У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2021 м. Бар Вінницької області

Суддя Барського районного суду Вінницької області Питель О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Барського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом четвертої черги після смерті цивільної дружини.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій він просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 ; а також заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (у тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям акредитованим суб`єктам, нотаріусам (державним/приватним), іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинку АДРЕСА_1 ; заборонити вселення відповідача ОСОБА_2 , її близьких родичів, знайомих та будь-яких інших осіб до вказаного вище житлового будинку; заборонити виселення заявника ОСОБА_1 з того ж будинку.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач вказав, що крім позовної заяви, з якою звернувся він до суду, у провадженні Барського районного суду Вінницької області є цивільна справа № 125/2270/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно. У обох справах предметом спору є один об`єкт нерухомого майна житловий будинок АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 зазначає, що у випадку задоволення позовних вимог у справі № 125/2270/19 судом буде визнано право власності на спірний будинок за ОСОБА_2 . Після рішення суду вона зможе зареєструвати своє право власності у Державному реєстрі речових прав, що дасть можливість відчужити відповідне майно. Крім того, заявник зазначив, що після визнання у судовому порядку права власності за відповідачем, вона набуде право виселити позивача зі спірного майна, а це є його єдине житло, що, на думку заявника, порушить його права.

Ознайомившись з заявою, оглянувши матеріали, що долучені до неї та позовної заяви, судом встановлено таке.

Власником спірного житлового будинку є ОСОБА_3 , чоловік цивільної дружини позивача. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вважає, що спадщину після його смерті прийняла, однак не оформила цивільна дружина позивача - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З матеріалів справи також вбачається, що на спадщину після смерті ОСОБА_3 претендує його сестра ОСОБА_2 , яка звернулася до Барського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 у п. 4 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний з позовною вимогою, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд ураховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно з п. 43 Рішення у справі "Шмалько проти України", право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак і до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, законів України "Про Вищу раду юстиції", "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо недопущення зловживань правом на оскарження" від 16.06.2011 № 5-рп/2011 зазначено, що регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише позивача, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв домірності (пропорційності).

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Суд ураховує те, що позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони вчиняти (здійснювати) будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинку, який належить померлому ОСОБА_3 , у провадженні суду перебуває дві справи з приводу визнання права власності на вказаний будинок, тобто у даному випадку можуть бути порушені права інших учасників цивільних правовідносин.

Свою заяву про забезпечення позову заявник ОСОБА_1 мотивував необхідністю захистити свої права після визнання у судовому порядку права власності на спірний будинок за відповідачем.

Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях про те, яке рішення буде прийнято у іншій цивільній справі між цими ж сторонами, що перебуває у провадженні Барського районного суду Вінницької області, які дії буде вчиняти відповідач, у разі прийняття рішення, та, як вбачається з заяви про забезпечення позову, просить вжити вказаних заходів для захисту від можливих добросовісних дій відповідача, що суперечить суті інституту забезпечення позову.

Разом з тим, суд ураховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного вище, приходжу висновку щодо необґрунтованості доводів заявника про необхідність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, забезпечення збалансованості інтересів сторін, тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149-153, 157, 258-260, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення через суд першої інстанції. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя