Таким чином, всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню.

Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмір 908,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Порушуючи перед судом питання про відстрочення виконання судового рішення представник відповідача посилається на те, що на даний час підприємство має тяжке фінансове становище, тому прохають розстрочити виконання рішення терміном до 6 місяців у рівних долях.

Згідно ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Тобто, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, його виконання може бути розстрочене на певних умовах або відстрочено. При вирішенні питання про розстрочку або відстрочку виконання рішення повинні бути враховані інтереси стягувача та оцінені повідомлені боржником обставини, на які він вказує, як на підставу розстрочки або відстрочки виконання рішення та які повинні бути суттєвими, в залежності від чого встановлюється можливість задоволення такої заяви. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення суду лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Представник відповідача на підтвердження тяжкого матеріального стану підприємства надав копію ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2021 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі та звіт про заборгованість з оплати праці на 01 червня 2021 року.

Проаналізувавши доводи заяви про розстрочення виконання рішення суду, враховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника, та приймаючи до уваги, фінансове становище відповідача, суд вважає за можливе при ухваленні рішення про часткове задоволення позову, розстрочити його виконання терміном на три місяці, зі сплатою його рівними частинами щомісячно.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 47, 116-117, 233, 235 КЗпП України, ст. ст. 27, 34 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 4, 12-13, 82, 133, 137, 141, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-266, 354, 430 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Комунального підприємства Межівської селищної ради «Комфорт» (місце знаходження: 52900, Дніпропетровська область, Межівський район, смт. Межова, вул. Грушевського, буд.9, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства Межівської селищної ради «Комфорт», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 46539 (сорок шість тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) гривень 48 копійок.

Стягнути з комунального підприємства Межівської селищної ради «Комфорт», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , моральну шкоду в сумі 1 (одна) гривня 00 копійок.

Стягнути з комунального підприємства Межівської селищної ради «Комфорт», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Розстрочити комунальному підприємству Межівської селищної ради «Комфорт», , виплату стягнутих коштів на три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили щомісячними рівними платежами по 15513 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот тринадцять) гривень 50 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Межівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. Ю. Юр`єв