Постанова

Іменем України

16 червня 2021 року

м. Київ

справа № 190/1711/14-ц

провадження № 61-12157св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року у складі судді Легкошерст Ю. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 04 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), яке в подальшому змінило назву на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CRL-SME 0BW/136/2008, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 474 000 грн зі сплатою плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотка в розмірі 2,5 % річних та FIDR, на строк до 03 квітня 2014 року. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, за яким банк передав йому право вимоги, в тому числі за вказаним кредитним договором. ОСОБА_1 не виконував належним чином взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 12 вересня 2014 року в нього утворилася заборгованість в розмірі 2 455 518,25 грн, з яких: 474 000 грн - тіло кредиту, 54 068,44 грн - проценти, 1 927 449,81 грн - пеня за період з 07 листопада 2013 року по 07 листопада 2014 року. Враховуючи викладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість та понесені судові витрати.

Заочним рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 04 квітня 2008 року № CRL-SME 0BW/136/2008 в розмірі 2 455 518,25 грн, з яких: 474 000 грн - тіло кредиту; 54 068,44 грн - проценти; 1 927 449,81 грн - пеня. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позов товариства доведено й обґрунтовано належним чином, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка утворилася внаслідок невиконання ним взятих на себе зобов`язань.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вирішуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, суд апеляційної інстанції зазначив, що кредитний договір був укладений між сторонами на строк до 03 квітня 2014 року, а товариство звернулося до суду з цим позовом 01 жовтня 2014 року, тобто в межах трирічної позовної давності.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року і передати справу на новий розгляд.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник зазначив, що суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області.

14 вересня 2020 року справа № 190/1711/14-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2021 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» (далі - ТОВ «Преміум Лігал Колекшн») про залучення правонаступника позивача до участі у справі. Залучено ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» як правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до участі в цій справі.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 04 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Судами встановлено, що 04 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», яке в подальшому змінило назву на ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CRL-SME 0BW/136/2008, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 474 000 грн зі сплатою плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотка в розмірі 2,5 % річних та FIDR, на строк до 03 квітня 2014 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, за яким права вимоги за вищевказаним кредитним договором відступлені ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Згідно з наданим ТОВ «ОТП Факторинг Україна» розрахунком станом на 12 вересня 2014 рокуу ОСОБА_1 утворилася заборгованість в розмірі 2 455 518,25 грн, з яких: 474 000 грн - тіло кредиту, 54 068,44 грн - проценти, 1 927 449,81 грн - пеня за період з 07 листопада 2013 року по 07 листопада 2014 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частинах другій, четвертій статті 83 ЦПК України зазначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої-шостої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно з частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що жоден з письмових доказів, доданих ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до позовної заяви, не засвідчений у встановленому порядку.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року було витребувано у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором від 04 квітня 2008 року № CRL-SME 0BW/136/2008 станом на 12 вересня 2014 року та оригінал укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором (том 1, а. с. 214-215).

Вказане судове рішення мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, а тому колегія суддів позбавлена можливості перевірити доводи апеляційної скарги та встановити обставини у справі. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 заявив клопотання щодо витребування оригіналу договору про відступлення права вимоги, оскільки він має сумніви щодо укладення такого договору.

У встановлений судом строк (до 02 березня 2020 року) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надало витребуваних доказів та не повідомило про причини неможливості їх надання.

18 березня 2020 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду клопотання про витребування у позивача оригіналів доказів на підставі частини шостої статті 95 ЦПК України, посилаючись на те, що наявні в матеріалах справи копії кредитного договору та досудової вимоги викликають обґрунтовані сумніви щодо їх відповідності оригіналам документів (том 1, а. с. 228-230).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів. Витребувано у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» оригінал кредитного договору від 04 квітня 2008 року № CRL-SME 0BW/136/2008 та оригінал досудової вимоги від 04 квітня 2014 року № 200111769 про погашення кредитної заборгованості з метою об`єктивності розгляду справи, з`ясування всіх обставин у справі та перевірки доводів апеляційної скарги (том 1, а. с. 235-236).

03 червня 2020 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» письмово повідомило апеляційний суд про те, що на підставі договору факторингу від 26 лютого 2020 року воно відступило ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» право вимоги за кредитним договором від 04 квітня 2008 року № CRL-SME 0BW/136/2008. Оскільки всі оригінали документів у кредитній справі знаходяться у нового кредитора, то ТОВ «ОТП Факторинг Україна» позбавлене можливості надати суду витребувані в нього письмові докази (том 1, а. с. 240).

21 липня 2020 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повторно повідомило апеляційний суд про неможливість подати оригінали письмових доказів та просило провести розгляд справи, призначений на 22 липня 2020 року, за відсутності його представника (том 2, а. с. 11).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Всупереч вищезазначеним вимогам процесуального законодавства апеляційний суд ухвалив оскаржуване судове рішення за відсутності в матеріалах справи належним чином засвідчених письмових документів, якими ТОВ «ОТП Факторинг Україна» обґрунтовувало свій позов.

При цьому, будучи проінформованим щодо наявності у нового кредитора оригіналів письмових доказів, суд апеляційної інстанції безпідставно не витребував їх у ТОВ «Преміум Лігал Колекшн».

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів вирішується судом.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій вирішено спір за належними, проте недопустимими доказами у справі, наданими ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в обґрунтування позовних вимог.

Невстановлення судом апеляційної інстанції за результатами апеляційного перегляду справи фактичних обставин, що мають суттєве значення, на підставі допустимих доказів унеможливлює перевірку Верховним Судом правильності застосування норм матеріального права.

Таким чином, заявлені в касаційній скарзі підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, є обґрунтованими.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції в достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Відповідно до пункту 4 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд. Верховний Суд врахував, що суд апеляційної інстанції не усунув порушень, допущених місцевим судом під час розгляду справи, а тому з метою процесуальної економії та з урахуванням визначених процесуальним законом повноважень апеляційного суду дійшов висновку, що справа підлягає направленню на новий апеляційний розгляд.

Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального та процесуального права, вжити всіх передбачених процесуальними нормами заходів, зокрема витребувати у нового кредитора оригінали письмових доказів, дати правову оцінку доводам та запереченням сторін і ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийІ. М. Фаловська
Судді:В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
В. А. Стрільчук