Провадження № 2/643/4667/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021

21 грудня 2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 17 378,80 грн та судові витрати в розмірі 2270,00 грн.

Обґрунтовуючи вимоги позову, представник позивача зазначив, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір № DN2YNN00000002 від 11.09.2008. Згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредит у розмірі 10 000,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свій обов`язок щодо надання коштів виконав у повному обсязі, відповідач в свою чергу належним чином зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість. 26.06.2013 позивач звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2013 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 44 687,32 грн, яка була нарахована станом на 29.04.2013. Винесення рішення судом, на думку позивача, не свідчить про припинення договірних правовідносин. З відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2013. За період з 27.06.2013 по 01.06.2021 відповідач має заборгованість у розмірі 17 378,80 грн, яка складається з: 15 426,94 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1 951,86 грн - 3% річних від простроченої суми. Зазначену заборгованість позивач просить стягнути з відповідача на свою користь разом із судовими витратами.

Ухвалою судді визначено вказану справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено.

Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DN2YNN00000002 від 11.09.2008, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 10 000,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № DN2YNN00000002 від 11.09.2008 Банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні кошти.

Відповідач свої зобов`язання за Договором № DN2YNN00000002 від 11.09.2008 належним чином не виконував, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2013 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором № DN2YNN00000002 від 11.09.2008 у розмірі 44 687,32 грн, яка була нарахована станом на 29.04.2013.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованості за вказаним Договором за період прострочення грошового зобов`язання з 27.06.2013 по 01.06.2021, відповідач має заборгованість у розмірі 17 378,80 грн, яка складається з: 15 426,94 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1 951,86 грн - 3% річних від простроченої суми.

Статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки ( ст. 623 Цивільного кодексу України)

Наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 також викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Позивач скористався правом звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, звернувшись у 2013 році до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, вимоги якого задоволено рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2013.

З ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 Цивільного кодексу України.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Розрахунок індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 3% річних від простроченої суми міститься в матеріалах справи та є обґрунтованим.

Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося зі зверненням до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, та з цього часу інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а також аналізуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2270,00 грн.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 274 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», , рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299, заборгованість за кредитним договором № DN2YNN00000002 від 11.09.2008 за період з 27.06.2013 по 01.06.2021 у розмірі 17 378 (сімнадцять тисяч триста сімдесят вісім) гривень 80 копійок, яка складається з: 15 426,94 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1 951,86 грн - 3% річних від простроченої суми.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», , рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299, судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Сугачова