Провадження № 2/712/327/21
Справа № 712/2181/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ГАПОНЕНКО О.С., ОЛЕФІРЕНКО В.В.

з участю адвокатів СЕНЕНКО К.В., КУЛИК А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) про стягнення коштів, які належать на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, та коштів, належних у спільному сумісному майні в якості Ѕ частини цього майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, які належать на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, та коштів, належних у спільному сумісному майні в якості Ѕ частини цього майна, посилаючись на те, що 26 червня 2015 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу дітей не мають, спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинилися з 12 березня 2018 року. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2018 року шлюб між ними розірвано.

У період шлюбу він проходив військову службу у зв`язку із частковою мобілізацією з 19 березня 2014 року по 10 серпня 2017 року у військовій частині ПП НОМЕР_1 в зоні проведення антитерористичної операції та звільнений в запас на підставі наказу командира військової частини від 10 серпня 2017 року № 43. Виконуючи бойові завдання він не мав фізичної можливості займатися звичними цивільними справами, у зв`язку із чим, коли ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , між ним та відповідачем було прийнято рішення оформити на дружину довіреність для здійснення належних необхідних дій від його імені та в його інтересах.

Так, довіреністю від 07 вересня 2015 року, що посвідчена командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_4 , він уповноважив ОСОБА_5 бути його представником в усіх державних органах, органах нотаріату, підприємствах будь-яких форм власності та їх відділеннях.

Довіреністю від 01 лютого 2016 року, що посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р.В., він уповноважив ОСОБА_5 , в тому числі, з питань оформлення його спадкових прав на майно, що залишилося після смерті його матері, з правом реєстрації права власності на нерухоме майно на його ім`я та отримання у ПАТ «КБ «ПриватБанк» та будь-якій банківській установі України всіх успадкованих грошових коштів з нарахованими відсотками та компенсацією після смерті матері.

На підставі вказаної довіреності відповідач отримала на його ім`я Свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 лютого 2016 року, за яким він успадкував 2/3 частки у спадщині, яка складається з 10 450,78 грн., які знаходилися на карткових та депозитному рахунках у ПАТ «КБ «ПриватБанк», а також 244,31 грн., які знаходилися на компенсаційному та поточному рахунках у ПАТ «Державний ощадний банк України». Отже, його частка в спадковому майні склала 7 139,06 коп.

Вказує, що вказані кошти він не отримував, оскільки їх отримала відповідач згідно вищевказаної довіреності. Згідно вимог сімейного законодавства вказані кошти є його особистою власністю, однак відповідач відмовляється їх надати.

Крім того, перебуваючи по місцю проходження військової служби, він залишив свою банківську (зарплатну) картку ОСОБА_5 для можливості отримання його заробітної плати. За період з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2016 року ОСОБА_5 з його зарплатної картки знято кошти в сумі 120 008,94 грн., які є його заробітною платою, а отже і спільним майном набутим за час шлюбу. Вказані кошти відповідач використала на власні потреби та в добровільному порядку належну йому Ѕ частку в сумі 60 004 грн. 47 коп., не повертає.

У зв`язку з цим, просить стягнути з ОСОБА_5 на його користь кошти в сумі 7 139,06 грн., які належать йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р.В. 09 лютого 2016 року та зареєстровано в реєстрі за № 216. Визнати спільним сумісним майном подружжя кошти в сумі 120 008,94 грн. та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за кожним із сторін право приватної власності на Ѕ частину від зазначеної суми. Стягнути з ОСОБА_5 на його користь 60 004,47 грн. належної частки у спільному сумісному майні в якості Ѕ частини цього майна.

Ухвалою від 31 березня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

20 травня 2020 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні позивач та його адвокат Сененко К.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач та її адвокат Кулик А.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просили в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позовні вимоги є не обґрунтованими, та як кошти отримані нею по довіреності на прохання позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину, в повному обсязі були віддані позивачу ОСОБА_6 . Жодного доказу того, що позивач не отримував зазначені кошти, ним до суду не надано. Щодо розподілу заробітної плати зазначила, що всі кошти, які приходили на банківську картку позивача витрачалися за його згодою та на задоволення його власних потреб, інтересів сім`ї, а також витрачалися на сплату комунальних послуг за квартиру, яка належить позивачу на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вони як подружжя спільно проживали до кінця грудня 2017 року. Вказані кошти на себе відповідач не витрачала. Доказів того, що дані кошти використані відповідачем на її власні потреби, позивачем також не надано.

Суд, заслухавши пояснення сторін, думку адвокатів, пояснення свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи, встановив наступні факт та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та сімейного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що з 26 червня 2015 року по 30 травня 2018 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу позивач ОСОБА_6 проходив військову службу у зв`язку із частковою мобілізацією з 19 березня 2014 року по 10 серпня 2017 року у військовій частині ПП НОМЕР_1 в зоні проведення антитерористичної операції та звільнений в запас на підставі наказу командира військової частини від 10 серпня 2017 року № 43, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1216 від 26 вересня 2017 року.

У своєму позові позивач зазначив, що виконуючи бойові завдання, він не мав фізичної можливості займатися звичними цивільними справами, у зв`язку із чим, коли ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , між ним та відповідачем було прийнято рішення оформити на дружину довіреність для здійснення належних необхідних дій від його імені та в його інтересах.

Так, довіреністю від 07 вересня 2015 року, що посвідчена командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_5 бути його представником в усіх державних органах, органах нотаріату, підприємствах будь-яких форм власності та їх відділеннях.

Довіреністю від 01 лютого 2016 року, що посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р.В., він уповноважив ОСОБА_5 , в тому числі, з питань оформлення спадкових прав позивача на майно, що залишилося після смерті його матері, з правом реєстрації права власності на нерухоме майно на його ім`я та отримання у ПАТ «КБ «ПриватБанк» та будь-якій банківській установі України всіх успадкованих грошових коштів з нарахованими відсотками та компенсацією після смерті матері.

На підставі вказаної довіреності відповідач отримала на ім`я позивача Свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 лютого 2016 року, за яким ОСОБА_6 успадкував 2/3 частки у спадщині, яка складається з 10 450,78 грн., які знаходилися на карткових та депозитному рахунках у ПАТ «КБ «ПриватБанк», а також 244,31 грн., які знаходилися на компенсаційному та поточному рахунках у ПАТ «Державний ощадний банк України». Частка ОСОБА_6 в спадковому майні склала 7 139,06 коп.

Позивач стверджує, що вказані кошти він не отримував, оскільки їх отримала відповідач згідно вищевказаної довіреності. Згідно вимог сімейного законодавства вказані кошти є його особистою власністю, однак відповідач відмовляється їх повертати.

Дійсно, відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 не оспорює того факту, що зазначені кошти згідно довіреності нею були отримані, однак вказує, що в повному обсязі були передані позивачу ОСОБА_6 та нею на особисті потреби не витрачалися.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, суд погоджується з думкою відповідача про те, що позивачем не надано належних доказів того, що позивач зазначені кошти від відповідача не отримував. У зв`язку з цим позовна вимога про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача коштів в сумі 7 139,06 грн., які належать йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р.В. 09 лютого 2016 року та зареєстровано в реєстрі за № 216, задоволенню не підлягає у зв`язку з недоведеністю.

Щодо інших позовних вимог, суд приходить до наступного.

Так, позивач зазначає, що перебуваючи по місцю проходження військової служби, він залишив свою банківську (зарплатну) картку ОСОБА_5 для можливості отримання його заробітної плати. За період з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2016 року ОСОБА_5 з його зарплатної картки знято кошти в сумі 120 008,94 грн., які є його заробітною платою, а отже і спільним майном набутим за час шлюбу. Позивач наполягає на тому, що вказані кошти відповідач використала на власні потреби та в добровільному порядку належну йому Ѕ частку в сумі 60 004 грн. 47 коп., не повертає.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала використання вказаних на власні потреби та пояснила, що всі кошти, які приходили на банківську картку позивача витрачалися за його згодою та на задоволення його власних потреб, інтересів сім`ї, а також витрачалися на сплату комунальних послуг за квартиру, яка належить позивачу на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вони як подружжя спільно проживали до кінця грудня 2017 року. А також з цих коштів сплачувалися аліменти на дитину позивача від першого шлюбу. Крім того, з цих коштів позивач здійснював поповнення своїх мобільних телефонів, а також перекази коштів фізичним особам, в тому числі і своєму батькові ОСОБА_10 , також відбувалося списання коштів по страхуванню.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , пояснили, що вони разом із позивачем проходили військову службу, де були на державному рівні забезпеченні всім необхідним, та в останніх не було можливості витрачати належні їм кошти. Крім того, вони перебували за місцем проживання позивача, і в його квартирі не бачили явних слідів від проведеного будь-якого ремонту житлового приміщення, обстановка в квартирі була застарілою, нових меблів не було.

З виписки по банківській картці ОСОБА_6 вбачається, що дійсно, на вказану картку здійснювалося зарахування заробітної плати. Крім того, з картки здійснювалося зняття коштів в банкоматах м. Черкаси, а також оплата за придбання продуктів в магазинах м. Черкаси саме в період, коли позивач знаходився в зоні проведення антитерористичної операції.

Крім того, позивачем надано довідку про те, що він як учасник антитерористичної операції користувався пільгами на оплату житлово-комунальних послуг. При цьому, відповідачем на підтвердження своїх посилань щодо використання, в тому числі коштів з зарплатної картки позивача, на оплату комунальних послуг, суду не надано.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 2 статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, Сімейного кодексу України, частина третя статті 368 Цивільного кодексу України», відповідно до частин другої та третьої статті 325 Цивільного кодексу України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Аналіз наведених норм сімейного законодавства та положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), дає підстави для висновку, що у разі придбання майна у період зареєстрованого шлюбу спільність майна презумується, а тягар доказування відсутності спільного майна покладається на сторону, яка це оспорює.

Таким чином, зазначена заробітна плата відповідно до ст. 61 СК України є об`єктом спільного майна подружжя.

Відповідачем визнано, що банківська картка позивача за їх спільною домовленістю в період шлюбу перебувала в неї, вона дійсно нею користувалася, знімала певні кошти, тому в силу ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. Разом з цим, відповідачем жодним чином не спростовано доводи позивача щодо використання нею вказаних коштів, будь-яких належних доказів щодо використання коштів на потреби сімї та за згодою позивача, відповідачем суду не надано.

Отже, зважаючи на презумпцію спільності майна подружжя, суд визнає зазначені кошти спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 120 008 грн. 94 коп. А тому позовні вимоги про визнання за кожним із них права приватної власності на Ѕ частину від зазначеної суми, та стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 60 004 грн. 47 коп., належної частки у спільному сумісному майні в якості Ѕ частини цього майна, суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

У зв`язку, з тим, що позовні вимоги були задоволені частково, то до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 908 грн.

Керуючись ст.ст.12,13,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 355, 369 ЦК України, ст.ст. 60, 65, 70 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 120 008 грн. 94 коп.

В порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме: грошових коштів в сумі 120 008 грн. 94 коп., визнати за кожним із них право приватної власності на Ѕ частину від зазначеної суми.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60 004 грн. 47 коп., належної частки у спільному сумісному майні в якості Ѕ частини цього майна..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст судового рішення складено 25 червня 2021 року.