Номер провадження: 22-ц/813/6730/21
Номер справи місцевого суду: 522/4448/19
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/4448/19

Номер провадження: 22-ц/813/6730/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 1) Національний Банк України, 2) Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАНЗА», 3) Товариство з обмеженою відповідальністю «Персей Буд», 4) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Національний Банк України, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАНЗА», Товариство з обмеженою відповідальністю «Персей Буд», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про застосування наслідків нікчемного правочину, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 , діючої від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Київського районного суду міста Одеси, постановлену у складі судді Калініченко Л. В. 28 січня 2021 року про закриття провадження у справі,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» (далі Банк) звернулось до Приморського районного суду міста Одеси з вищезазначеним позовом, в якому просить застосувати наслідки недійсності договору про розірвання іпотечного договору, укладеного 03.10.2014 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 , повернувши сторони у стан, який існував до укладення цього правочину, шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень щодо майна, а саме - спортивно-оздоровчого комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 7 736,2 кв. м., що розташовано за адресою - АДРЕСА_1 (колишня адреса - АДРЕСА_2 , «Люстдорф» спортивно-оздоровчий комплекс), які були зареєстровані згідно іпотечного договору від 28.08.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим №4293 (Т. 1, а. с. 3 - 12).

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси 22.03.2019 року матеріали цивільної справи за вищевказаними позовом Банку передано на розгляд до Київського районного суду міста Одеси, з підстав не підсудності справи Приморському районному суду міста Одеси, з урахуванням положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України про виключну підсудність цієї справи (Т. 1, а. с. 98).

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 21.09.2020 року замінено первісного позивача ПАТ «ІМЕКСБАНК» його правонаступником ТОВ «ІСАГІС» (Т. 3, а. с. 24 - 25).

2.2 Позиція сторін в суді першої інстанції

Лантух Є.С., представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національного Банку Україну, звернувся із клопотанням, в якому просить суд закрити провадження по справі, оскільки спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, з огляду на предмет спору, який виник між юридичними особами.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору посилається на те, що Іпотечний договір виступає забезпеченням виконання зобов`язань ТОВ «Фанза» за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 13.06.2014 № 29/14, укладеним між AT «Імексбанк» та ТОВ «Фанза», та забезпеченням виконання зобов`язань ТОВ «Персей Буд» за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 12.06.2014 № 27/14, укладеним між AT «Імексбанк» та ТОВ «Персей Буд».

Заборгованість ТОВ «Фанза» за Кредитним договором-1 та заборгованість ТОВ «Персей Буд» за Кредитним договором-2 не сплачена. Відтак Іпотечний договір забезпечує виконання зобов`язань ТОВ «Фанза» та ТОВ «Персей Буд» перед AT «Імексбанк».

Позовні вимоги позивача ґрунтуються на правовідносинах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні Кредитного договору-1, Кредитного договору-2 та Іпотечного договору, як правочину, укладеного для забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором-1 та Кредитним договором-2.

При цьому, Кредитний договір-1 - правочин укладений між AT «Імексбанк» та ТОВ «Фанза», Кредитний договір-2 - правочин укладений між AT «Імексбанк» та ТОВ «Персей Буд», Іпотечний договір - правочин, укладений для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи.

Справа № 522/4448/19 належить до юрисдикції господарського суду, а відтак справа № 522/4448/19 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (Т. 3, а. с. 217 - 221).

2.3 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28 січня 2021 року закрито провадження по цивільній справі №522/4448/19 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС» до ОСОБА_1 , треті особи, як не заявляють самостійний вимог щодо предмета спору Національний Банк України, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАНЗА», Товариство з обмеженою відповідальністю «Персей Буд», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про застосування наслідків нікчемного правочину договору від 03.10.2014 про розірвання іпотечного договору від 28.08.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим №4293.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між позивачем та відповідачем виник спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитними договорами, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з приписами ГПК та ЦПК України (Т. 4, а. с. 187 - 192).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , діюча від імені ОСОБА_1 , просить ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 28 січня 2021 року про закриття провадження у справі скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що Приморським районним судом м. Одеси було встановлено, що справа № 522/4448/19 повинна розглядатися за правилами виключної підсудності згідно із ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

За правилами виключної підсудності, встановленими ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

З позовної заяви вбачається, що предметом заявлених позовних вимог є - розв`язання спору з приводу нерухомого майна, а саме - спортивно-оздоровчого комплексу ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований за адресою - АДРЕСА_1 , який знаходиться на території Київського району м. Одеси (Т. 4, а. с. 196 - 200).

2.6 Узагальнені доводи позивача, інших учасників справи в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу Національний Банк України просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 з підстав того, що справа № 522/4448/19 належить до юрисдикції господарського суду, а відтак не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства (Т. 5, а. с. 32 - 34).

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС», Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАНЗА», Товариство з обмеженою відповідальністю «Персей Буд», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

3. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.03.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 , діючої від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 28 січня 2021 року про закриття провадження (Т. 4, а. с. 206).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.03.2021 року призначено апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , діючої від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 28 січня 2021 року про закриття провадження до розгляду (Т. 4, а. с. 207).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.04.2021 року задоволено клопотання Національного банку України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (Т. 5, а. с. 29).

06.04.2021 року від Національного Банку України надійшов відзив на апеляційну скаргу(Т. 5, а. с. 32 - 34).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.05.2021 року задоволено клопотання Національного банку України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідно до акту від 27.05.2021 року, складеного начальником відділу ІТ та комп`ютерного забезпечення - Деркач А.В., начальником відділу забезпечення проведення судових засідань -Карпенко С.В. та секретарем судового засідання - Рибачук О.І., судове засідання призначене на 27.05.2021 року в режимі відеоконференції не відбулось з технічних причин.

У судовому засіданні адвокат Кобелєв Олексій Олександрович, діючий від імені ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити. Просив відкласти розгляд справи у зв`язку із вступом у справу та необхідністю ознайомитися з матеріалами справи.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Що заявлено клопотання адвоката Кобелєва О.О., діючого від імені ОСОБА_1 , колегія суддів вважає необхідним його залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Адвокат Кобелєв О.О. є представником апелянта. Як вбачається з наданого апеляційному суду ордеру серії ОД № 687953 Договір про надання правової допомоги ОСОБА_1 укладено 19.07.2019 року. Тому, доводи апеляційної скарги йому відомі. Після укладення договору про надання правової допомоги у адвоката Кобелєва О.О. було достатнього часу для реалізації процесуального права на ознайомлення з матеріалами справи. Перешкод у цьому за матеріалами справи не виявлено.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, вважає необхідним залишити без задоволення вищевказане клопотання про відкладення розгляду справи. Колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які взяли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 , діючої від імені ОСОБА_1 , задоволенню не підлягає.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

28.08.2014 року був укладений іпотечний договір між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 , як майновим поручителем за ТОВ «Персей Буд» та ТОВ «Фанза», з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника ТОВ «Персей Буд» за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №27/14 від 12.06.2014 року та зобов`язань позичальника ТОВ «Фанза» за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №29/14 від 13.06.2014 року.

Предметом спору в даній справі, є надання оцінки припиненню договору іпотеку, укладеному в забезпечення виконання умов за кредитними договорами, які укладені між ПАТ «ІМЕКСБАНК» і ТОВ «Фазна», та між ПАТ «ІМЕКСБАНК» і ТОВ «Персей Буд».

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апелянта, що Приморським районним судом м. Одеси було встановлено, що справа № 522/4448/19 повинна розглядатися за правилами виключної підсудності згідно із ч. 1 ст. 30 ЦПК України, колегія суддів відхиляє оскільки вони зводяться до вирішення питання щодо підсудності справи, а не юрисдикції спору.

Позовні вимоги ґрунтується на правовідносинах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні Кредитного договору та Іпотечного договору, як правочину, укладеного для забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, позивач ТОВ «ІСАГІС», як правонаступник кредитора АТ «ІМЕКСБАНК», звернувся до суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 , як майнового поручителя за іпотечним договором, що укладений на забезпечення зобов`язання за кредитними договорами, сторонами яких є юридичні особи.

Тобто, між позивачем та відповідачем виник спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитними договорами, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, які в свою чергу не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 , діючої від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скаргипредставника ОСОБА_2 , діючої від імені ОСОБА_1 , у суду апеляційної інстанції відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі після її перегляду в апеляційному порядку може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , діючої від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 28 січня 2021 року про закриття провадження у справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 08 червня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

С. О. Погорєлова