УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року

м. Київ

справа № 286/261/20

провадження № 61-4476ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Агропросперіс банк» на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 08 грудня 2020 року та на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року в справі за позовом акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2020 року АТ «Агропросперіс банк» звернулося в суд із позовом про визнання договору банківського вкладу № 055819 недійсним.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05 квітня 2018 року ОСОБА_1 , від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_2 , уклала з ПАТ «Агропросперіс банк» договір банківського вкладу та відкрила депозитний рахунок на суму 197 000 грн. У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в банк із скаргою, в якій повідомив про те, що кошти розміщені ним на рахунках, у тому числі, на підставі довіреності від ОСОБА_1 , належать особисто йому, а не вкладникам, від імені яких він відкривав такі рахунки. Таким чином ОСОБА_2 , діючи нібито в інтересах відповідача, надав позивачу при укладенні спірного договору неправдиві дані, ввів останнього в оману, що є підставою для визнання такого договору з моменту укладення недійсним.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 08 грудня 2020 року в складі судді Гришковець А. Л., залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року в складі колегії суддів Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Шевчук А. М., у задоволенні позову відмовлено.

Суди виходили з того, що саме по собі зазначення ОСОБА_2 у поданій до банку скарзі про те, що на відкритому в банку рахунку на ім`я ОСОБА_1 він розмістив свої особисті кошти, а не кошти відповідача, не підтверджують факту належності коштів саме ОСОБА_2 та факту обману, а відповідних доказів банк суду не надав. Крім того, банк не довів належними та допустимими доказами, що при укладенні спірного договору банк діяв під впливом обману з боку відповідача, що ОСОБА_1 якимось чином намагалася ввести банк в оману, тобто, що формування волі потерпілого відбувалося не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій відповідача, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення, а тому підстави для визнання оспорюваного договору недійсним відповідно до вимог статті 230 ЦК України відсутні.

17 березня 2021 року АТ «Агропросперіс Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху. Виконуючи вимоги указаної ухвали, банк усунув недоліки касаційної скарги в повному обсязі.

В уточненій касаційній скарзі АТ «Агропросперіс Банк» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 759/14394/14-ц, від 14 серпня 2019 року в справі № 654/18/17-ц, від 31 березня 2020 року в справі № 521/3821/16-ц. Зазначає, що внесення ОСОБА_2 власних грошових коштів для зарахування на поточний рахунок відповідача разом із його скаргою є доказом факту обману позивача під час укладення договору банківського вкладу від імені ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суди встановили, що 05 квітня 2018 між ПАТ «Агропросперіс Банк» та ОСОБА_1 , в інтересах якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_2 , укладено договір банківського вкладу фізичної особи «Класичний» № 055819, відповідно до якого банк відкрив вкладнику рахунок для обліку строкових коштів № НОМЕР_1 та прийняв на зберігання грошові кошти строком на 12 місяців з 05 квітня 2018 року по 05 квітня 2019 року.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 договору розміщення коштів на рахунку відбувається шляхом переказу коштів з поточного рахунку вкладника у ПАТ «АП БАНК» на рахунок. Сума вкладу становить 197 000 грн.

Відповідно до пункту 1.6 договору дострокове розірвання договору з ініціативи вкладника та повернення вкладникові вкладу та нарахованих процентів за вкладом на вимогу вкладника до спливу строку розміщення вкладу цим договором не передбачається.

Банк має право вимагати у вкладника надання відомостей і документів, які необхідні для проведення ідентифікації, а також дають змогу з`ясувати його особу, суть діяльності, фінансовий стан. У разі ненадання вкладником необхідних відомостей чи документів або умисного надання неправдивих відомостей про себе, банк має право відмовити вкладнику в його обслуговуванні.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 до відкриття рахунку на ім`я ОСОБА_1 заповнив «Опитувальник клієнта», в якому вказав персональні дані клієнта та джерело походження коштів, а саме власні заощадження відповідача.

Відповідно до копії скарги №1 на ім`я голови Правління ПАТ «Агропросперіс Банк» ОСОБА_2 повідомляє про належність коштів на рахунках, відкритих ним за довіреностями, особисто йому, а не власникам рахунків.

Указана скарга стала підставою для прийняття рішення АТ «Агропросперіс Банк» про дострокове розірвання зазначеного договору на підставі частини першої статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», про що 09 липня 2018 року повідомлено відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року в справі №761/33170/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року, позов ОСОБА_1 до АТ «Агропросперіс Банк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково та визнано дії АТ «Агропросперіс Банк» щодо розірвання договору № 055819 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 05 квітня 2018 року, розірвання договору № 055819 банківського рахунку фізичної особи від 05 квітня 2018 року та закриття рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 неправомірними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 24 квітня 2020 року в справі № 522/25151/14-ц (провадження № 61-101св19) зроблено висновок по застосуванню статті 215 ЦК України та вказано, що «підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину».

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити

правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 зроблено висновок, що «обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю».

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суди, встановивши, що підстави для визнання договору банківського вкладу на підставі статті 230 ЦК України недійсним відсутні, зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Посилання АТ «Агропросперіс Банк» на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 759/14394/14-ц, від 14 серпня 2019 року в справі № 654/18/17-ц, від 31 березня 2020 року в справі № 521/3821/16-ц, є необґрунтованими, оскільки вони зроблені у справах за інших фактичних обставин.

Аналіз змісту касаційної скарги та постанови апеляційного суду свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд вже викладав у постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Агропросперіс банк» на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 08 грудня 2020 року та на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Крат

М. М. Русинчук