П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Новікової Г.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 233/4136/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення факту належності правовстановлюючого документа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2021 року (суддя Наумик О.О.),

в с т а н о в и в :

06 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, а саме просив встановити факт належності йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про народження, актовий запис №10 від 17 березня 1953, складений виконкомом Правдівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування заяви зазначав, що встановлення факту належності йому свідоцтва про народження, де вказані дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 та ім`я ОСОБА_1 , необхідно для оформлення спадкового майна.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

З вказаною ухвалою не погодився заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , та оскаржив її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду та прийняти рішення, яким визнати належність йому свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 03 вересня 2021 року він звернувся до Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) із заявою про внесення змін до актового запису про народження № 10 від 17 березня 1953 року, складеного на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме виправити ім`я дитини з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », дату народження з ІНФОРМАЦІЯ_1 на ІНФОРМАЦІЯ_1. Але ДРАЦС йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, які б були підставою для внесення змін. Відповідно до вимог пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року ним було надано суду першої інстанції докази, що правовстановлюючий документ належить йому, і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Але суд першої інстанції необґрунтовано послався на частину 3 статті 315 ЦПК України, порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заінтересованою особою Костянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник заявника ОСОБА_2 , який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав лист, згідно якого просить справу розглянути за відсутності представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 вересня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому свідоцтва про народження, актовий запис №10 від 17 березня 1953, складений виконкомом Правдівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення факту належності йому свідоцтва про народження необхідно для оформлення спадкового майна.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 .

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту належності особи свідоцтва про народження, тобто документа, який посвідчує особу та видається органами державної реєстрації актів цивільного стану, не підлягає розгляду судом у порядку цивільного судочинства, тому заява про встановлення такого факту не може бути розглянута у порядку окремого провадження цивільного судочинства, через що у відкритті провадження слід відмовити.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із частиною 1 та пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 3 статті 315 ЦПК України визначено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Як роз`яснено у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі пункту 6 статті 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

З висновку Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 02 вересня 2021 року вбачається, що Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 02 вересня 2021 року склав висновок, яким відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про внесення змін у актовий запис про народження щодо дати народження з « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та імені з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно із пунктом 2.13.3 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила), підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, зокрема, є висновок районного, районного у містах, міського (міст обласного значення), міськрайонного, міжрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції або дипломатичного представництва чи консульської установи України.

Пунктом 1.15 Правил відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні або анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Отже, ОСОБА_1 не позбавлений права оскаржити відмову органу реєстрації актів цивільного стану як суб`єкта владних повноважень у внесенні змін до актового запису в судовому порядку.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимоги, заявлені ОСОБА_1 , не підлягають судовому розгляду в окремому провадженні, так як для цього існує інший, передбачений законодавством, порядок.

Доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного судового рішення у зв`язку з позбавленням заявника єдиного можливого способу на захист свого порушеного права є безпідставними, оскільки заявник не позбавлений права оскаржити відмову органу реєстрації актів цивільного стану як суб`єкта владних повноважень, у внесенні змін до актового запису в судовому порядку.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення заявником норм чинного цивільного процесуального законодавства України, а саме пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України та не спростовують висновків суду.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена із додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2021 року.

Судді І.В. Кішкіна

Г.В. Новікова

О.В. Халаджи