Справа № 158/220/21 Головуючий у 1 інстанції: Поліщук С. В.
Провадження № 22-ц/802/781/21 Категорія: 39 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Бовчалюк З.А., Киці С.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що 03 квітня 2018 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг і тарифів банку. За умовами цього договору позичальник ОСОБА_1 отримав на платіжну картку кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник погодився на встановлення і зміну банком кредитного ліміту, на зміну тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Позивач також зазначав, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 14 січня 2021 року виникла заборгованість за кредитом на загальну суму 66608,77 грн, з яких: 56678,10 грн заборгованість за тілом кредиту, у тому числі 38574,81 грн заборгованість за поточним тілом кредита; 18 103, 29 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2845,62 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 7085, 05 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 66608,77 грн, а також судові витрати по справі.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2021 року у цій справі позов АТ Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 56678, 10 грн та 1931,77 грн судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до принципу диспозитивності не робить своїх висновків щодо неоскаржуваної частини ні в мотивувальній ні в резолютивній частині судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 в користь банку заборгованості за простроченими відсотками та відсотками за нарахованими на прострочений кредит, суд першої інстанції послався на те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались позичальником при заповненні заяви-анкети, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлена цими правилами відсоткова ставка не може бути застосована при визначенні кредитної заборгованості.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За положеннями частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частиною 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За матеріалами справи установлено, що 03 квітня 2018 року представник банку та ОСОБА_1 підписали анкету-заяву, у якій зазначено, що позичальник ОСОБА_1 ознайомлений і погоджується з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та тарифами банку, а також, що він виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку (а. с.12).

Крім того, судом установлено, що підписана сторонами договору анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить в собі будь-яких даних щодо виду та строку дії кредитної картки, а також інформації про розмір відсотків та порядок їх нарахування. У вказаній анкеті-заяві зазначено лише прізвище, адресу, особисті дані позичальника ОСОБА_1 та згоду з тим, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та тарифами банку складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 12).

У матеріалах справи також наявний витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які позичальник ОСОБА_1 не підписував (а. с.15-59).

У своїй позовній заяві банк, крім тіла кредиту, просив суд стягнути з позичальника заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Проте будь-яких доказів на підтвердження того, що при укладенні договору про надання банківських послуг діяли Умови і правила надання банківських послуг саме в такій редакції, яка існувала на час підписання анкети-заяви, позивач суду не надав, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного кредитного договору.

Крім того, ні в позовній заяві, ні в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не зазначено, якого саме виду кредитну картку отримав позичальник та на яких умовах.

В матеріалах справи також міститься підписаний 03 квітня 2018 року відповідачем ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту про надання інформації, який містить такі розділи: 1. Інформація про контактні дані кредитодавця; 2. Інформація та контактні дані кредитного посередника: 3. Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; 4. Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; 5. Порядок повернення кредиту; 6. Додаткова інформація; 7. Інші важливі правові аспекти.

При цьому найменування розділу 3 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» свідчать про те, що споживачу пропонуються певні умови на його розсуд, а він має визначитись, які його влаштовують для подальшого укладення договору.

На це вказує також зазначення у розділі 7 «Інші важливі правові аспекти» про те, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Разом з тим, із наданої позивачем копії виписки по рахунку вбачається, що відповідач фактично отримав у банку кредитні кошти, якими активно користувався, неодноразово кошти погашалися ним особисто. Жодних заперечень щодо розміру заборгованості по тілу кредиту відповідач суду не надав (а. с. 6-9).

Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду про те, що роздруківка із сайту банку не може бути належним доказом по справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони договору - банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи. Такий правовий висновок зроблено у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Крім того, у своїй позовній заяві банк посилався на те, що сторони при укладенні кредитного договору керувались нормами частини 1 статті 634 ЦК України.

Колегія суддів уважає, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з цим позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена для кредитного договору.

Зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду ( частина четверта статті 263 ЦПК України).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, а саме, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді