Провадження №2/592/387/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді Косолап М.М.,

за участю секретаря судового засідання Панченко Ю.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільній частковій власності на нерухоме майно,

у с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

16.12.2020 позивач ОСОБА_4 (далі - позивач) через представника ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідачка) і з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 29.07.2021 просить: стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію вартості за Ѕ частку у спільній частковій власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 184000 гривень; стягнути з відповідачки понесені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1840 грн., оплати за проведення експертизи у розмірі 3940 грн. 50 коп., а також витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн., що загалом складає 25780 грн. 50 коп.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Квпаківського районного суду м. Суми від 04.11.2010 між сторонами розірвано шлюб. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.11.2013 проведено поділ домоволодіння АДРЕСА_1 з припиненням права спільної часткової власності між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 з виділенням сторонам окремих приміщень з окремими входами.

Він разом з відповідачкою є співвласниками по Ѕ частці домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається: з житлового будинку А-1, прибудови а-4, тамбуру а-7, загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 13,9 кв.м., а саме: тамбуру І, пл. 3,1 кв.м., коридору 1, пл. 8,9 кв.м., кухні 2, пл. 10,4 кв.м., передпокою 3, пл. 7,4 кв.м., житлової кімнати 4, пл. 13,9 кв.м., господарських споруд: погребу К, вбиральні Е, сараю Л, навісу Н, огорожі 1,2. З 2013 року проживали в спірному будинку. З літа 2020 відповідачка забравши документи на будинок почала провокувати на скандали, щоб вижити з будинку. Відповідачка не давала користуватися житловою кімнатою де він жив, викинувши диван на вулицю, не давала користуватися кухнею, відбирала посуд, вимикала газ. 31.07.2020 відповідачка вчинила скандал, 07.08.2020 не надала на його прохання документи на будинок. 11.08.2020 постановою суду його притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, внаслідок чого він змушений був піти з будинку, щоб його не провокували. До грудня 2020 проживав у брата. 03.12.2020 повернувся у власний будинок, але його не пустили у житлову кімнату. 04.12.2020 відповідачка викинула його диван з передпокою. Згідно висновку експерта відсутня технічна можливість поділу спірного домоволодіння згідно ідеальних часток між його співвласниками. Вказує, що оскільки будинок є неподільним, а йому потрібно забезпечити себе житлом, на підставі ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364 ЦК України просить задовольнити позов.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги з наведених підстав підтримала. Зазначала про неможливість поділу будинку в натурі, а тому стягнення компенсації є єдиним способом захисту права власності позивача. Вказувала, що відсутність коштів у відповідачки на сплату компенсації не є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідач може взяти кредит або виконавча служба виставить її частку на продаж на прилюдні торги, позивач може таку частку викупити, а може за рахунок реалізації майна бути відшкодовано грошову компенсацію. Позивач бажає розпорядитися своєю власністю і отримати за нею компенсацію та не бажає бачити відповідачку, дочку і проживати разом з ними у будинку.

Згідно відзиву на позовну заяву відповідачка позов не визнала. В обґрунтування заперечень посилається на те, що саме позивач вчиняє домашнє насильство, психологічно знущається над нею та їх донькою, внаслідок чого вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Державні будівельні норми ДБН В2.2.-15:2005, на які посилається позивач втратили чинність з 26.03.2019. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий суд вправі встановити порядок користування відособленими приміщеннями. Вона працює продавцем, її заробітна плата становить 5000 грн., не має можливості компенсувати позивачу його частку і ця сума становитиме надмірний тягар.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 у задоволенні позову просили відмовити.

Відповідачка просила відмовити у задоволенні позову через відсутність у неї коштів на компенсацію позивачу вартості Ѕ його частки через невелику заробітну плату та не можливість отримання кредиту та подальшого його погашення. У будинку одна кімната, де вона проживала з позивачем на різних диванах і передпокій прохідна кімната, де мешкає їх спільна дочка. Не заперечувала факту поганих відносин з позивачем, у зв`язку з чим було розірвано шлюб у 2010 році. Диван на якому спав позивач дійсно виставили з будинку, оскільки він мав неприємний запах. Позивача права власності не позбавляє, не заперечує щоб він приходив і проживав у будинку. У будинку окрім них з народження проживає дочка і іншого житла не мають. Вона викликала поліцію і позивача притягнули до відповідальності за насильство в сім`ї. У серпні 2020 року був суд через домашнє насильство і позивача попередили. Він забрав речі, які хотів, йому не перешкоджали і повіз до рідного брата у село. До грудня 2020 не повертався до дому. У грудні 2020 позивач повернувся до будинку, користувався газом, варив каву та пробув 3 дні. Сказав, що має право на житло.

Представник відповідачки вказував на не перешкоджання позивачу користуватися будинком. Зазначав про неможливість поділу будинку в натурі, що передбачає спільне проживання. Вказував про завищену суму витрат на правничу допомогу, на підтвердження зазначених у договорі витрат на канцтовари та навчання доказів не надано.

У відповіді на відзив представник позивача вказувала на те, що ДБН В2.2.-15:2005 «Житлові будинки» дійсні і з урахуванням їх положень при здійснення поділу спірного житлового будинку кожен із співвласників повинен мати окреме житлове приміщення, площа якого не може бути меншою за 28 кв.м. на двох 56 кв.м., а загальна площа будинку лише 43,7 кв.м., що на 12,3 кв.м. менша за норму на 2 та на 6,15 кв.м. менша за норму на кожного окремо. Надані відповідачкою докази про звернення за психологічною допомогою у зв`язку з фізичним насильством є підтвердження того, що співвласники не можуть проживати в одному будинку сумісно. Положення абзацу 2 частини 2 статті 364 ЦК України не містять умов або застережень щодо матеріального положення тих співвласників, які повинні сплатити таку грошову компенсацію. Вказує, що відповідачка зайняла позицію і хоче викинути позивача на вулицю бомжувати, не пускає до будинку, викинула речі, не надає документи.

Заяви, клопотання.

01.02.2021 представником позивача подано клопотання про призначення експертизи, заяву про виклик свідків.

01.03.2021 представником відповідачки подано відзив на позовну заяву.

02.03.2021 представник позивача надала відповідь на відзив.

29.07.2021 представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог.

29.09.2021 по клопотанню відповідачки та її представника розгляд справи відкладено.

18.10.2021 розгляд справи відкладено через хворобу представника відповідачки.

08.11.2021 по клопотанню сторін розгляд справи відкладено для вирішення спору мирним шляхом.

01.12.2021 за клопотанням представника позивача закінчено з`ясування обставин та перевірку їх доказами без допиту свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 24.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

03.03.2021 за клопотанням представника позивача витребувано інвентарну справу.

Ухвалою суду від 31.03.2021 за клопотанням представника позивача призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 05.07.2021 відновлено провадження у справі після отримання висновку експерта.

Ухвалою суду від 11.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Викликано свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Фактичні обставини, встановлені судом.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.11.2010 у справі № 2-8945/10 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 13).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.11.2013 у справі № 592/5858/13-ц, провадження №2/592/1849/13 поділено домоволодіння АДРЕСА_1 , виділивши 38/100 частин в натурі у спільну часткову власність, відповідно до часток, які мали місце в спірному домоволодінні до його розподілу, а саме ОСОБА_4 - 1/2 частину та ОСОБА_2 - 1/2 частину, наступні приміщення у житловому будинку «А-1»: житлову кімнату 4, площею 13,9 кв. м., коридор 3, площею 7,4 кв. м., коридор 1, площею 8,9 кв. м., кухню 2, площею 10,4 кв. м., тамбур І, площею 3,1 кв. м., з господарських будівель: сарай «Л», погріб «К», навіс «Н». ганок «кр», вбиральню «Е», хвіртку № 1, частину огорожі № 2, огорожу 5, припинивши право спільної часткової власності з ОСОБА_5 (а.с.14-16).

Житловий будинок АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності зареєстрований за ОСОБА_2 частка 1/2 та ОСОБА_4 частка 1/2 (а.с. 8-9).

Згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (дата виготовлення - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) будинок АДРЕСА_1 складається з: житловий будинок «А-1»; прибудова «а-4»; тамбур «а-7»; погріб - «К»; убиральня «Е»; сарай «Л»; навіс; огорожа - № 1-2 (а.с. 10-12).

Право власності сторін на земельну ділянку під будинком не зареєстровано.

Зазначені обставини також підтверджуються Інвентаризаційною справою №153579 на будинок АДРЕСА_1 .

У спірному будинку зареєстровані позивач ОСОБА_4 , відповідачка ОСОБА_7 та їх дочка ОСОБА_7 (а.с. 68).

Відповідно до висновку експерта № КСЕ-19/119-21/3887 від 24.06.2021 (далі Висновок), складеного за наслідками проведення судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 109-127) дійсна (ринкова) вартість домоволодіння АДРЕСА_1 , на дату складання висновку становить 368000 грн.

За результатами проведеного дослідження встановлена відсутність технічної можливості поділу відповідно до вимог ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» домоволодіння АДРЕСА_1 згідно ідеальних часток його співвласників, виходячи з 1/2 частки, яка належить ОСОБА_4 та 1/2 частки, яка належить ОСОБА_2 .

