Житомирський апеляційний суд
Категорія 69 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 295/11138/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Семенцової Л.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 3000 грн. щомісячно починаючи із дня пред`явлення позову.

В обґрунтування позову зазначено, що вона є особою похилого віку (народилася у 1927 році) та окрім пенсії інших доходів не має, її матеріальне становище скрутне. Відповідач є її дочкою 1950 року народження, однак матеріальну допомогу їй не надає, проте може сплачувати аліменти, оскільки є засновником кількох товариств та в її власності перебуває нерухоме майно, подароване позивачем, а саме 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 , 64/100 частин житлового будинку АДРЕСА_3 . Деякий час вона проживала з відповідачем за адресою: АДРЕСА_4 , але після того, як вона подарувала свій будинок відповідачу, та вигнала її на вулицю та зняла з реєстрації за цією адресою. Починаючи з 01.08.2020 року, позивач вимушена орендувати житло через те, що відповідач створила їй умови, в яких їхнє спільне проживання стало нестерпним для неї, проживає в сторонніх людей та сплачує за користування житлом значну суму коштів..

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 16 вересня 2020 року і до 01 серпня 2021 року.

Рішення суду в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , проте у наданій до суду позовній заяві відсутні пояснення щодо її не проживання за місцем реєстрації. Доказів створення нестерпних умов проживання для позивача не надано, а також не надано акту приймання-передачі житлового приміщення квартири АДРЕСА_6 на підтвердження перебування в оренді позивача цього житлового приміщення, інформаційної довідки (витягу) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію договору оренди житла та розрахункового документу про сплату орендодавцю ОСОБА_3 орендної плати. Крім цього вказує, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла, її будинок зачинений і в ньому ніхто не проживає.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. Наголошує, що вона подарувала ОСОБА_2 нерухомість, яку та здає в оренду (неофіційно) та отримує орендну плату. ОСОБА_2 працює, має офіс в Житомирі. За таких обставин вважає, що вона спроможна сплачувати аліменти на утримання матері.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач є непрацездатною особою та отримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою про доходи Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (а.с. 63), розмір якої станом на жовтень 2020 року становив 4168,80 грн.

Відповідач є непрацездатною особою у зв`язку з досягненням пенсійного віку та розмір пенсії станом на жовтень 2020 року складає 4150,66 грн. згідно довідки про її доходи Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (а. с. 44).

Показаннями свідків, що були допитані під час розгляду справи в суді першої інстанції, підтверджується наявність неприязних відносин між позивачем та відповідачем.

Судом також встановлено, що 01.08.2020 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір оренди, за яким позивач орендувала одну кімнату площею 16,00 кв. м жилого приміщення І поверху квартири АДРЕСА_6 за 3000,00 грн. на місяць із 01.08.2020 року до 01.08.2021 року (а. с. 5).

Із повідомлення Житомирського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 15.04.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті - місто Житомир (а.с. 124).

21.03.2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір оренди кімнати площею 15 кв.м., вартість оренди становить 3000 грн. на місяць, строк оренди - з 21.03.2021 по 21.03.2022 року.

Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України). Зазначені норми права не передбачають врахування прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення аліментів.

Натомість, така умова є обов`язковою у правовідносинах за позовом одного із подружжя до іншого про стягнення коштів на утримання на підставі норм передбачених Главою 9 Розділу ІІ СК України.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:

1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);

2) непрацездатність матері, батька;

3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19).

Таким чином, у справі, що переглядається суд, встановивши, що позивач є матір`ю відповідача, є непрацездатною особою, має єдиний дохід у вигляді пенсії, врахувавши, що у позивача відсутнє нерухоме майно, у якому можливо проживати, наявність у ОСОБА_5 договірних відносин з приводу платної оренди жилого приміщення, можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

При цьому судом першої інстанції не встановлено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідача від обов`язку утримувати своєї непрацездатної матері.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, оскільки наявність у відповідача ряду нерухомого майна та потреба позивача в матеріальній допомозі пов`язана зі щомісячною оплатою оренди житла свідчать про свідоме ухилення ОСОБА_2 як дочки ОСОБА_1 від виконання передбаченого ст. 202 СК України обов`язку щодо утримання непрацездатних батьків, які потребують такої допомоги.

А тому, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Судді