Справа №: 653/1359/21
Провадження № 2-з/653/18/21
У Х В А Л А

іменем України

24 травня 2021 року

Суддя Генічеського районного суду Херсонської області Ковальчук Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову, подану разом із позовною заявою до ОСОБА_3 , Державного реєстратора відділу державної реєстрації Генічеської міської ради Гапієнко Світлани Вікторівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ у Генічеському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

встановила:

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять:

1) витребувати земельну ділянку: кадастровий номер :22:001:0004, площа 0,1500 (га), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, адреса: АДРЕСА_1 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 ;

2) зобов`язати Державного реєстратора відділу державної реєстрації Генічеської міської ради внести запис про державну реєстрацію за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку: кадастровий номер :22:001:0004, площа 0,1500 (га), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, адреса: АДРЕСА_1 .

Разом з позовною заявою від позивачів до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження спірної земельної ділянки, а також заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії внаслідок відчуження ОСОБА_4 спірної земельної ділянки на користь третіх осіб.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивачі посилаються на те, що ними подано позов про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та зобов`язання державного реєстратора внести запис про права власності на цю земельну ділянку за позивачами. Стверджують, що на деяких інтернет-ресурсах вже існують оголошення про продаж вказаної земельної ділянки, що може поставити під загрозу виконання рішення у справі, у разі прийняття його на користь позивачів. На підтвердження вказаних обставин позивачами надані скріншоти з соціальної мережі «Фейсбук» про продаж земельної ділянки, яка є предметом спору. На думку позивачів, існує небезпека виводу чи відчуження відповідачем спірної земельної ділянки на користь інших осіб.

Перевіривши обґрунтованість заяви про забезпечення позову, суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити з таких підстав.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 даного Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України. Серед них, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборона вчиняти певні дії.

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19 звернув увагу, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном. Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Тобто, арешт майна та заборона на відчуження майна з огляду на їх мету за своєю сутністю є тотожними видами забезпечення позову.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, арешт може бути накладений лише на майно відповідача. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20, який вказав на те, що є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі.

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у позовні заяві посилаються на те, що на момент подачі позову фактично володіє земельною ділянкою ОСОБА_3 - правонаступник ОСОБА_6 , згідно свідоцтва про право на спадщину виданого 22.03.2021 р. приватним нотаріусом Генічеського нотаріального округу Херсонської області Штогріною Н.Л. У державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрація переходу права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :22:001:0004 здійснена 22.03.2021 р.

Разом з тим, позивачі не надають суду доказів того, що спірна земельна ділянка дійсно належить відповідачці.

Зважаючи на викладені обставини, враховуючи, що арешт майна і заборона на відчуження майна за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, а реєстраційні дії внаслідок відчуження майна, в свою чергу пов`язані із укладенням відповідного правочину, та відсутність доказів, що спірна земельна ділянка належить відповідачці, суд не знаходить підстав для забезпечення позову. Тому у задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 149, 153, 260 - 261, 353 ЦПК України,

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження спірної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборони здійснювати будь-які реєстраційні дії внаслідок відчуження відповідачкою ОСОБА_3 цієї земельної ділянки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів, з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Генічеського районного суду Н. В. Ковальчук