ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9792/21 Справа № 193/1346/20 Суддя у 1-й інстанції - Кащук Д. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 193/1346/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання- Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 , на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року, яке ухвалено суддею Кащук Д.А. у смт Софіївка Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) та скасування його державної реєстрації.

В обґрунтування позову зазначено, що згідно п.1 Договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 24.05.2018 року ОСОБА_4 надав належну йому земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, с/рада Жовтнева, площею 8,8705 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:004:0016 в користування землекористувачу ОСОБА_2 для сільськогосподарських потреб. Починаючи з моменту підписання - 24.05.2018 року та державної реєстрації - у той же день, у землекористувача - ОСОБА_2 виник обов`язок щодо сплати земельного податку.

Після смерті ОСОБА_4 позивач набула права власності на вищевказану земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

В порушення вимог п. 6.1. Договору та приписів чинного податкового законодавства землекористувачем ОСОБА_2 , з моменту підписання та державної реєстрації договору по теперішній час, жодного разу не було сплачено земельний податок, що у свою чергу є порушенням істотних умов договору. Згідно інформації Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з травня 2018 року по березень 2020 року ОСОБА_2 податки не сплачував, декларації не подавав. Таким чином позивач вважає, що в неї достатні підстави для розірвання Договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 24.05.2018 року.

Посилаючись на викладене вище, позивач просила суд розірвати договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), серія та номер ННА 429854, ННА 429855, відповідно якого ОСОБА_4 надано в користування ОСОБА_2 на 49 років земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, с/рада Жовтнева, площею 8,8705 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:004:0016, зареєстрований 24.05.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциним І.А. за № 733 та скасувати його державну реєстрацію; стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 840,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Розірвано договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), серія та номер ННА 429854, ННА 429855, відповідно якого ОСОБА_4 надано в користування ОСОБА_2 на 49 років земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, с/рада Жовтнева, площею 8,8705 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:004:0016, зареєстрований 24.05.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциним І.А. за № 733 та скасовано його державну реєстрацію.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, щоПодатковим кодексом України заборонена будь-яка уступка грошового зобов`язання або податкового боргу платника податків третім особам (п.87.7 ст.87 Податкового Кодексу України), тому відповідач не має права платити передбачену Податковим Кодексом України плату за землю замість власника земельної ділянки, в тому числі і в разі, коли таке положення закріплено в договорі емфітевзису. У разі домовленості між сторонами про покладання такого обов`язку на емфітевта, банківські платежі повинні здійснюватися від імені власника земельної ділянки. При цьому у відповідача по справі були відсутні як реквізити для сплати земельного податку, так і його розмір, визначений податковим повідомленням-рішенням, яке надається власнику земельної ділянки, які відповідач не міг отримати від позивача або в інший спосіб.

З довідки, яка надана до позовної заяви від ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 28.04.2020 року, вбачається, що громадянин ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з травня 2018 року по 30 березня 2020 року податки не сплачував, податкові декларації не надавав. Натомість, позивач в судовому засіданні в суді першої інстанції визнала, що податок з фізичних осіб за період 2017 року- 2020 рік був сплачений особисто ОСОБА_2 від імені позивача ОСОБА_1 , наразі заборгованість за земельним податком відсутня.

Крім того апелянт зауважує, що в даному випадку позивачем не доведено наявність істотного порушення договору та завданої реальної шкоди другій стороні договору, за якої ця сторона позбавлена можливості отримати очікуване при укладенні договору, а також недотримання позивачем порядку примусового припинення права користування земельною ділянкою, встановленого ст.143 ЗК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на думку представника позивача, апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 , в режимі відеоконференції, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та наполягав за залишенні без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено позивачем в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 24 травня 2018 року між ОСОБА_4 (власником), з однієї сторони, та ОСОБА_2 (землекористувач), з другої сторони, укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), що належить ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ № 156819, виданого Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 19.02.2008 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.11.2006 року № 1445 ВЕІ 003323, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциним І.А. та зареєстровано в реєстрі за № 734. (а.с.7-10).

Згідно п. 1 вказаного Договору, власник надав в користування землекористувачу земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, сільська рада Жовтнева, площею 8,8705 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:004:0016, щодо якої власник передає землекористувачу права володіння та користування для сільськогосподарських потреб. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, вбачається, що 24 травня 2018 року приватним нотаріусом Рукавіциним Ігорем Анатолійовичем відносно належної позивачу земельної ділянки, кадастровий номер :02:004:0016, загальною площею 8,8705 га, зареєстрований договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) (а.с.11).

Згідно п. 14 Договору, земельна ділянка передається власником землекористувачу у користування в момент підписання Договору на строк 49 років з моменту його підписання та державної реєстрації. Відповідно до п. 6.1. Договору, землекористувач зобов`язаний щорічно сплачувати за власника суму земельного податку або інші платежі, у строки та розмірі, передбачені й встановлені чинним законодавством.

Після смерті ОСОБА_4 27 січня 2020 рок позивач набула право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, сільська рада Жовтнева, площею 8,8705 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:004:0016 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.15).

