ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3749/20 Номер провадження 22-ц/814/1513/21Головуючий у 1-й інстанції Погрібняк О. М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільнусправу за апеляційною скарг ою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 квітня 2021 року, ухвалене суддею Погрібняк О.М., повний текст рішення складено 16 квітня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини разово у розмірі 12 000,00 грн. та щомісячно у розмірі 2 850,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що вона із ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2011 р., який 21.09.2015 р. розірвано. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Зазначала, що ОСОБА_2 у добровільному порядку не бере участі у додаткових витратах на дитину. Дитина часто хворіє, у зв`язку із чим проходила необхідні дослідження та приймала ліки. Всі витрати, пов`язані з лікуванням дитини, вона несе особисто. Крім того, дитина відвідує школу та зарахована у групу продовженого дня, де отримує гаряче харчування, щоденна вартість якого складає 18,00 грн. Позивач сплачує щомісячно за навчальні матеріали 240,00 грн., а також 300,00 грн. на місяць за відвідування дитиною басейну.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1904,63 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 133,43 грн.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки дитина ОСОБА_4 відвідує басейн за медичними показаннями згідно з призначенням лікаря, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина коштів, а саме 418,46 грн., витрачених на оплату занять у спортивній групі з плавання з врахуванням здійснених відповідачем оплат згідно з наданими ним квитанціями на суму 1306,54 грн. Витрати позивача на лікування та обстеження дитини проведені з урахуванням рекомендацій лікарів та обумовлені необхідністю їх проведення, але при цьому належними та допустимим доказами підтверджуються лише витрати позивача на придбання ліків у розмірі 2816,36 грн. та витрати на проведення аналізів у розмірі 558,00 грн. З інших квитанцій, наданих позивачем вбачається, що нею були придбані ліки, які для лікування дитини не призначалися. Отже, сума витрат на лікування та обстеження дитини у розмірі 3374,36 грн. є обґрунтованою та відноситься до додаткових витрат на утримання дитини, які викликані особливими обставинами, та 1/2 частина її вартості 1486,17 грн. (з врахуванням здійснених відповідачем оплат у розмірі 201,01 грн.) має бути стягнута з ОСОБА_2 на користь позивача. Інші витрати, понесені позивачкою на утримання дитини, не є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України, тому позовні вимоги в цій частині позову є безпідставними. Крім того, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , щомісячно у розмірі 2 850,00 грн. з огляду на те, що позивачем не було надано належного обґрунтування такого розміру додаткових витрат на утримання дитини та не наведено їх розрахунок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що звертаючись до суду з позовом, вона ставила питання про відшкодування частини витрат на харчування спільної дитини у групі продовженого дня, тобто це додаткове харчування пов`язане, з тим, що дитина відвідує додаткові зайняття. Вважає, що в цій частині суд першої інстанції помилково ототожнив щоденне харчування у школі з додатковим харчуванням з огляду на перебування дитини в групі продовженого дня (через інтенсивне навчальне навантаження). Також зазначає, що рішення суду в частині відмови у стягненні коштів, витрачених на придбання комплектів навчально-методичних матеріалів в рамках програми «Інтелект України», жодним чином не мотивоване. Вважає, що надання розрахунку додаткових витрат, що підлягають стягненню з відповідача щомісячно, чинним ЦПК України не передбачено. Натомість, нею суду надано належні та допустимі докази понесення додаткових витрат періодично (лікування та обстеження дитини, харчування у групі продовженого дня, відвідування басейну, придбання навчальних матеріалів). Звертає увагу, що ці витрати вона несе і буде нести постійно, відтак висновок суду першої інстанції про їх недоведеність суперечить матеріалам справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що з 06.08.2011 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області від 13.12.2011 р. (а.с. 7).

21.09.2015 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області у справі №524/7311/15-ц., місце проживання дитини визначено разом з матір`ю (а.с. 8).

Відповідно до довідки, виданої Кременчуцьким ліцеєм №17 «Вибір» ім. М.Г. Неленя Кременчуцької міської ради Полтавської області №01-22/20 від 14.01.2020 р., ОСОБА_3 навчається у 2-Б класі Кременчуцького ліцею №17 «Вибір» ім. М.Г. Неленя Кременчуцької міської ради Полтавської області (а.с. 19).

Згідно з довідкою, виданою Кременчуцьким ліцеєм №17 «Вибір» ім.. М.Г. Неленя Кременчуцької міської ради Полтавської області №01-22/58 від 23.01.2020 р., ОСОБА_3 учень 2-Б класу у 2018/2019 та 2019/2020 навчальних роках зарахований у групу подовженого дня, де отримує гаряче харчування через щоденну оплату вартістю 18,00 грн. (а.с. 20).

Відповідно до довідки ЦПМСД №2 м. Кременчука від 21.01.2020 р. ОСОБА_3 знаходиться на диспансерному обліку з приводу залізодефіцитної анемії, дитина наглядається спеціалістами та постійно потребує лікування, оздоровлення в басейні (а.с. 26).

Згідно довідки Центру культури, спорту та дозвілля «Нафтохімік» №49/11 від 22.01.2020 ОСОБА_4 відвідує заняття у спортивній групі з плавання ЦКСД «Нафтохімік» ПАТ «Укртатнафта», всього з листопада 2018 року по січень 2020 року сплачено 3450,00 грн. (а.с. 21).

В частині стягнення з відповідача коштів, витрачених позивачем на оплату харчування дитини у Кременчуцькому ліцеї №17 «Вибір» ім. М.Г. Неленя Кременчуцької міської ради Полтавської області суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки щоденне харчування дитини не може вважатись особливою обставиною, яка потребує додаткових витрат з боку іншого з батьків у розумінні ст. 185 СК України, оскільки такі витрати повинні покриватись за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення суду. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків, а тому на позивача також покладається обов`язок брати участь у витратах на дітей, у тому числі, на щоденне харчування. При цьому судом враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.04.2019 року у справі № 233/3518/17.

Оскільки дитина ОСОБА_4 відвідує басейн за медичними показаннями згідно з призначенням лікаря, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина коштів, витрачених на оплату занять у спортивній групі з плавання ЦКСД «Нафтохімік» ПАТ «Укртатнафта» з врахуванням здійснених відповідачем оплат згідно з наданими ним квитанціями на загальну суму 1306,54 грн. (а.с. 67-71) із такого розрахунку: 3 450,00 грн./2 1306,54 грн.=418,46 грн.

Витрати позивача на лікування та обстеження дитини проведені з урахуванням рекомендацій лікарів та обумовлені необхідністю їх проведення. Проте з наданих позивачем квитанцій судом встановлено, що підтверджуються належними та допустимим доказами витрати позивача на придбання ліків у розмірі 2 816,36 грн., витрати на проведення аналізів в розмірі 558,00 грн. З інших квитанцій, наданих позивачем вбачається, що нею були придбані ліки, які згідно з наданими суду доказами для лікування дитини не призначалися.

Отже, сума витрат на лікування та обстеження дитини у розмірі 3374,36 грн. визнана судом обґрунтованою та такою, що відноситься до додаткових витрат на утримання дитини, які викликані особливими обставинами, та 1/2 частина її вартості з врахуванням здійснених відповідачем оплат у розмірі 201,01 грн. згідно з наданими ним квитанціями має бути стягнута з ОСОБА_2 на користь позивача із такого розрахунку: 3374,36 грн./2 201,01 грн. = 1486,17 грн.

Загальна сума відшкодування додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 складає 1486,17 грн. + 418,46 грн. =1904,63 грн.

При розрахунку таких витрат судом першої інстанції прийнято до уваги кошти на придбання ліків, одягу та відвідування басейну, що були сплачені відповідачем згідно з наданими ним квитанціями у період після подання позивачем позову до суду, так як вони понесені за інший період, ніж той, за який судом здійснюється стягнення.

Інші витрати, понесені позивачкою на утримання дитини, визнано судом такими, що не є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України, тому позовні вимоги в цій частині позову є безпідставними.

Крім того, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 щомісячно у розмірі 2 850,00 грн. з огляду на те, що позивачем не було надано належного обґрунтування такого розміру додаткових витрат на утримання дитини, не наведено їх розрахунок.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17), постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), постанові Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 провадження (61-1460св18).

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Встановивши, що харчування у групі продовженого дня, придбання комплектів навчально-методичних матеріалів в рамках програми «Інтелект України» не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог в цій частині позову.

Саме по собі перебування дитини у групі продовженого дня та навчання за програмою «Інтелект України» не може безумовно свідчити, що витрати, пов`язані з таким навчанням, викликані особливими обставинами.

Згідно довідки №01-22/20 від 14.01.2020 року ОСОБА_5 навчається у 2 Б класі Кременчуцького ліцею № 17 «Вибір» імені М.Г. Неленя Кременчуцької міської ради Полтавської області (а.с. 19). У 2018/2019 та 2019/2020 навчальних роках ОСОБА_5 зарахований у групу продовженого дня, де отримує гаряче харчування зі щоденною оплатою вартістю 18 грн., що підтверджується довідкою №01-22/58 від 23 січня 2020 року (а.с. 20), тобто вказане гаряче харчування забезпечується закладом освіти за відповідною заявою батьків для учнів, які відвідують групу продовженого дня, і не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Крім того, згідно інформації про освітню програму Кременчуцького ліцею № 17 «Вибір» імені М.Г. Неленя Кременчуцької міської ради Полтавської області, яка розміщена у формі відкритих даних на сайті даного освітнього закладу, у школі є класи «Інтелект України» (1-Б, 2-Б, 3-Б, 4-Б), з урахуванням побажань та потреби учнів, їх батьків, рівня кадрового та навчально-методичного забезпечення, тобто навчання дитини за вказаною освітньою програмою відбувається з урахуванням бажання та потреби учнів і їх батьків, отже не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність стягнення додаткових витрат на дитину щомісячно на майбутнє, то колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції в цій частині позовних вимог правильним та таким, що відповідає вимогам закону, оскільки такі позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях і не підтверджуються відповідними доказами.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 червня 2021 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов