Справа № 461/5067/20 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/2511/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м.Львів

Справа № 461/5067/20

Провадження № 22ц/811/2511/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Савуляка Р.В., Шандри М.М.

секретар Іванова О.О.

з участю: Буковинського Т.Й.

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк»

на рішення Галицького районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 28 липня 2020 року у складі судді Юрківа О.Р.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним та повернення зайво сплачених коштів,-

встановив:

26 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася з цим позовом. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 22 лютого 2019 року між нею ( ОСОБА_1 ) та АТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір №Z06.00109.004949503. За умовами цього договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 119 999 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Згідно із п. п. 1.3., 1.4. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує змінювану процентну ставку в розмірі 21,9% річних від залишкової суми кредиту. Відповідно до п. 1.11. кредитного договору за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме: зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення CMC- повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу на погашення заборгованості за кредитом тощо;надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Зазначає, що згідно відомостей в графі 7.4 таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит п. 6.1. кредитного договору плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 200 345, 52 грн., яку згідно п. 2.1., 6.1. кредитного договору вона ( ОСОБА_1 ) повинна сплачувати на транзитний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у банку в період з 22 березня 2019 року по 22 лютого 2024 року 60 (шістдесятьма) щомісячними внесками включно до 22 дня /числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Згідно п. 5.7. кредитного договору реальна річна процента ставка за кредитним договором складає 103,76625062 % річних, а загальна вартість кредиту для споживача за весь строку користування кредитом становить 412 463, 25 грн. Зазначає, що після укладення кредитного договору їй стало відомо, що встановлена банком у кредитному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою умовою договору та повинна надаватися на безоплатній основі. Також банк здійснив неправильне нарахування процентів по кредиту, а тому є всі підстави для визнання кредитного договору частково недійсним та повернення банком зайво сплачених нею (позивачем) коштів. Вважає, що умови кредитного договору, які передбачають плату за обслуговування кредитної заборгованості, призводять до істотного дисбалансу інтересів сторін. З виписки по особових рахунках відповідача з 22 лютого 2019 року по 4 червня 2020 року їй (позивачу) видано шляхом зарахування на її поточний рахунок № НОМЕР_2 кредит у розмірі 109 588,13 грн., а різницю в сумі 10 410,87 грн. зараховано як оплату страхового платежу по договору добровільного страхування життя №Z06.00109.004949503 від 22 лютого 2019 року. Стверджує, що при видачі кредиту через касу банку відповідач незаконно стягнув з неї 2 145, 96 грн. плати за видачу готівки з поточного рахунку № НОМЕР_3 та фактично видав кредит у розмірі 107 298 грн. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Плата в розмірі 2 145, 96 грн. є недійсною умовою договору та підлягає поверненню. Стверджує, що за період з 22 лютого 2019 року по 20 лютого 2020 року нею сплачено 10 платежів по кредиту на загальну суму 183 210 грн., з яких 52 164.98 грн. відповідач зарахував тільки в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту. Вважає, що зобов`язання по кредитному договору є припиненим у зв`язку з достроковим виконанням зобов`язання по кредиту. Просить позовні вимоги задовольнити, визнати недійсними положення пунктів 1.1., 1.11. та пункту 6.1. кредитного договору №Z06.00109.004949503 від 22 лютого 2019 pоку, стягнути на її користь внесену плату за обслуговування кредитної заборгованості, визнати зобов`язання перед банком припиненими у зв`язку з достроковим виконанням договору.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 липня 2020 року позов задоволено.

Ухвалено визнати недійсними пункти 1.1., 1.11., 6.1. кредитного договору №Z06.00109.004949503 від 22 лютого 2019 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених ОСОБА_1 за кредитним договором №Z06.00109.004949503 від 22 лютого 2019 року, з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу по кредитного договору №Z06.00109.004949503 від 22 лютого 2019 року, а надлишок сплачених коштів повернути ОСОБА_1 .

Визнано недійсним стягнуту АТ «Ідея Банк» з ОСОБА_1 плату за видачу готівки (кредиту) з поточного рахунку в національній валюті № НОМЕР_3 за період 22 лютого 2019 року в розмірі 2 145,96 грн.

Стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 зайво сплачені кошти по кредитному договору №Z06.00109.004949503 від 22 лютого 2019 року в розмірі 42 568, 02 грн.

Визнано зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ «Ідея Банк» за кредитним договором №Z06.00109.004949503 від 22 лютого 2019 року припиненим у зв`язку із достроковим виконанням договору.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржує АТ «Ідея Банк». Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові.Вказує, що позивач має можливість отримати безоплатну інформацію щодо свого кредиту лише 1 раз на місяць і за умови звернення до банку з такою вимогою. В такому випадку банк зобов`язаний надати безоплатну інформацію. Згідно з п.8 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Стверджує, що така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. В апеляційній скарзі посилаться на п.6 ч. 1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року. Зазначає, що для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До таких включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Відповідно до п.4 Паспорта споживчого кредиту додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування» також передбачено платежі за додаткові та супутні послуги. Стверджує, що банк на виконання вимог закону, правомірно зазначив плату за обслуговування кредиту. Вказує, що 22 лютого 2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладена угода № С-109-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти. У відповідності до п.1 угоди банком відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 . ОСОБА_2 ознайомилася з тарифами банку на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб шляхом підписання цих тарифів. Згідно з п. 2.3.1. з ОСОБА_1 знято 2145,96 грн. в якості оплати 2% за отримання готівки з суми 107 298 грн.

28 січня 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що 22 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір №Z06.00109.004949503. Відповідно до п.1.1. цього договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 119 999 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору.

Згідно із пунктом 1.2. кредитного договору банк надає кредит у день його підписання строком на 60 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника.

Відповідно до пунктів 1.3. 1.4. цього договору за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49 % (маржа банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5 %, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 21,99 %.

Згідно із п. 1.11. кредитного договору за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункамх позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме: зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення CMC- повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника;опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіка щомісячних платежів за кредитним договором.

Пунктом 2.1. кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках включно до 22 дня/числа кожного місяця, згідно графіка щомісячних платежів. Платежі здійснюються на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в банку, МФО 336310, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; для сплати штрафних санкцій (пені) згідно з пунктом 3.3.1. цього договору; для погашення іншої заборгованості (в тому числі дострокове погашення заборгованості за кредитом).

Згідно із пунктом 5.1. кредитного договору позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди вручено йому банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Пунктом 5.2. кредитного договору передбачено, що цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

У пункті 5.7. кредитного договору зазначено, що згідно із Законом України «Про споживче кредитування» реальна річна ставка становить 103,76625062 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладення договору складає 412 463,25 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань, відповідно до пункту 2.1 цього договору та за дії процентної ставки, вказаної в пункті 1.4. договору.

Згідно із пунктом 1.11. кредитного договору від 22 лютого 2019 року ОСОБА_1 встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме: зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення CMC-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв' язку тощо.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-3, 5,6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 1 статті 207 цього Кодексу недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК Українисаме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Судом встановлено, що відповідач у кредитному договорі Z06.00109.004949503 від 22 лютого 2019 року встановив щомісячну плату за надання інформації з приводу виконання кредитного договору, а саме: надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення CMC; повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника;опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Встановлення у оспорюваних положеннях кредитного договору оплати послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору суперечить Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними.

Відповідно до ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінюватим умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати комісію банку в момент укладення договору не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідність вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Встановлено, що позивач сплачувала кошти за обслуговування кредитної заборгованості.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про зобов`язанняи відповідача провести перерахунок здійснених з часу укладення договорів платежів та зарахувати сплачену позивачем суму в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору № Z06.00109.004949503 від 22 лютого 2019 року, та повернути сплачену позивачем плату за обслуговування кредитної лінії.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

З виписки по особових рахунках за період з 22 лютого 2019 року по 4 червня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 надано кредит, шляхом зарахування на її поточний рахунок № НОМЕР_2 коштів у розмірі 109 588,13 грн., 10 410,87 грн. зараховано як оплату страхового платежу по договору добровільного страхування життя №Z06.00109.004949503 від 22 лютого 2019 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.20 Закону України «Про споживче кредитування» договір страхування життя відноситься до супутньої послуги, за яку банк може отримати лише одноразову плату або споживач її сплачує за власний рахунок.

Згідно із ч. 2 ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом не включаються платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.

Встановлено, що відповідач не має права нараховувати на суму страхового платежу проценти по кредитному договору, оскільки договір страхування є супутньою послугою. Ці кошти позивач не отримувала та ними не користувалась.

Позивач посилалася на те, що при видачі кредиту через касу банку відповідач незаконно стягнув з неї 2 145, 96 грн. за видачу готівки з поточного рахунку № НОМЕР_3 та фактично видав кредит у розмірі 107 298 грн., що стверджується меморіальним ордером №49823337 та заявою про видачу готівки №4982336 від 22 лютого 2019 року.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

На підставі встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що плата в розмірі 2 145, 96 грн. за видачу кредиту є недійсною умовою договору і ці кошти підлягають поверненню позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 22 лютого 2019 року по 20 лютого 2020 року позивачем сплачено десять платежів по кредиту на загальну суму 183 210 грн., з яких 52 164, 98 грн. відповідач зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту.

Згідно із п.5.2. кредитного договору договір діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до п. 3.2.2. кредитного договору позичальник має право достроково повернути всю суму кредиту або її частину.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Встановлено, що для повного дострокового виконання зобов`язань по кредитному договору станом на 22 лютого 2020 року ОСОБА_1 повинна сплатити 142 787, 94 грн. з яких: 119 999 грн. кредиту (суму позики) та 22 788,94 грн. процентів за 12 місяців користування кредитом, що вбачається з графіка щомісячних платежів.

Встановлено, що зобов`язання по кредитному договору є припиненим у зв`язку з достроковим виконанням зобов`язання по кредиту. Позивачем на 20 лютого 2020 року по кредитному договору сплачено 183 210 грн. Відповідачу необхідно повернути позивачу 40 422,06 грн.

Позивач належним чином підтвердила витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги. Заява про зменшення розміру таких витрат не подана. Позивачем подано відповідно до вимог ЦПК України попередній розрахунок суми судових витрат.

Розмір судових витрат судом першої інстанції проведено у відповідності з вимогами статтей 133, 137, 141 ЦПК України.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді