Справа № 185/8669/20
Провадження № 2/185/1086/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року Павлоградский міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря судового засідання Мінарської О.А., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила суд розділити квартиру АДРЕСА_1 яка є їх спільною сумісною власністю, визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що з 27.12.2014 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. 28.01.2016 року ними за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу був оформлений на відповідача. З серпня 2020 року між ними припинені шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Згоди на добровільний розподіл майна з відповідачем не досягнуто, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги посилаючись на доводи викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні відзиву на позов не надав, позов не визнав, пояснив що квартира була придбана його батьками.

Вислухав сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4).

В судовому засіданні було встановлено, що з 27.12.2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. (а.с. 4)

В період шлюбу, а саме 28.01.2016 року між ТОВ «Ключове рішення» та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу відповідно до якого, ТОВ «Ключове рішення» передало у власність ОСОБА_2 , а останній прийняв та оплатив квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчено 28.01.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. та зареєстровано в реєстрі № 38. (а.с. 8,9)

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_1 зазначено ОСОБА_2 (а.с. 10)

Оскільки у сторін про справі є наявним спір щодо вказаного майна, то суд приходить до висновку, що вимоги про необхідність поділу майна за своєю правовою природою є обґрунтованими та підлягають розгляду в судовому порядку.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведене, суд доходить висновку що спірна квартира за адресою : АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

В силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності.

Згідност. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна,що належить їм на праві спільної сумісної власності,незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Із матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 складається із: 1- передня; 2 - санвузол; 3 - кухня; 4 - житлова кімната; 5 - балкон; загальна площа 43,2 кв.м, житлова площа 26,4 кв.м. (а.с. 8-9).

Виходячи з цих положень чинного законодавства, правовий режим спільної сумісної власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною сумісною власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 та 1 ст. 364 ЦК України, кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України. За неможливістю такого виділу у зв`язку з неподільністю речі (ч. 2 ст. 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки.

В даному випадку доказів можливості поділу вказаного спірного об`єкту нерухомого майна в натурі суду сторонами не надано.

Частиною 1 статті 179 ЦК України встановлено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Частиною 2 статті 183 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Приймаючи до уваги викладене, та виходячи з аналізу зазначених норм у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 358 ЦК України, право співвласника на виділ частки із спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому для отримання такої компенсації необхідною умовою є відповідне волевиявлення співвласника. Відповідно до ч. 5 ст. 71 Сімейного кодексу України присудження одному із подружжя грошової компенсації можливо за умови попереднього внесення одним з подружжя відповідної суми на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України в пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11 роз`яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Суд зауважує, що у разі не вчинення дій щодо сплати грошової компенсації, а також не вчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності.

В даному випадку сторони волевиявлення щодо отримання грошової компенсації не висловлювали, позивач у позові та представник позивача в судовому засіданні наполягали на визначенні ідеальних часток у праві власності на спірне майно.

Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В даному випадку у суду відсутні правові підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя у спільному майні.

Доводи відповідача щодо того, що спільна квартира була придбана його батьками не доведені жодними належними, достатніми та допустимими доказами.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведені фактичні обставини справи та вимоги матеріального закону, суд доходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, поділу нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на 1/2 частину такої квартири за кожною із сторін.

Запропонований позивачем порядок поділу спільного майна подружжя суд вважає законним та справедливим, оскільки поділ спірного майна у такий спосіб не суперечить закону і не порушує права кожного з подружжя на отримання однакової частки у спільному майні.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 81, 82, 90, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя - задовольнити.

Поділити нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності наступним чином:

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1406 (одна тисяча чотириста шість) гривень 30 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повний текст рішення суду складено 22 лютого 2021 року.

Учасники справи:

Позивач : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Суддя С. Г. Юдіна