Провадження № 2/643/486/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2021

26 травня 2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Абсалямової А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким просить стягнути з останніх солідарно заборгованість за кредитним договором №08-13/13-00228-с-а від 30.07.2013 у розмірі 192089,61 грн., а також судових витрат у розмірі 2881,35грн.

Вимоги позову мотивує тим. що між ОСОБА_1 та ПАТ «Фінанси та Кредит» 30.07.2013 укладений кредитний договір за умовами якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 61760грн. зі сплатою 17,2% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором банк уклав договір поруки №08-13/13-00228-с-а/1 від 30.07.2013 із ОСОБА_2 03.10.208 року між ПАТ Банк Фінанси та кредит та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до позивача. Позивач зазначає, що за період користування кредитними коштами відповідачі здійснювали часткове погашення, проте заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена, а тому просить стягнути заборгованість станом на 16.07.2019 року у загальному розмірі 192089,61грн.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Лисенка А. О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, із якого вбачається, що ОСОБА_2 заперечує проти позовних вимог та зазначає, що з моменту розпочатку процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» фактично не здійснював банківську діяльність та жодним чином не повідомив ОСОБА_1 про порядок погашення заборгованості за кредитним договором №08-13/13-00228-с-а від 30.07.2013, ОСОБА_2 не міг виконати зобов`язання із сплати кредиту та процентів за користування кредитом, у зв`язку із чим звільняється від відповідальності за порушення виконання в зв`язку із простроченням кредитора. Крім того, зазначає, що суми процентів за користування кредитом наведені у розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» після 30.07.2018 не підлягають стягненню із відповідачів через сплив строків дії кредитного договору, нікчемності суми нарахованої комісії а також просить застосувати строки загальної та спеціальної позовної давності.

Позивач надав відповідь на відзив, де зазначає, що ПАТ «АТ «Фінанси та кредит» з дня початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб банку з ринку фактично не здійснював діяльність. Також зазначає, що про право позивача на стягнення заборгованості, а також про відсутність у нормах глави 50 ЦК України підстави для припинення зобов`язання, як сплив позовної давності.

Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, де зазначає про сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові та вказує на безпідставність нарахованих сум пені та сум, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Ухвалою суду від 03.12.2019 визначено вказану справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.02.2020 здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі , вимоги позову підтримує у повному обсязі, просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні підтримав обставини, викладені у відзиві проти позову, вимоги позову не визнав у повному обсязі, просив застосувати до заявлених вимог строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідачів, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із такого.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Фінанси та кредит» 30.07.2013 укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 61760 грн. зі сплатою 17,2% річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором банк уклав договір поруки №08-13/13-00228-с-а/1 від 30.07.2013 із ОСОБА_2

03.10.2018 між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_1 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть від 12.11.2018 (а.с.120).

Відповідно до ст..526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.2,4 ст. 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним судом України у справі за № 6-1374 цс17 в постанові від 17.10.2017, за змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 10561 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.2.2. ч. 1 кредитного договору №08-13/13-00228-с-а від 30.07.2013, термін користування кредитом з «30» липня 2013 року по «30» липня 2018 року включно (дата остаточного повернення кредиту).

Відповідно до п.2.6.1. ч.1 кредитного договору №08-13/13-00228-с-а від 30.07.2013, щомісячно, до 10-го числа кожного місяця користування Кредитом, - Ануїтетними платежами, що включають в себе суму частини Кредиту, яка погашається після закінчення звітного місяця, та нараховані за звітний місяць проценти за користування Кредитом. Ануїтетні платежі це рівні платежі з рівними інтервалами між останніми платежами протягом певної кількості періодів. Спосіб визначення ануїтетного платежу передбачає, шо проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за Кредитом за термін фактичного користування Кредитом, а погашення кредиту проводиться нерівними частинами, тобто, із загальної суми, що підлягає сплаті Позичальником, частина виділяється для оплати процентів, а залишок йде на погашення Кредиту. При зменшення суми боргу за Кредитом процентні платежі зменшуються, а платежі по Кредиту збільшуються. Розмір щомісячного Ануїтетного платежу встановлений п 2.6.2 частини 1 цього Договору.

Відповідно до п.2.6.2. ч.1 кредитного договору розмір щомісячного ануїтетного платежу становить 1 542,00грн.

Відповідно до п.2.6.4. ч.1 кредитного договору розмір щомісячного платежу становить 1 758,16грн. Щомісячний платіж складається з щомісячного ануїтетного платежу та щомісячної комісійної винагороди, що сплачується позичальником за обслуговування кредиту.

Відповідно до п.2.8. ч.1 кредитного договору дата остаточного повернення кредиту «30» липня 2018 року».

Далі, згідно Додатку №1 до кредитного договору №08-13/13-00228-с-а від 30.07.2013, сторонами кредитного договору затверджено Графік зниження розміру заборгованості, який включає графік ануїтетних платежів за період часу із серпня 2013 по липень 2018.

Отже, строк кредитування за кредитним договором сплинув 30.07.2018.

Відповідно до правил ст. 257 ЦК України загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки.

Спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, що визначено ч.5 цієї статті.

Відповідно до п.2.6.1. ч. 1 кредитного договору №08-13/13-00228-с-а від 30.07.2013, щомісячно, до 10-го числа кожного місяця користування кредитом, - ануїтетними платежами, що включають в себе суму частини Кредиту, яка погашається після закінчення звітного місяця, та нараховані за звітний місяць проценти за користування кредитом. Ануїтетні платежі це рівні платежі з рівними інтервалами між останніми платежами протягом певної кількості періодів. Спосіб визначення ануїтетного платежу передбачає, шо проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом за термін фактичного користування кредитом, а погашення кредиту проводиться нерівними частинами, тобто, із загальної суми, що підлягає сплаті позичальником, частина виділяється для оплати процентів, а залишок йде на погашення Кредиту. При зменшення суми боргу за кредитом процентні платежі зменшуються, а платежі по кредиту збільшуються. Розмір щомісячного ануїтетного платежу встановлений п 2.6.2 ч. 1 цього договору.

Отже, оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок ОСОБА_1 повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення ОСОБА_1 терміну внесення чергового платежу, а тому, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) ОСОБА_2 обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст.1054 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.2,4 чт.267 ЦК України).

Оскільки умовами вищевказаного кредитного договору ОСОБА_1 мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та сплати процентів до кожного 10 числа місяця наступного за датою виникнення заборгованості впродовж строку кредитування (до 30.07.2018), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів зі сплати Кредиту та процентів за користування кредитом визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Далі, згідно Додатку №1 до кредитного договору №08-13/13-00228-с-а від 30.07.2013, сторонами кредитного договору затверджено графік зниження розміру заборгованості, який включає графік ануїтетних платежів за період часу із серпня 2013 по липень 2018.

Позивач звернувся до суду з позовом 22.11.2019, тобто після спливу позовної давності за щомісячними платежами зі сплати кредиту та процентів, що мали місце із серпня 2013 по листопад 2016 включно, а тому вимоги зі сплати кредиту та процентів за користування кредитом за період часу серпня 2013 по листопад 2016 включно не підлягають задоволенню.

Такий правовий висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 (п.п..56-64).

Далі, щодо стягнення пені, то суд зазначає, що підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання, що передбачено ст. 610, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Штраф це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.2,3 ст.549 ЦК України).

Між тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку, зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування, можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

Відповідно до п.3.1.1 кредитного договору №08-13/13-00228-с-а від 30.07.2013, за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов`язань по цьому договору позичальник несе відповідальність в порядку і на умовах, визначених в цьому договорі, а саме, за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами та щомісячної комісійної винагороди у визначені цим договором строки, позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожний день прострочки.

Згідно розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість з пені становить 141 504,48 грн. (а.с.20).

Зважаючи на те, початок перебігу позовної давності за вимогою про сплату пені за прострочення погашення останнього щомісячного платежу зі сплати Кредиту та процентів за користування кредитом розпочався 01.08.2019, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» пропущений спеціальний строк позовної давності щодо стягнення нарахованої пені у розмірі 141 504,48грн., а тому, з огляду на заяву про застосування строків позовної давності, у стягненні цих сум, на думку суду, слід відмовити.

Такий правовий висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 (п.п..69-81).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Далі, що стосується стягнення заборгованості з щомісячної комісійної винагороди за обслуговування кредиту, то суд зауважує, що відповідно до п.2.5.2. ч.1 кредитного договору №08-13/13-00228-с-а від 30.07.2013, позичальником сплачується щомісячна комісійна винагорода за обслуговування кредиту у розмірі 0,35% від розміру кредиту, що визначений у п.2.1. ч.1 цього Договору, а саме 216,16 грн. щомісячно. Комісійна винагорода сплачується у складі щомісячного платежу на рахунок, визначений у п.2.6.3 ч.1 вказаного договору.

Згідно розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість з комісії становить 3 890,88грн.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору, що укладений між ОСОБА_1 , банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються ЗУ «Про захист прав споживачів».

У рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

За положеннями ч.5 ст.11, ч.ч.1,2,5,7 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень нікчемними в силу закону.

Відповідно до ч.8 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Із змісту рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Таким чином, обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, проте умовами кредитного договору від 30.07.2013 не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються ОСОБА_1 , а отже не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості зі сплати щомісячної комісійної винагороди в розмірі 3890,88грн.

Що стосується стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України, про які зазначає позивач, суд не враховує їх, оскільки стягнення зазначених сум позивачем у своїх вимогах не заявлено.

Щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 то суд зазначає, що ЦК України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати саме по собі. Одним із видів акцесорного зобов`язання є порука.

Так, відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно з ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до чю4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Між тим, з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, оскільки, кредитний договір №08-13/13-00228-с-а від 30.07.2013 укладено на строк до 30.07.2018, тому позивач звернувся із вимогами до ОСОБА_2 після спливу шести місяців від дня настання основного зобов`язання.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване ( друге речення) ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, що містяться у постановах від 10.04.2019 року N 604/156/14-ц (Провадження N 14-644цс18), від 22.08.2018 року у справі N 2-1169/11 (провадження N 14-265цс18) та від 20.03.2019 року у справі N 1411/3467/12 (провадження N 14-594цс18)., де зазначено, що строк, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, норми чинного законодавства та практику судів вищих інстанцій, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: Товариство З обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», адреса місцезнаходження: 04053,м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5Б, Код

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця реєстарцуії: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя О.О. Сугачова