РІШЕННЯ

іменем України

08 червня 2021 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретар судового засідання - Запорожець М. Б.,

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Браславська О. А.,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Стеценко В. М.,

третя особа - Служба у справах дітей Лебединської міської територіальної громади Сумської області, представник третьої особи ОСОБА_3 ,

третя особа - Служба у справах дітей Зміївської міської ради Харківської області,

представник третьої особи - ОСОБА_4 ,

третя особа - Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, представник третьої особи - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини й повернення її за попереднім місцем проживання та про визначення місця проживання дитини з матір`ю, треті особи: Служба у справах дітей Лебединської міської територіальної громади Сумської області; Служба у справах дітей Зміївської міської ради Харківської області; Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 з наступними вимогами: постановити рішення про негайне відібрання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_2 чи інших осіб, які незаконно утримують дитину, і повернення її за попереднім місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; визначити місце проживання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею, його матір`ю; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати (сплачений судовий збір, вартість судових експертиз, вартість правової допомоги).

На обґрунтування позову зазначила, що з 26.09.2009 по 28.02.2017 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час зареєстрованого шлюбу у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу їхній син ОСОБА_7 залишився проживати з нею. Між нею та відповідачем не існувало спору щодо проживання їхнього сина разом з нею.

Їхній з відповідачем син ОСОБА_7 має зареєстроване місце проживання разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 навчається в Слобожанському ліцеї № 1 Зміївської районної ради Харківської області у 3-А класі. Також, син перебуває на обліку у лікаря, який надає первинну медичну допомогу в Комунальному некомерційному підприємстві "Зміївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Зміївської районної ради Харківської області.

Після розірвання шлюбу відповідач постійно надавав допомогу на утримання сина, спілкувався з ним. Батьки відповідача, які орендували квартиру в смт Слобожанське, постійно їй допомагали у догляді за дитиною, коли вона була на роботі.

У вересні 2019 року було прийнято рішення, яке вона узгоджувала з батьками відповідача та зі своєю матір`ю, про її поїздку на роботу за кордон. Дитина на цей період залишилася у батьків відповідача. Під час перебування за кордоном вона кожен день підтримувала зв`язок з сином та свекрухою. Вона ділилася з нею своїми хвилюваннями та поглядами, що дитина може від неї віддалитися. Мати відповідача її запевняла в тому, що колись, коли в неї була можливість поїхати за кордон, вона не використала її, і тепер шкодує про це. Тому дуже радила їй поїхати покращити своє життя.

Коли прийшов час повернутися з-за кордону, припав карантин. Вона пробула два тижні самоізоляції. За цей період самоізоляції телефонувала до сина кожного дня. А останнього тижня їй дозволили розмовляти через балкон четвертого поверху, де знаходився її син. Потім вони попросили її посидіти ще деякий час, бо дуже хвилювалися, що вірус може проявитися протягом п`яти тижнів, на що вона не погодилася, бо в неї вже не було терпіння, вона дуже хотіла до сина і просила віддати їй його негайно.

На це батьки відповідача їй відповіли, що ОСОБА_7 вночі проснувся і плакав, казав, що не хоче йти до неї, боїться і не любить її. Для неї це був шок, тому що вона бачила дитину і спілкувалась з ним по телефону, і нічого подібного не відчула від нього. Вона вимагала привести дитину негайно. Тоді вони відповіли, що дитину приведуть через три дні, і вона погодилась.

Однак, 14.04.2020 близько 20:00 години батьки відповідача без її згоди та відома вивезли її сина ОСОБА_7 до м. Лебедин Сумської області. Коли настав час повернути дитину, їй зателефонував відповідач і сказав, що він вивіз ОСОБА_7 до м. Лебедин Сумської області без її згоди, дитині там буде краще і, що дитина її боїться. Вона благала негайно повернути дитину. Він сказав, що зробить це тільки тоді, коли захоче дитина. На її прохання поспілкуватися з дитиною на протязі цілого місяця їй було відмовлено. З його боку були повідомлення раз у три дні, що у ОСОБА_7 все добре. Він вважав, що для матері цього буде досить.

Вона почала діяти: звернулася до поліції, соціальної служби, були опитані сусіди його батьків, які зазначили, що бачили як 14.04.2020 після 20:00 години під`їхала червона "Жигулі" без відповідача. В цю машину вони завантажили багато речей. Сусіди розповіли свої підозри, що дитина була ними викрадена. Також вони висловили свою думку щодо психологічного стану її сина ОСОБА_7 . Їй було прикро і болісно чути, що її дитину водять скрізь за руку, що з дитини зробили інваліда (в емоційному стані). Практично не бачили в нього друзів, що дитина якась залякана. Також їй сказали, що свекруха поливала її "брудом" і не збиралась їй віддавити сина.

Тоді вона прийняла рішення поїхати в Лебедин. На свою підтримку вона взяла з собою свою матір, знайому жінку і двох молодих людей. Коли вони приїхали за адресою, вони розуміли, що їх ніхто не впустить до квартири і прийняли рішення прослідкувати, коли хтось вийде з квартири. На цей момент вийшов дідусь (свекор), за яким вони пішли, щоб зайти до них в квартиру. Вчинився страшений опір. Їй все-таки вдалося забігти в квартиру і побачити дитину, яка, зрозуміло, була вже налякана. Діалог з дитиною був важкий. Дитина як "їжак" сторонилася її. Крім того, була викликана поліція, служба у справах сім`ї та молоді, психолог. Окремо з кожним була проведена бесіда і складені протоколи. З дитиною спілкувався психолог, який визначив, що дитина любить маму і тата. Але наразі дитина залякана і їй потрібен час.

Як мати вона дуже шкодує за цю страшну ситуацію, яка налякала її сина. Але в неї не було іншого виходу, як побачити його і впевнитися що з ним все гаразд. Вважала, що небажання сина бачити і спілкуватися з нею це цілком провина відповідача та його батьків.

Відповідач категорично заперечує повернути їй сина та вирішувати питання мирним шляхом. Він самочинно, без її згоди, змінивши місце проживання малолітньої дитини, не звертається до суду з позовом про визначення місця проживання їхнього сина.

Зазначені обставини свідчать, що на цей час між ними виник спір щодо визначення місця проживання їхньої дитини, щоб уникнути в подальшому самочинної зміни його місця проживання, а тому разом з позовною вимогою про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання вона змушена, окрім вимог про повернення дитини, також звертатися до суду з позовною вимогою про визначення місця проживання дитини з нею.

Її позбавили будь якої можливості спілкуватися з сином. Самочинно, незаконно змінивши місце проживання сина на іншу область, відповідач ще й позбавляє її можливості бачити свою дитину.

Відповідач написав їй листа, в якому звинувачує її в тому що сталося і наполягає, що він забрав собі сина тільки з огляду на захист інтересів дитини; що вона начебто погана мати, яка не вміє виховувати дитину; що син не бажає з нею проживати.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.06.2020 провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання на 17.08.2020.

09.07.2020 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив, у якому викладені заперечення проти позову, мотивовані наступним.

ОСОБА_1 своїми неправдивими твердженнями свідомо вводить суд в оману.

Неправдивим є твердження, що його батьки відповідача без його згоди та відома вивезли його сина ОСОБА_7 до м. Лебедин Сумської області. Насправді, знаючи, що він особисто після роботи (близько 18-ї години 14.04.2020) виїхав на приватному легковому автомобілі за їхнім, спільним з ОСОБА_1 , сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його прохання, його батьки супроводжували дитину без його присутності лише до сел. Безлюдівка Харківської області, оскільки час їх від`їзду із смт Слобожанське був і так достатньо пізнім (21 год. 30 хв.), що дало змогу зекономити близько 2-х годин при подоланні шляху до м. Лебедин. Про перевезення дитини і причини цього рішення він повідомив ОСОБА_1 у телефонній розмові вранці наступного дня, 15.04.2020. До цього ОСОБА_7 шість з половиною місяців постійно проживав з його батьками. Повернення сина до матері в умовах карантину і дистанційного навчання в ліцеї, враховуючи її нездатність належним чином допомогти йому освоїти учбову програму та неврівноваженість, неминуче загрожувало психічному здоров`ю дитини. Оскільки ОСОБА_1 відкинула його компромісні пропозиції, запропоновані їй до цього виходячи з інтересів дитини, він був змушений прийняти зазначене рішення, скориставшись своїм правом на її самозахист, наданим йому, як батькові, ч. 1 ст. 154 СК України.

Під час проживання в смт Слобожанське він влаштувався на непогано оплачувану роботу, з часом характер роботи почав передбачати кілька тижневі відрядження до Сумської області. ОСОБА_7 почав відвідувати дитсадок. Його мати, проживаючи окремо, за повної згоди ОСОБА_1 готувала їжу для їхньої сім`ї безпосередньо у них вдома, виконувала фактично всю хатню роботу за неї, повністю супроводжувала онука у відвідуванні ним дитсадка, вихователі практично не бачили його колишню дружину як матір їхнього сина. До її повернення з роботи, а часто і в її вихідні дні, він у вільний час перебував під повною опікою його батьків. Це повністю задовольняло і інтереси ОСОБА_7 (який уже в той час відчував себе з матір`ю некомфортно). За три роки навчання в ліцеї маму ОСОБА_7 теж практично не бачили (він вже в той час проживав окремо), знали там добре лише бабусю (його матір). ОСОБА_8 , що йому не пощастило з мамою.

Основною причиною їхніх сімейних сварок були, з одного боку, дійсно різні погляди на виховання дитини, а з іншого - завищені фінансові запити ОСОБА_1 , які він не міг у повній мірі задовольняти, хоча всі зароблені гроші залишав їй. Він завжди захищав ОСОБА_7 від необґрунтованих нападів матері на нього, неодноразово сварки завершувались виставлянням його речей з її квартири. До деяких пір від прийняття радикального рішення його стримували лише сльозні прохання сина не йти з дому. Коли терпіти ці знущання вже було несила, він вимушений був прийняти рішення про розлучення, твердо знаючи, що його батьки знаходяться поряд і дитина завжди буде належним чином доглянутою. Хоча рішення суду про їхнє розлучення було ухвалене судом у лютому 2017 року, фактично вони не проживали разом з серпня 2016 року. Після цього у нього з`явилася можливість у спокійній обстановці спілкуватися з сином, приїжджаючи з відряджень до батьків, не витрачаючи часу на сварки в присутності дитини, як було до цього.

Стосунки із жінкою, яка 29.09.2017 стала його дружиною, а згодом і матір`ю нині 9-місячного другого його сина, ОСОБА_9 брата, якого він дуже любить, у нього зав`язалися вже після розлучення з колишньою дружиною. У ОСОБА_1 також була спроба одружитися.

Під час перебування позивачки за кордоном кожен її дзвінок з Угорщини через Viber викликав у дитини переляк, вона не знала, що мамі можна говорити, а що ні, щоб не викликати її роздратування. Аби уникати гніву матері бабуся вимушена була вмовляти його говорити, що він любить маму і сумує за нею. Були випадки, коли вона сварила сина за те, що він, на її погляд, не так як треба розмовляє з мамою.

За два тижні самоізоляції після повернення з Угорщини ОСОБА_1 , хоча і телефонувала його матері можливо і щодня, безпосередньо сина запросила до короткотривалої розмови не більше трьох разів. З її боку не було жодної спроби зв`язатися з ОСОБА_9 через Viber аби мати можливість побачити хоча б обличчя дитини.

За 9 днів, з 06.04.2020 до 14.04.2020, коли ОСОБА_1 мала можливість в умовах жорсткого карантину бачитися з сином хоча б через балкон, вона скористалася такою можливістю лише один раз, на четвертий день, не попередивши його про це завчасно. В результаті ОСОБА_7 , який в цей час разом з дідусем перебував саме на балконі, щоб подихати свіжим повітрям (якщо таке взагалі можливо в екологічно забрудненому через ТЕС смт Слобожанське), побачивши матір здалеку, злякався і стрімголов заскочив до квартири і лише після її дзвінка повернувся на балкон і протягом 5-7 хвилин з великим хвилюванням поспілкувався з нею. Розмова звелася до бажання матері протягом пари днів забрати його додому, на що ОСОБА_7 намагався пояснити матері, що діє карантин і всяке буває. Але вона цього не чула або не хотіла чути.

Його компромісна пропозиція, запропонована декілька разів ОСОБА_1 , враховуючи недостатню, особливо на той час, дослідженість коронавірусу і необхідність продовжувати дистанційне навчання у ліцеї, залишити проживання ОСОБА_7 у його батьків до послаблення карантинних вимог була зустрінута з її боку в притаманній скандальній формі з нецензурною лайкою. До того ж, в перший після завершення двотижневого періоду її самоізоляції день, 06.04.2020, ОСОБА_7 в телефонній розмові особисто сказав матері, що він не хоче повертатися додому, пригадавши їй, як вона раніше доводила його до сліз заняттями з англійської мови, і розуміючи, що його очікує під час освоєння з нею учбової програми з усіх предметів протягом тривалого часу. За його словами вдома на нього очікує "сущий ад". Дійсно, в цей період були випадки, коли він прокидався серед ночі і в істериці говорив, що він боїться матері і не хоче повертатися додому.

Звичайно, при аргументації свого рішення про перевезення ОСОБА_7 разом з його батьками до м. Лебедина в телефонній розмові з ОСОБА_1 вранці 15.04.2020 він апелював саме до цих факторів і сказав, що своїми діями вона не залишила йому жодного вибору, розуміючи, що очікує дитину в цих умовах вдома, а не банально пояснював, як вона пише, що в м. Лебедині їй буде краще. Він жодного разу не відмовляв їй у спілкуванні з сином, при її кожному телефонному дзвінку запитуючи його чи буде він розмовляти з мамою, але вмовити його зробити це так і не вдалося. Матері він кожного разу говорив, що дитина поки психологічно не готова до спілкування і треба надати їй певний час, щоразу наражаючись на нецензурну лайку з її боку, на підтвердження чого маються аудіозаписи телефонних дзвінків. А щодо повідомлень раз на три дні про те, що у ОСОБА_7 все добре, він вважав за необхідне тримати її в курсі під час тривалої відсутності дзвінків з її боку, на підтвердження цього маються скриншоти таких повідомлень.

Вважав, що його дії жодним чином не суперечили чинному законодавству, він рятував дитину від неминучого психічного зриву, з речей було взято з собою підручники і зошити ОСОБА_7 для дистанційних занять, з особистих речей - найнеобхідніше.

З 31.05.2020 для створення належних умов для проживання його родини ним орендовано 3-кімнатний приватний газифікований житловий будинок, загальною площею 70 кв.м і 2-кімнатним флігелем загальною площею 24 кв. м з пічним опаленням, придатним після відповідного ремонту для проживання, за адресою: АДРЕСА_2 .

Переважно він проживає у цьому будинку разом з ОСОБА_9 і своїми батьками. Його теперішня дружина разом з сином продовжують від початку карантину проживати разом з її батьками в с. Червленому Лебединського району з наступних причин: в Україні продовжено карантин; налякана подіями 19.05.2020 вона турбується за безпеку власної дитини, не знаючи чого можна очікувати від ОСОБА_1 ; певний час ще буде тривати ремонт в інших житлових кімнатах та приміщеннях будинку.

23.06.2020 вже за новою адресою приїжджали представники Лебединського ВП, які відмовились належним чином назвати себе і чітко сформулювати мету приїзду, придумуючи не дуже правдиву версію. Ймовірно, це були ті недобросовісні працівники поліції, які разом зі своїми колегами із Зміївщини Харківської області допомогли ОСОБА_1 у неофіційний спосіб з`ясувати його попередню адресу у м. Лебедині.

В результаті всіх цих подій ОСОБА_7 не може вільно почувати себе, боїться повторення ситуації, його часто стали переслідувати жахливі сни. З послабленням карантинних вимог 10.06.2020 він був змушений звернутися до послуг кваліфікованого практичного психолога з м. Суми для з`ясування причин відмови ОСОБА_7 жити з матір`ю, оцінки його теперішнього складного психологічного стану і поступового виведення з нього. За її висновком рекомендовано вирішити питання доцільності проживання ОСОБА_7 з мамою на її території і визначення в інтересах дитини місця проживання разом з батьком, тобто з ним; визначити єдине місце проживання ОСОБА_7 з відвідуванням єдиної школи; донести до свідомості матері розуміння тієї шкоди, яку вона наносить психофізіологічному розвитку дитини та допомогти їй усвідомлено і відповідально ставитись до виконання материнських обов`язків; знайти можливість створити безпечні умови для зустрічі з біологічною матір`ю на нейтральній території і в присутності батька чи близьких родичів з його боку; пройти курс психокоригуючих занять з дитячим психологом; переглянути умови тривалого перебування з біологічною матір`ю після досягнення дитиною 14-річного віку за умови, що до того часу ОСОБА_7 зможе бачитись з нею в безпечній обстановці і поступово прийме її до свого близького оточення (а. с. 60-72).

13.07.2020 від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій наведено додаткові доводи на обґрунтування позову та спростування доводів відзиву(а. с. 83-87).

17.08.2020 представник третьої особи Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, як органу опіки та піклування, начальник Служби у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області Чиркова С. М. подала заяву, в якій просила слухати справу без представника служби у справах дітей та ухвалити рішення враховуючи інтереси дитини.

17.08.2020 за клопотанням відповідача відкладено підготовче засідання.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.08.2020 за клопотанням відповідача ОСОБА_2 про участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції, підготовче засідання 09.09.2020 вирішено проводити у режимі відеоконференції з Лебединським районним судом Сумської області.

19.08.2020 позивач ОСОБА_1 подала клопотання про призначення у справі судово-психологічної експертизи, від якого в подальшому відмовилася.

09.09.2020 за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Браславської О. А., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Стеценка В. М. вирішено питання підготовчого провадження, після чого вони висловили думку щодо можливості закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на підставі доказів, наданих сторонами та наявних у матеріалах справи.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 09.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.10.2020.

20.10.2020 за клопотанням представника відповідача відкладено судовий розгляд.

25.11.2020 у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному відкладено судовий розгляд.

26.01.2021 судовий розгляд відкладено у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

09.04.2021 в судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог службу у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, за клопотанням представника відповідача відкладено судовий розгляд.

05.05.2021 з метою виклику свідків в судовому засіданні оголошено перерву.

08.06.2021 закінчено розгляд справи по суті.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у заявах по суті. Крім того, обставини, якими обґрунтовується позову, позивач підтвердила будучи допитаною, за її клопотанням, в якості свідка.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_11 позовні вимоги не визнали, просили відмовити у позові.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області Плавун С. Г. вважала, що задоволення позовних вимог відповідатиме інтересам дитини.

Представник третьої особи - Служба у справах дітей Лебединської міської територіальної громади Сумської області Лащенкова Ю. А. просила ухвалити рішення в інтересах дитини.

Вислухавши учасників справи та їх представників, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

На підставі досліджених під час судового розгляду доказів встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.09.2009; мають спільного сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (виданого повторно) серії НОМЕР_1 ; рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14.02.2017 шлюб позивача з відповідачем, зареєстрований 26.09.2009 Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 125, був розірваний (том 1 а. с. 8, 10).

Після розірвання шлюбу та припинення спільного проживання, дитина ОСОБА_6 , за спільною згодою батьків, залишилася проживати з матір`ю.

За відомостями довідки Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, № 1126 від 22.04.2020, Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 04.08.2010 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В., Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації" № 26921323 від 04.08.2010, Витягу з Державного реєстру правочинів № 8845498 від 04.08.2010, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована у власній квартирі АДРЕСА_3 , разом з малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а. с. 14, 17-19).

На підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 09.01.2018 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму, починаючи з 08.11.2017 і до досягнення дитиною повноліття (том 1 а. с. 11-13).

За зареєстрованим місцем проживання в смт. Слобожанське малолітній ОСОБА_6 відвідує навчальний заклад, згідно довідки Слобожанського ліцею № 1 Зміївської районної ради Харківської області, № 20 від 21.05.2020, на час видачі довідки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчався у 3-А класі Слобожанського ліцею (том 1 а. с. 15).

З характеристики, наданої директором Слобожанського ліцею № 1 Зміївської районної ради Харківської області 29.07.2020 на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що ОСОБА_6 зарахований до 1-А класу Слобожанського ліцею № 1 01.09.2017. За час навчання проявив себе як старанний працелюбний учень. Має досягнення високого та достатнього рівня. На уроках переважно розсудливий, не завжди активний. ОСОБА_7 має добрий загальний розвиток, багато читає додаткової літератури, дивиться передачі відповідної вікової категорії. До виконання доручень ставиться відповідально. Завжди із задоволенням та завзяттям бере участь у виховних заходах. Хлопчик підтримує дружні стосунки з однокласниками. Батьки хлопчика приділяють належну увагу вихованню сина. Мати, ОСОБА_1 , відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням та поведінкою сина. Батько, ОСОБА_2 , проживає в іншому місті, але постійно цікавиться успіхами сина у навчанні, тримаючи зв`язок зі своїми батьками. Бабуся, ОСОБА_12 , та дідусь, ОСОБА_13 , постійно контролюють процес навчання та виховання онука, часто консультуються з класним керівником з навчальних питань, активно приймають участь у заходах та проектах класу (том 1 а. с. 139).

З табелю навчальних досягнень учнів ІІ-VІ класів за 2020/2021 навчальний рік учня 4-А класу Слобожанського ліцею № 1 Зміївської районної ради Харківської області ОСОБА_6 вбачається, що він закінчив навчальний рік на відмінно (том 2 а. с. 33).

Згідно декларації № 0001-2Е1Н-А100 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у сімейного лікаря Крейдуна В. П. КНП "Зміївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" Зміївської районної ради Харківської області (том 1 а. с. 16).

Фактично, як вбачається з пояснень сторін, протягом часу з вересня 2019 року до квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 перебувала на заробітках за межами України, а малолітня дитина ОСОБА_6 цей час перебувала під наглядом своїх діда з бабою (батьків відповідача) ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Після повернення ОСОБА_1 в Україну ОСОБА_13 та ОСОБА_12 відмовилися повернути дитину додому за місцем проживання його матері ОСОБА_14 , пояснюючи це небезпекою зараження на коронавірус. В подальшому, 14.04.2020 відповідач ОСОБА_2 , за участі своїх батьків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , без повідомлення про це позивача ОСОБА_1 , вивіз малолітню дитину ОСОБА_6 з смт Слобожанське до м. Лебедин.

15.04.2020 ОСОБА_1 звернулася до Зміївського ВП ГУНП в Харківській області із заявою, в якій просила вжити заходів до її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який мешкає в м. Лебедин Сумської області, та до ОСОБА_12 , яка мешкає в АДРЕСА_4 , які незаконно утримують її сина ОСОБА_6 (том 1 а. с. 20).

З цього часу між сторонами виник спір щодо повернення дитини до матері, з якою раніше було визначено місце проживання дитини за згодою сторін, а також і визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Відомості щодо переписки, телефонних розмов та зустрічей сторін між собою та з державними органами свідчать про наявність у сторін взаємних претензій і проявів неприязні та відсутність порозуміння з приводу визначення місця проживання дитини (том 1 а. с. 23-32, 119, 145, 218-222, том 2 а. с. 65).

Крім зазначених вище, суду надані наступні відомості щодо умов проживання малолітнього ОСОБА_6 у разі визначення його місця проживання разом з матір`ю.

Належність умов для проживання дитини у вказаному житлі, зокрема щодо наявності у дитини свого окремого місця для відпочинку, місця для навчання, іграшок, книжок, доброзичливості стосунків та сімейних традицій, належного виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків, підтверджується відомостями акта обстеження умов проживання, складеного головним спеціалістом ССД РДА Мартиновою О. В., спеціалістом ССД РДА Тершовою А. В., затвердженого начальником служби у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Чирковою С. М. (том 1 а. с. 115).

Спроможність матері ОСОБА_1 щодо матеріального забезпечення, виховання та участі в освітньому процесі дитини підтверджується відомостями щодо наявності у неї повної вищої освіти (том 1 а. с. 21), а також трудової діяльності та отримуваного доходу (том 1 а. с. 22, 49, 50, 115, 138).

Також, за даними акта оцінки потреб сім`ї/особи, № 59-20 від 25.08.2020, та Висновку оцінки потреб сім`ї, № 61-20 від 25.08.2020, складених фахівцями КЗ "Зміївський РЦСССДМ", за місцем проживання сім`ї ОСОБА_1 складних життєвих обставин не виявлено, мати ОСОБА_1 спроможна виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею (том 1 а. с. 128-133).

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в суді надали показання, з яких вбачається, що позивач ОСОБА_1 належно виконує свої обов`язки щодо виховання дитини.

Станом на вересень 2019 року, а також і до квітня 2020 року, відсутні будь-які відомості про існування спору між батьками дитини, чи іншими особами, як щодо участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні, а також і щодо місця проживання дитини з матір`ю з того часу, як батько дитини почав проживати окремо. Ці обставини не заперечувалися сторонами і не підлягають доказуванню.

Будь-які докази, які б містили відомості про наявність обставин, за яких залишення малолітньої дитини за попереднім місцем проживання з матір`ю створюватиме реальну небезпеку для його життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить інтересам дитини, в матеріалах справи відсутні.

Щодо умов проживання малолітньої дитини з батьком суду надано наступні відомості.

З довідки Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області, № 02-18/304 від 09.06.2020, а також довідок, складених депутатом Лебединської міської ради Сумської області Приходько О. В., від 24.06.2020 та 12.10.2020, вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 (том 1 а. с. 39), фактично проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 , разом з ним проживає дружина, двоє дітей та батьки, цю інформацію підтверджують сусіди (том 1 а. с. 77, 91).

Під час вирішення спору суд не бере до уваги висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Лебединської міської ради "Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ", затверджений рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області № 189 від 18.08.2020, про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_2 (том 1 а. с. 112-114), який ґрунтується, зокрема, на відомостях, наявних: в акті обстеження умов проживання дитини з батьком за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а. с. 118); протоколі бесіди з малолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведеної фахівцем з соціальної роботи Лебединського центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді ОСОБА_17 , в присутності батька ОСОБА_2 (том 1 а. с. 117).

Цей висновок на час судового розгляду не відповідає фактичним обставинам справи. Як пояснив відповідач ОСОБА_2 та свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , вони проживають в іншому, орендованому відповідачем, будинку, а дружина відповідача разом з дитиною, проживає в іншому населеному пункті.

Відповідачем надано довідку про психологічне обстеження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складену практичним психологом ОСОБА_18 , в якій зазначено про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком в інтересах дитини (том 1 а. с. 72-75). Однак, фахівцями відділу освіти виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області надано лист № 685 від 17.08.2020 на адресу Служби у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради "Про висновок психолога" у якому, за результатами зустрічі з дитиною, зазначається про відсутність з боку матері, яка важко переживає розлучення з сином, агресивних, образливих дій, та необхідність додаткової професійної психологічної діагностики причини поведінки дитини та спеціальної корекції взаємовідносин матері і сина (том 1 а. с. 120, 121).

Свідок ОСОБА_19 показала про емоційну нестабільність дитини під час зустрічі з матір`ю в парку в м. Лебедин. куди дитина прибула в супроводі батька.

За наявності суперечливих та неповних відомостей щодо психологічного стану малолітнього ОСОБА_6 , який під час судового засідання, перебуваючи в супроводі батька та діда з бабою, за відсутності матері ОСОБА_1 , виявив схвильованість такою мірою, що не зміг висловити своєї думки та відповісти на запитання з приводу спору, що вирішується судом, суд не має можливості врахувати думку дитини щодо того, з ким із батьків він бажає проживати.

Рішення виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області № 156 від 22.07.2020 щодо визначення способу участі матері ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а. с. 140), не містить відомостей, які мають значення для вирішення спору та є неналежним доказом, оскільки на час його прийняття місце проживання дитини з батьком не було визначено у встановленому законом порядку, а адреса, зазначена в цьому рішенні не є актуальною на час вирішення спору.

На підтвердження місця проживання на час судового розгляду відповідачем надано копію договору найму житлового приміщення із правом викупу від 16.12.2020, щодо будинку в АДРЕСА_6 (том 2 а. с. 34-38). Однак, будь-яких доказів того, що представниками органу опіки здійснювалося обстеження умов проживання в цьому будинку та, що органом опіки приймалися будь-які рішення за результатами такого обстеження, суду не надано.

Разом з тим, неодноразова, протягом короткого часу, зміна місця проживання, при цьому, нове місце проживання кожного разу є тимчасовим, свідчить про нестабільність умов проживання, які створені батьком дитини.

Також, немає підстав для висновку, що у дитини виник міцний зв`язок з новою сім`єю свого батька, оскільки за останнім відомим фактичним місцем проживання малолітнього ОСОБА_6 , дружина відповідача та їх спільна дитина не проживають.

Відомості службової характеристики ОСОБА_2 , як офіцера батальйону територіальної оборони Зміївського РВК (том 1 а. с. 216), довідки з місця роботи ОСОБА_2 в НВП "Суми-Синтез" ЛТД № 1 від 09.02.2021 (том 2 а. с. 32) позитивно характеризують відповідача ОСОБА_2 , однак не спростовують доводів позовної заяви щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Що стосується визначення місця проживання дитини з батьком, то з відповідною позовною заявою ОСОБА_2 до суду не звертався.

Відповідно до частин 2, 8-10 статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Кожна дитина, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Положеннями статті 257 Сімейного кодексу України передбачено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до положень статей 160, 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Частиною 1 статті 162 Сімейного кодексу України передбачено, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Згідно статті 171 Сімейного кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

На підставі зазначених вище, досліджених під час судового розгляду доказів, відповідно до положень національного законодавства, міжнародних правових актів та практики Європейського суду з прав людини, виходячи з найкращого забезпечення інтересів дитини, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 може забезпечити за місцем свого проживання турботу про дитину (задоволення її моральних, фізичних та матеріальних потреб; виховання, догляд, годування, лікування, навчання тощо), тобто здійснення комплексу немайнових та майнових обов`язків щодо дитини.

Таким чином, найбільше відповідатиме інтересам малолітньої дитини визначення місця його проживання з матір`ю, за його зареєстрованим місцем проживання, а також місцем навчання та медичного обслуговування.

За таких обставин, виключно в інтересах малолітньої дитини, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом відібрання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у його батька ОСОБА_2 чи будь-яких інших осіб, з якими він фактично може перебувати, і повернення його матері ОСОБА_1 до попереднього місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та визначення місця проживання малолітнього разом з матір`ю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 1 681 грн 60 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 статті 430 ЦПК України, належить допустити негайне виконання рішення в частині відібрання дитини і повернення його матері.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Відібрати дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у його батька ОСОБА_2 чи будь-яких інших осіб і повернути його матері ОСОБА_1 , з якою він проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з його матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 681 (одну тисячу шістсот вісімдесят одну) грн 60 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Допустити негайне виконання рішення в частині відібрання дитини і повернення його матері.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_8 , останнє фактичне місце проживання: АДРЕСА_9 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Третя особа - Служба у справах дітей Лебединської міської територіальної громади Сумської області, місцезнаходження: 42200, м. Лебедин Сумської області, вул. Сумська, 12, .

Третя особа - Служба у справах дітей Зміївської міської ради Харківської області, місцезнаходження: 63404, Харківська область, Чугуївський район, м. Зміїв, вул. Гагаріна, будинок 22, .

Третя особа - Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, місцезнаходження: 63460, Харківська область, Чугуївський район, селище міського типу Слобожанське, вул. Миру, будинок 7, .

Повний текст рішення складено 18.06.2021.

Головуючий: В. В. Овдієнко