Справа № 930/111/21
Провадження №2/930/305/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2021 року м.Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області в складі

головуючої судді Войницької Т.Є.,

за участі секретаря судового засідання Вакар Г.І.

представника позивача Мотилюка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вороновицької селищної ради про визнання права в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вороновицької селищної ради ради Немирівського району Вінницької області про визнання права в порядку спадкування після її батька, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - права на земельну частку (пай), яка належала померлому ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 027836, виданого 15.07.1997 року Немирівською райдержадміністрацією та зареєстрованого 17.07.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів за №409 (розміром 4,00 в умовних кадастрових гектарах).

Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті її батька залишився житловий будинок за АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай), яке належало йому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 027836. Заповіту ОСОБА_2 не залишив. Позивачка стверджує. що вона є спадкоємцем першої черги за законом. Крім неї, на момент відкриття спадщини, був також спадкоємець за законом другої черги - рідний брат померлого - ОСОБА_3 . Факт родинних стосунків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 №7 від 18.06.2020 року, виданим Вінницьким міським відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький), а також Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 №4 від 18.06.2020 року, виданим Вінницьким міським відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Хмельницький), у яких зазначений батьком « ОСОБА_5 , а матір`ю « ОСОБА_6 ». Долю спадкового майна вони вирішили наступним чином: житловий будинок мав успадкувати ОСОБА_3 , а право на земельну частку (пай) - позивачка. ОСОБА_3 спадкове майно, а саме - земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розміром 0,60 га, що знаходиться в с.Обідне Немирівського району Вінницької області, прийняв та оформив належним чином. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер. Спадкова справа щодо його майна не заводилась, заповіту він не залишив.

Позивачка право на земельну частку (пай) успадкувала відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР, фактично вступивши в управління майном, оскільки на момент смерті батька фактично проживала разом з ним, але документально спадщину не оформила.

Щодо житлового будинку, який належав її батькові, то позивачка не претендує на його успадкування.

В 2017 році ОСОБА_1 звернулася до Немирівської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину щодо сертифіката про право на земельну частку (пай), але письмовою відповіддю нотаріуса їй було повідомлено про те, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину. Внаслідок чого, вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Немирівського райооного суду Войницької Т.Є. 12.02.2021 року відкрито позовне провадження у справі.

25.02.2021 року ухвалою Немирівського районного суду витребувано із Державного нотаріального архіву Вінницької області копію спадкової справи до майна ОСОБА_2 .

У зв`язку з реформуванням територіального устрою Вінницької області ухвалою Немирівського районного суду 26.04.2021 року було замінено відповідача Ковалівську сільську раду на належного відповідача - Вороновицьку селищну раду.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Мотилюк О.В. позов підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 13.05.2015 року, виданий Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького МУЮ у Вінницькій області 13.05.2015 року (а.с. 5).

За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 62265820 від 29.10.2020 року, виданою Другою вінницькою державною нотаріальною конторою (а.с.8-9).

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності.

Згідно абзацу 3 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах по спадкування від 30 травня 2008 року № 7, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року.

Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 закінчився до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року), який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 525 та 526 ЦК Української РСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Згідно ч.1 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

За змістом положення пункту 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, ч.2 ст. 549 ЦК УРСР передбачала, що такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16 квітня 2004 року № 7, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X Перехідні положення ЗК України).

Як вбачається з матеріалів справи, до складу спадкового майна ОСОБА_2 увійшли: земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, згідно довідки Обідненської сільської ради №05-70-115 від 25.07.2000 року , а також право на земельну частку (пай), яке належало померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0278367, виданого 15.07.1997 року Немирівською районною державною адміністрацією та зареєстрованого 17.07.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів за №409, площею 4,00 умовних кадастрових гектарах, (а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу Української РСР, до другої черги спадкоємців за законом відносилися брати і сестри померлого.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) - спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 , у відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, діючого на момент відкриття спадщини, прийняла спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, так, як на момент відкриття спадщини, проживала разом із померлим за однією адресою та після смерті батька здійснювала догляд за житловим будинком та земельною ділянкою, що підтверджується довідкою Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області б.н. від 17.09.2020 року (а.с.6).

Факт родинних стосунків ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про народження на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_2 , виданим Вінницьким міськбюро ЗАГС 17.03.1973 року, в якому в графі «батько» зазначено « ОСОБА_2 » (а.с.10).

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

У позивачки виникли труднощі в отриманні свідоцтво на право на спадщину у зв`язку з відмовою нотаріуса, внаслідок чого, правовстановлюючого документа на спадщину не отримала, про що свідчить лист-повідомлення Немирівської державної нотаріальної контори від 10.08.2017 року № 1100/02-14.

При наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави зазначені нотаріусами, при цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь-якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 369/8878/16-ц). Відмова в отриманні спадкових прав не постановою нотаріуса, а листом, не може бути перешкодою позивачці для захисту своїх прав у судовому порядку (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 707/1309/15-ц). В свою чергу сам відповідний лист нотаріальної контори є фактично відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 613/1289/17).

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Суд вважає доведеним, що на теперішній час позивачка з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції , зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачкою спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду.

Враховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов обґрунтований, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 16, 223, 258, 259, 263-265,268,354 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 529, 530, 548, 549 ЦК Української РСР (1963 року), ст.ст. 319, 321, 1297 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вороновицької селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право на земельну частку (пай), в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , яке належить останньому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №0278367, виданого 15.07.1997 Немирівською районною державною адміністрацією Вінницької області та зареєстрованого 17.07.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів за №409 (розміром 4,00 в умовних кадастрових гектарах)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Немирівський районний суд Вінницької області.

Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/ на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

Повний текст рішення складено 01 червня 2021 року.

Суддя: Т. Є. Войницька