КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/2245/21 головуючий у суді І інстанції: Галаган В.І.
провадження №22-ц/824/8506/2021 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від18 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінської Катерини Михайлівни, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування постанови та акту про передачі майна стягувачу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінської Катерини Михайлівни, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування постанови та акту про передачі майна стягувачу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою державного виконавця від 03.05.2017 року об`єднано два виконавчі провадження, відкриті з примусового виконання виконавчих листів Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості на суму 75687,92 грн. та на суму 15210,66 грн., та присвоєно номер виконавчого провадження ВП № 3211063. Копії постанов про відкриття виконавчих проваджень рекомендованою кореспонденцією позивачу надіслано не було. 06.11.2017 року державним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності для надання звіту про оцінку арештованого майна, а саме: Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . При цьому у постанові державний виконавець посилається на Акт опису і арешту майна від 18.03.2013 року, у якому відсутні дані про описане майно. Разом з тим, 19.03.2018 року ТОВ «Приватна експертна служба» було складено Висновок про вартість нерухомого майна, в якому зазначила, що вартість Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 становить 297 910,00 грн.

Однак, позивач вважає оцінку такою, що не в повній мірі відповідає вимогам Національних стандартів № 1, зокрема п.п. 11-16, 35-38, 47-49, 51-53, 56, тому неможливо встановити, чи відповідає вказана ціна квартири дійсній ринковій вартості квартири. У зв`язку із неможливістю реалізації на прилюдних торгах арештованого майна, на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 21.12.2018 року державним виконавцем прийнято постанову про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу. Разом з тим, позивач вважає, що державним виконавцем допущено порушення Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавець в ході виконавчого провадження не вчинив дії для виявлення іншого майна або коштів на рахунках, на які можливо звернути стягнення, а одразу звернув стягнення на нерухоме майно, яке є єдиним житлом позивача, тому останній вимушений звернутись з даним позовом до суду.

З урахуванням вищезазначеного позивач просив визнати незаконними та скасувати постанову та Акт старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінської К.М. про передачу майна стягувачу від 21 грудня 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 32110263, а також стягнути з відповідача Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь позивача судовий збір.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від18 березня 2021 року задоволено позов. Визнано незаконними та скасовано постанову та Акт старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінської К.М. про передачу майна стягувачу від 21 грудня 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 32110263 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми коштів. Виіршено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просив застосувати строки позовної давності та рішеннясуду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що розгляд вищевказаної справи необхідно було проводити за правилами загального позовного провадження оскільки справа не є малозначною, а також, що позивач не надав актуальної оцінки майна, щодо якого ведеться спір, станом на 2018 рік вартість частини квартири становила 297910 грн., відповідно до Звіту про оцінку майна, проведеного на замовлення виконавчої служби (аркуш судової справи 18).

Зазначає, що на момент винесення рішення суду, квартира відповідачем уже відчужена, тому в разі скасування постанови та акту, треті особи (нові власники квартири) будуть позбавлені права власності. Також, відповідачем перераховано у виконавчу службу різницю коштів в розмірі 118 000 грн., так як вартість переданої йому частки квартири була більшою за суму боргу, а скасувавши постанову і акти, відповідач не лише позбавляється права власності на квартиру, а й 118 000 грн., які вже були перераховані в Державний бюджет.

Вважає, що позивач свідомо ввів суд в оману, надавши лише частину документів виконавчого провадження, мотивуючи тим, що не знав і не брав участі у виконавчих діях, оскільки 26.11.2020 (а позов був поданий через два місяці - 22.01.2021) представник позивача ОСОБА_3 ознайомлювалася із матеріалами виконавчого провадження (копія заяви додається). Тобто, всі матеріали виконавчого провадження у позивача та його представника були, жодних перешкод у їх отриманні у них не було.

Звернути увагу на те, що стан внутрішнього оздоблення квартири не впливає суттєво на її вартість, адже оцінюється внутрішня конструкція житла без меблів, устаткування, побутової техніки. Крім того, у оцінювача була довідка з БТІ та технічний паспорт квартири, позивач не надав суду докази того, що квартира перебувала в якомусь іншому стані, ніж припустив оцінювач та не надав доказів того, що вартість оцінки перебільшена або занижена.

Посилаєть на правові висновки Великої Палата Верховного Суду, в яких підтримано правовий висновок Верховного Суду України, сформульований у постановах від 25 листопада 2015 року (провадження № 6-1749цс15), від 29 червня 2016 року (провадження № 6-370цс16), від 6 липня 2016 року (провадження № 6-3174цс15), від 12 жовтня 2016 року (справа № 369/5994/14-ц), а також від 29 листопада 2017 року (справа № 668/5633/14-ц).

Вважає, що проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, і доведення такого порушення прав покладається на особу, яка оспорює прилюдні торги. Суд першої інстанції не врахував, що скасувавши постанову та акт, і позбавляючи в результаті права власності на 1/2 частки квартири Відповідача, він також повинен був зазначити в рішенні про повернення з Державного бюджету перерахованих Відповідачем коштів в розмірі 117404,42 грн., так як вони фактично були доплачені за вартість квартири, яка перевищувала суму боргу. Завертає увагу суду на те, що судом першої інстанції без жодних доказів визнано доведеним той факт, що державні виконавці перед реалізацією майна боржника, не перевірили наявність коштів чи заробітної плати, іншого майна, і реалізували єдине майно боржника, в якому він проживав. Однак, такі твердження не відповідають дійсності, адже в період 2012 - 2017 років було три різних виконавчих провадження відносно ОСОБА_2 , а в подальшому, в період зведеного провадження 2017-2018 року, різними державними виконавцями було отримано достатньо інформації про майновий та фінансовий стан боржника.

Щодо строків позовної давності зазначає, що позивач дізнався про результати визначення вартості оцінки майна та наступну його реалізацію у квітні 2018 року, що підтверджується поштовою квитанцією від 02.04.2018 про надіслання ОСОБА_2 рекомендованим листом повідомлення про результати визначення вартості квартири. Отже, строк позовної давності на подання позову про стягнення заборгованості закінчується у червні 2018 року, а позовна заява подана 22.01.2021, тобто з пропущенням строків позовної давності більше, ніж на 2,5 роки.

Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав пояснення до апеляційної скаргу, у якому просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

Інші учасники справи відзивів на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що наявні правові підстав для визнання незаконними та скасування постанови та Акту старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінської К.М. про передачу майна стягувачу від 21 грудня 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 32110263, оскільки відповідачами не надано суду жодних доказів вчинення державним виконавцем всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій, спрямованих на виконання рішення суду, зокрема, щодо повідомлення позивача про відкриття виконавчого провадження та надання пропозиції добровільного виконання рішень суду, виклику позивача, вчинення виконавчих дій щодо виявлення доходів позивача, коштів на відкритих рахунках у банківських установах, щодо наявності рухомого та/або нерухомого майно, окрім частини квартири, яка є єдиною власністю позивача та постійним його місцем проживання. Крім того, здійснюючи реалізацію частини квартири, яка є єдиним місцем проживання позивача, державним виконавцем не ураховано, що вартість цієї частини квартири значно перевищує суму боргу позивача за виконавчими листами. При цьому відповідачами не надано суду для оцінки акт опису та арешту спірного майна, переданого на реалізацію, відсутні протоколи проведення електронних торгів, а також відсутні докази виконання стягувачем обов`язку перерахування на депозитний рахунок виконавчої служби задля відшкодування позивачу різниці суми коштів між вартістю спірної частини квартири та сумою боргу за виконавчим провадженням, що також є порушенням майнових прав позивача.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 26.05.2015 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 47646495 з примусового виконання виконавчого листа № 755/1864/15-ц Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 15210,06 грн..(а.с. 12-13)

03.05.2017 року державним виконавцем Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві прийнято постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, яким об`єднано у зведене виконавче провадження під номером ВП № 53871124 виконавче провадження ВП № 32110263 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2563/2011 Дніпровського районного суду м. Києва від 23.03.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 75 678,92 грн. із виконавчим провадженням ВП № 47646495 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 15210,06 грн., а також із виконавчим провадженням ВП № 47650550. (а.с. 14-15)

06.11.2017 року у межах зведеного виконавчого провадження ВП № 32110263 державним виконавцем Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві прийнято постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, відповідно до якого 18.03.2013 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна, а саме: на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , фотоматеріали відсутні у зв`язку із відсутністю доступу до квартири, у зв`язку з чим державним виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Приватна експертна служба», який має сертифікат, виданий 22.03.2017 року, виданий Фондом державного майна України (строк дії до 22.03.2020 року), для складення Звіту про оцінку арештованого майна: Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 16-17)

Згідно Звіту про оцінку Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 від 19.03.2018 року, вартість об`єкта оцінки на дату оцінки становить 297910,00 грн. (а.с. 18-19)

В порядку, передбаченому наказом Міністерства юстиції України від 29.06.2016 року № 2831/5 «Про реалізацію арештованого майна» Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 36,0 кв.м., що належить на праві власності боржнику ОСОБА_2 , передано на реалізацію ДП «Сетам».

Згідно протоколу проведення електронних торгів від 07.05.2018 року, складеного ДП «Сетам», який здійснив примусову реалізацію нерухомого майна, перші прилюдні торги по лоту не відбулись, у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів; стартова ціна лоту становила - 297910,00 грн. (а.с. 22)

Згідно протоколу проведення електронних торгів від 29.05.2018 року, складеного ДП «Сетам», який здійснив примусову реалізацію нерухомого майна, другі прилюдні торги по лоту не відбулись, у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів; стартова ціна лоту становила - 253 223,50 грн..(а.с. 23)

Згідно протоколу проведення електронних торгів від 21.06.2018 року, складеного ДП «Сетам», який здійснив примусову реалізацію нерухомого майна, перші прилюдні торги по лоту не відбулись, у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів; стартова ціна лоту становила - 208 573,00 грн..(а.с. 22)

21.11.2018 року стягувачем ОСОБА_1 надано державному виконавцеві заяву про залишення за собою Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , з доплатою різниці суми коштів у розмірі 117 404,42 грн. (а.с. 23)

21.12.2018 року у межах зведеного виконавчого провадження ВП № 32110263 державним виконавцем Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 прийнято постанову про передачу майна, належного боржнику ОСОБА_2 , а саме Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 стягувачу у рахунок погашення боргу стягувану ОСОБА_1 .(а.с. 20-21)

21.12.2018 року державним виконавцем Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві складено Акт державного виконавця, яким Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності боржнику ОСОБА_2 , передано у власність стягувачу ОСОБА_1 , у рахунок погашення боргу по виконавчому листу № 2-2563/2011, виданому Дніпровським районним судом м. Києва 23.03.2012 року про стягнення заборгованості в сумі 75678,92 грн.; виконавчому листу № 755/1864/15-ц виданому Дніпровським районним судом м. Києва 23.03.2012 року про стягнення заборгованості в сумі 15210,06 грн.; виконавчому листу № 755/1864/15-ц виданому Дніпровським районним судом м. Києва 23.03.2012 року про стягнення заборгованості в сумі 243,60 грн. (а.с. 23-24)

15.01.2019 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори видано Лук`янову Валерію Володимировичу Свідоцтво про право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 25)

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), так і інші юридичні факти (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З огляду на приписи статей 32, 52 Закону заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом (частина перша статті 62 Закону) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Послідовно дотримуючись висновку, наведеного в постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року (справа № 6-116цс12), Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.

Разом з тим Закон допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (частина шоста статті 62 Закону).

Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 62 Закону). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 62 Закону).

З огляду на зазначене, передбачена статтею 62 Закону процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Однак, за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можуть бути ототожнені з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний виконавець також складає акт.

Разом з тим, частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки позивач в обгрунтування позовних вимог посилався на порушення державним виконавцем процедури виконання рішення, що фактично свідчить про оскардженя дій державного виконавця. Однак, у справі, яка переглядається, вбачається наявність спору про цивільне право, оскільки нерухоме майно вже було передано стягувачеві, який оформив право власності на майно.

Суд першої інстанції також прийшов до помилкового висновку, що здійснюючи реалізацію частини квартири, яка є єдиним місцем проживання позивача, державним виконавцем не ураховано, що вартість цієї частини квартири значно перевищує суму боргу позивача за виконавчими листами.

При цьому відповідачами не надано суду для оцінки акт опису та арешту спірного майна, переданого на реалізацію, відсутні протоколи проведення електронних торгів, а також відсутні докази виконання стягувачем обов`язку перерахування на депозитний рахунок виконавчої служби задля відшкодування позивачу різниці суми коштів між вартістю спірної частини квартири та сумою боргу за виконавчим провадженням, що також є порушенням майнових прав позивача, оскільки в матералах справи наявні докази про перерахування стягувачем різниці вартості переданого майна, також докази наявності у боржника у власності 1/6 частини квартири, акт опису та арешту спірного майна, які суд апеляційної інстанції примає, оскільки судом першої інстанції в порушення ч.4 ст.274 ЦПК України розглянуто справу, як молозачну.(Постанова ВС від 29 жовтня 2020року у справі №200/6831/18)

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не наведено порушеня його прав при передачі майна стягувачу, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові та немайнові права позивача не було порушено відповідачем. Тобто при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що відповідно до положень ст. ст. 203, 215 ЦК України позивачем не доведено порушення його прав та інтересів.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від18 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_4 ) судові витрати у розмірі 1362,00 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «09» червня 2021 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіО.І. Сліпченко
Д.Р. Гаращенко