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) та скасування його державної реєстрації позивач посилалась на те, що відповідачем по справі істотно порушуються умови договору, оскільки не виконується п. 6.1. Договору, відповідно до якого землекористувач зобов`язаний щорічно сплачувати за власника суму земельного податку або інші платежі, у строки та розмірі, передбачені й встановлені чинним законодавством.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) та скасування його державної реєстрації, суд першої інстанції виходив з доведеності факту істотного порушення відповідачем по справ умов договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1, 3 ст. 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

З огляду на приписи ч. 1 ст. 628 ЦК України, відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 ЦК України та ч. 1 ст. 102-1 ЗК України, єдиною підставою виникнення емфітевзису закон називає договір між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Згідно з частиною першою статті 102-1 ЗК України, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 407 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач).

Відповідно, сторонами договору емфітевзису є власник земельної ділянки будь-якої форми власності (приватної, державної, комунальної) з одного боку та особа, яка виявила бажання користуватися земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевт, землекористувач).

Згідно ч. 1 та 2 ст. 409 ЦК України, власник земельної ділянки має право вимагати від землекористувача використання її за призначенням, встановленим у договорі.

Власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Закріплений в ч. 2 ст. 410 ЦК України, обов`язок землекористувача вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом.

Так, за змістом ч. 1 ст. 526 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Вказане кореспондується із приписами ч. 2 ст. 412 ЦК України, згідно якої право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання позивача на те, що відповідачем не виконується п. 6.1. Договору, відповідно до якого землекористувач зобов`язаний щорічно сплачувати за власника суму земельного податку або інші платежі, у строки та розмірі, передбачені й встановлені чинним законодавством, що на думку позивача є істотним порушенням умов договору, колегія суддів вважає недостатньою правовою підставою для розірвання оспорюваного договору, оскільки позивачем не доведено того, що внаслідок несплати відповідачем земельного податку позивач значною мірою позбавляється того, на що розраховував її чоловік при укладенні договору.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17.

Отже, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац 2 частини 2 статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Однак, в даному випадку позивачем по справі не доведено того, що внаслідок несплати відповідачем земельного податку позивач значною мірою позбавляється того, на що розраховував її чоловік при укладенні договору та не доведено того, що несплата відповідачем земельного податку тягне для позивача неможливість досягнення нею цілей договору.

При цьому колегія суддів вважає, що несплата відповідачем земельного податку не обумовлена його небажанням сплачувати такий податок, оскільки згідно пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Відповідно до п. 269.1.2. ст. 269 Податкового Кодексу України, платниками земельного податку є землекористувачі. Згідно п. 286.5 ст. 286 Податкового Кодексу України, нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 Податкового Кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Згідно п. 287.2 ст. 287 Податкового Кодексу України, облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня.

Емфітевти не є ні власниками, ні постійними землекористувачами, ні орендарями земельних ділянок, а тому у них відсутній обов`язок сплачувати до бюджету плату за землю, передбачену розділом XII Податкового Кодексу України. Це правило діє і у випадку, коли об`єктом договору емфітевзису є земельна ділянка державної чи комунальної власності.

Як вбачається із матеріалів справи, податкові повідомлення-рішення щодо необхідності сплати земельного податку за земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, сільська рада Жовтнева, площею 8,8705 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:004:0016, із зазначенням реквізитів сплати такого податку і його розміром, оформлені на ім`я позивача по справі.

При цьому слід зауважити, що відповідно квитанцій, ОСОБА_1 сплачено земельний податок з фізичних осіб за 2017 рік в сумі 908,94 грн. та 182,42 грн.; за 2018 рік в сумі 909,43 грн. та 225,72 грн.; за 2019 рік в сумі 1706,36 грн. та 423,52 грн.; за 2020 рік в сумі 1706,36 грн. та 423,52 грн., при цьому позивач не заперечує того, що вказані кошти були сплачені відповідачем ОСОБА_2 (а.с.105-112).

Колегія суддів приходить до висновку, що за відсутності істотного порушення умов договору зі сторони відповідача, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору, відсутні підстави для розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на підставі статі 651 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), серія та номер ННА 429854, ННА 429855, відповідно якого ОСОБА_4 надано в користування ОСОБА_2 на 49 років земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, с/рада Жовтнева, площею 8,8705 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:004:0016, зареєстрований 24.05.2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциним І.А. за № 733, скасування його державної реєстрації та стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов`язкових платежів: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 840,80 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 261,21 грн., що становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2020 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) серія та номер ННА 429854, ННА 429855, відповідно якого ОСОБА_4 надано в користування ОСОБА_2 на 49 років земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, с/рада Жовтнева, площею 8,8705 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:004:0016, зареєстрований 24.05.2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциним І.А. за № 733, скасування його державної реєстрації та стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов`язкових платежів: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов`язкових платежів: НОМЕР_2 судовий збір в сумі 840,80 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 21 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді: