Справа № 487/3529/19
Провадження № 2/487/79/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2021 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді - Бобрової І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Тітова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу №487/3529/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу - Захаренко Ірина Валентинівна про визнання договору купівлі-продажу нікчемним та витребування майна з чужого володіння, -

ВСТАНОВИВ:

08.05.2019 року представник позивача ОСОБА_1 - Свергунов О.Ю. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , в якому просив визнати нікчемним договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 , в особі ОСОБА_7 , яка діяла за довіреністю, та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко І.В. 23.08.2018 року за реєстровим номером №661 та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під №27631080; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та вилучити з реєстру запис №27631080 про реєстрацію договору купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , 23.08.2018 року укладений між ОСОБА_2 , в особі ОСОБА_7 , яка діяла за довіреністю та ОСОБА_3 ; витребувати у ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 кв. АДРЕСА_2 , яка знаходиться в буд. АДРЕСА_3 , яка перебуває в незаконному володінні; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та вилучити з реєстру запис №27967002 про реєстрацію договору купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 від 18.09.2018 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 31.05.1994 року позивач на підставі договору дарування набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Жодної згоди на її відчуження вона не надавала. 18.10.2019 року ОСОБА_1 дізналась, що, наразі, власником зазначеної вище квартири є ОСОБА_4. У зв`язку з чим звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 21.05.2019 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Свергунова О.Ю. про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 27.05.2019 року відкрито провадження та справу призначено до підготовчого розгляду.

25.06.2019 року представником позивача було надано заяву про збільшення позовних вимог.

14.08.2019 року представником позивача було надано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він остаточно просив визнати договір купівлі-продажу №428 від 26.09.2001 року кв. АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Товарною біржею «Мегаполіс-Інфо» м. Миколаєва нікчемним та недійсним; визнати нікчемним договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 , в особі ОСОБА_7 , яка діяла за довіреністю, та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко І.В. 23.08.2018 року за реєстровим номером №661 та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під №27631080; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та вилучити з реєстру запис №27631080 про реєстрацію договору купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , 23.08.2018 року укладений між ОСОБА_2 , в особі ОСОБА_7 , яка діяла за довіреністю та ОСОБА_3 ; витребувати у ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 кв. АДРЕСА_1 , яка перебуває в незаконному володінні; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та вилучити з реєстру запис №27967002 про реєстрацію договору купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 від 18.09.2018 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Ухвалою суду від 19.12.2019 року в підготовчому засіданні було оголошено перерву та витребувано докази.

Ухвалою суду від 18.05.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Іванішин І.В. заперечував проти задоволення позовних вимог. Крім того, на підготовчому засіданні заявив про недопустимість та неналежність доказів, а саме висновків почеркознавчих експертиз №328 від 13.12.2019 року та №327 від 17.12.2019 року, оскільки експертні дослідження були проведенні з порушенням, без отримання експериментальних зразків підпису та почерку позивача.

Інші відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третя особа - приватний нотаріус Захаренко І.В. до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши представників сторін, експерта, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, прийшов до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 31.05.1994 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування, відповідно до якого остання набула право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копіє договору дарування від 31.05.1994 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-3729.

Із пояснень представника позивача слідує, що після набуття позивачем права власності на вищевказану квартиру будь-які дії направлені на її відчуження ОСОБА_1 не вчинялися.

Зазначене підтверджується повідомленням КП ММБТІ від 22.10.2018 року №2599, відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 станом на 30.12.2012 року (кінцевий термін здійснення повноважень з реєстрації прав власності на нерухоме майно КП ММБТІ) зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 31.05.1994 року.

Проте, відповідно до копії договору №428 купівлі-продажу нерухомого майна від 26.09.2001 року, укладеного на Товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до копії договору купівлі-продажу від 23.08.2018 року ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 .

Разом з тим, згідно копії договору купівлі продажу від 18.09.2018 року за реєстровим номером 727, ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.10.2018 року №142200251, право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №727 від 18.09.2018 року.

За нормами ст.15 ЦК України та ст.3 ЦПК України кожна фізична особа має право звернутись до суду виключно за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (стаття 218 ЦК України).

Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказував, що позивач не підписувала договір купівлі продажу квартири №428 від 26.09.2001 року, у неї було відсутнє волевиявлення на укладення цього правочину, тому його необхідно визнати недійсним.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004088 за фактом вчинення шахрайських дій відносно квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , було проведено судові почеркознавчі експертизи.

Відповідно до висновку експерта №327 від 17.12.2019 року зазначено, що: «підпис у вигляді запису « ОСОБА_2 » та рукописний запис « ОСОБА_2 » в графі «Покупець» на 2-ій сторінці договору №428 Купівлі-продажу нерухомого майна від 26.09.2001, укладеного на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Підпис у вигляді запису « ОСОБА_2 » та рукописний запис « ОСОБА_2 » в графі «ПІДПИС:» на 1-й сторінці Довіреності від 06.08.2018 від імені ОСОБА_2 з серією та номером ННК 152826, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Захаренко І.В. та зареєстрованої в реєстрі за №600, виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Відповідно до висновку експерта №328 від 13.12.2019 року зазначено, що: «підпис в графі «Продавець» на 2-ій сторінці договору №428 Купівлі-продажу нерухомого майна від 26.09.2001, укладеного на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Рукописні записи « ОСОБА_1» в графі «Продавець» на 2-ій сторінці договору №428 Купівлі-продажу нерухомого майна від 26.09.2001, укладеного на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою».

Суд вважає неспроможною заяву представника Іванішина І.В. про визнання недопустимими та неналежними зазначених висновків експертиз, оскільки під час допиту у судовому засіданні експертом було роз`яснено, що проведення почеркознавчої експертизи можливо на підставі лише вільних зразків, що не суперечить Науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 не підписувався зазначений вище договір купівлі-продажу, що свідчить про відсутність її волевиявлення на укладання спірного правочину, а відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування встановлених обставин, суд приходить до переконання про задоволення позову в частині визнання недійсним договору №428 купівлі-продажу нерухомого майна від 26.09.2001 року, за яким ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 , що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 11.06.2020 року у справі N 761/26618/15-ц.

Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 23.08.2018 року за реєстровим номером 661, суд приходить до висновку про відмову у її задоволенні, оскільки незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача, оспорювання наступних договорів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №911/3681/17.

Крім того, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У статті 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У відповідності до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №911/3681/17 власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Натомість, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння.

Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Крім того, на наявність права власності на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 ЦК України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією договорів купівлі-продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16.

Отже, з огляду на вищенаведені норми закону, враховуючи те, що спірна квартира вибула з володіння власника - ОСОБА_1 не з її волі іншим шляхом, суд приходить до переконання про задоволення вимоги про витребування на її користь квартири АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_4 ..

При цьому, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (постанова від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). Проте у випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права також не є належним способом захисту прав позивача.

У зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що у задоволені вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та вилучення з реєстру записів №27631080 про реєстрацію договору купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 , 23.08.2018 року укладений між ОСОБА_2 , в особі ОСОБА_7 , яка діяла за довіреністю та ОСОБА_3 та №27967002 про реєстрацію договору купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 від 18.09.2018 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід відмовити.

Частиною 1 ст.141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1059,30 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.12,13,263-265,273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу - Захаренко Ірина Валентинівна про визнання договору купівлі-продажу нікчемним та витребування майна з чужого володіння - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір №428 купівлі-продажу нерухомого майна від 26 вересня 2001 року, за яким ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 .

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1059,30 грн. з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу - Захаренко Ірина Валентинівна, м. Миколаїв, вул. Пушкінська, 14.

Повне судове рішення складено 17.06.2021 року.

Головуючий суддя І.В.Боброва