Розмір грошової компенсації внаслідок неможливого поділу спірного домоволодіння згідно 1/2 ідеальної частки співвласників станом на дату складання висновку становить 184000 грн.

У зв`язку з відсутністю технічно можливих варіантів поділу спірного домоволодіння, визначити варіанти порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 не видалося за можливе.

При проведенні дослідження експертом встановлено, що для поділу житлового будинку на дві однокімнатні квартири мінімальна площа у кожній квартирі повинна складати 28,0 кв.м., а житлова кімната у кожної квартири повинна мати мінімальну площу 14 кв.м. У той самий час загальна площа досліджуваного житлового будинку становить 43,7 кв.м. та в ньому мається тільки одна житлова кімната, площею 13,9 кв.м.

На час пред`явлення позову та його розгляду у будинку проживають відповідачка ОСОБА_7 та ОСОБА_7 .

Відповідачка ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_8 продавцем продовольчих товарів, її щомісячний дохід становить близько 5000 грн., загальна сума доходу за період з 01.01.2020 по 31.01.2021 становила 63784,00 грн. (а.с. 72).

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що з народження проживає у спірному будинку. Вона займає прохідну кімнату, а мати з батьком проживали у більшій кімнаті на різних диванах. Сварки виникали через ревнощі, комунальні послуги. Батьки будинок оплачували на двох, батько не хотів давати за свою частку. У неї також погані відносини з батьком, оскільки не можуть розмовляти - виникають скандали. Коли ОСОБА_4 випиває поводився агресивно. Будинком йому не перешкоджають користуватися. У серпні 2020 після суду про насильство в сім`ї батько зібрав речі подушку, ковдру, посуд, віддав їй ключі. 07.12.2020 вона була вдома прийшов батько вона його впустила він вільно користувався будинком, варив каву, вмикав газ, вона давала свою чашку. У грудні батько побув 3 дні. Диван на якому спав позивач винесли, бо він мав неприємний запах. Батько може жити у великій кімнаті, де мати там є вільний диван.

31.07.2020 ОСОБА_4 винесено терміновий заборонний припис строком на 5 діб з 31.07.2020 по 06.08.2020 у виді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства 31.07.2020 о 20 год. 50 хв. за адресою: АДРЕСА_1 стосовно ОСОБА_2 (а.с. 64).

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.08.2020 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, яке мало місце 31.07.2020 о 20-50 год. та 07.08.2020 близько 21-00 год. за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 17).

За вимогами частин 6, 7 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до Довідки Сумського обласного центру соціально-психологічної допомоги № 23 від 17.02.2021 ОСОБА_2 та ОСОБА_7 був наданий статус клієнтів денного стаціонару Сумського обласного центру соціально-психологічної допомоги у зв`язку із складними життєвими обставинами. Надавалася психологічна допомога (консультування) щодо міжособистісних проблем, що виражались у фізичному, економічному, психологічному насильстві з боку колишнього чоловіка (батька); внутрішньоособистісних проблем, неадекватної самооцінки, депресивних станів, проблеми самореалізації; проблем сім`ї, які ґрунтувались на постійних конфліктах. Заходи психологічного консультування були направлені на корегування психологічного стану, надання кризової психологічної допомоги, допомога в аналізі проблеми, виявленні конфліктогенних зон, знаходження альтернативних шляхів виходу та прийняття рішень, сприяння у самодопомозі, формування впевненості у собі та самоповаги (а.с. 65-66).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Тлумачення частини 3 статті 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності.

Відповідно до частин 1,2 статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Позов заявлено, як з підстав частини 3 статті 358 ЦК України, так і частини 1 статті 364 ЦК України, а приписи цих статей регулюють різні за змістом правовідносини, і їх застосування має різні правові наслідки для співвласників, на що звернула увагу Велика Палата Верховного Суду у пункті 32 постанови від 07.04.2020 у справі №521/2993/13-ц (провадження №14-376цс19).

Судом установлено і підтверджується сторонами, що позивач ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_2 є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 , частка кожного становить - Ѕ. Право власності сторін на земельну ділянку під будинком не зареєстровано.

Також установлено, що між сторонами неприязні відносини і виникають сварки, але спірне домоволодіння є єдиним житлом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та їх доньки ОСОБА_7 .

Позивачем доведено відсутність технічної можливості поділу домоволодіння АДРЕСА_1 згідно ідеальних часток його співвласників, виходячи з 1/2 частки, яка належить ОСОБА_4 та 1/2 частки, яка належить ОСОБА_2 .

Вартість домоволодіння станом на 24.06.2021 становить 368000 грн., розмір грошової компенсації внаслідок неможливого поділу спірного домоволодіння згідно 1/2 ідеальної частки співвласників визначено у сумі 184000 грн.

Загальна площа спірного житлового будинку становить 43,7 кв.м. і він складається з однієї житлової кімнати, площею 13,9 кв.м., для поділу житлового будинку на дві однокімнатні квартири мінімальна площа у кожній квартирі повинна складати 28,0 кв.м., а житлова кімната у кожної квартири повинна мати мінімальну площу 14 кв.м.

Висновок експерта, зокрема обґрунтовано ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», затвердженими Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 26.03.2019 № 87 та які діяли на момент пред`явлення позову та діють на час розгляду справи. На підставі вказаного наказу втратили чинність ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» на які посилається представник позивача у позовній заяві та відповіді на відзив, як на чинні.

Представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог на підставі статті 364 ЦК України.

За змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділ відповідно до закону, він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми.

Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.

При цьому слід також враховувати, що у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з тлумачення вищевказаних норм, з урахуванням закріплених у пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини 3 статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 13.01.2016 у справі № 6-2925цс16 і вона є незмінною.

З наданих відповідачем доказів встановлено, що ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_8 продавцем продовольчих товарів, її щомісячний дохід становить біля 5000 грн. на місяць, у період з 01.01.2020 по 31.01.2021 її дохід становив 63784,00 грн., а тому сплата грошової компенсації у розмірі 184000 грн. становитиме надмірний тягар для співвласника (а.с. 68, 72).

За наведених обставин, суд погоджується з доводами відповідачки, що її дохід не дозволяє сплатити позивачу його частку в спірному майні без відчуження цього майна (домоволодіння), про що зазначає представник позивача у примусовому порядку.

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідачки будь-яких інших доходів позивачем суду не надано.

Доводи представника позивача про те, що неспроможність відповідачки за своїм матеріальним станом сплати компенсацію іншому власнику не може бути підставою для відмови у сплаті такої компенсації, суд вважає необґрунтованими. Адже суди повинні при розгляді справ зазначеної категорії зважати на об`єктивну можливість відповідача-співвласника майна сплачувати компенсацію іншому співвласнику у визначеному розмірі. Тобто дотримання критеріїв, встановлених Верховним Судом України при розгляді справ за позовами, заявленими з підстав статті 364 ЦК України, зокрема щодо спроможності виплати компенсації, є обов`язковим.

Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду, при розгляді аналогічних спорів неодноразово зазначав про необхідність судами встановлення такої обставини, як спроможність інших співвласників виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар (постанова від 19.06.1019 у справі № 752/10312/14-ц, постанова від 18.12.2020 у справі № 303/6593/16-ц, постанова від 28.01.2021 у справі № 333/1028/18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у вказаних постановах Верховного Суду відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України).

Відповідно до частин 2 - 4 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачка ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_7 підтвердили факт виносу з будинку дивану на якому спав позивач, однак це не є безумовною обставиною, яка б підтверджувала перешкоди ОСОБА_4 з боку відповідачки у користуванні своєю часткою домоволодіння.

Доводи представника позивача про вчинення відповідачкою перешкод у користуванні позивачу житловою кімнатою, де він спав, що на її думку підтверджується вчиненням скандалу 31.07.2020 та звернення до поліції 07.08.2020, спростовуються постановою Ковпаківського районного суду міста Суми від 11.08.2020. Адже за вказаними фактами ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не доведено факт того, що позивач був змушений піти з будинку у серпні 2020, щоб його не провокували внаслідок виклику поліції, оскільки він повертався у житло в грудні 2020 року.

Крім того, у силу положень статей 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що ним були вчинені дії, спрямовані на досягнення згоди із відповідачкою щодо спільного використання, належного їм на праві спільної часткової власності домоволодіння.

Лише бажання позивача отримати грошову компенсацію вартості частки у спільній частковій власності на нерухоме майно та неможливість проживати в одному будинку сторін сумісно не може бути безумовною підставою для задоволення позову.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку що позовні вимоги слід залишити без задоволення, адже позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 згодна та спроможна сплатити відповідну грошову компенсацію позивачу, що унеможливлює задоволення позовних вимог.

Судові витрати.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 1840 грн. (а.с. 1, 136).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано наступні докази: Договір про надання правничої допомоги від 07.12.2020, укладений між адвокатом Толмачовою В.М. та Нарижним В.М., Додаток № 1 до Договору про надання правничої допомоги (невід`ємна частина договору), яким встановлено фіксований розмір винагороди 20000 грн., акт приймання-передачі правничих послуг за вказаним договором від 29.07.2021 (а.с. 145-147). Згідно квитанції № 937662 ОСОБА_4 07.12.2020 сплатив 20000 грн. за правові послуги згідно договору (а.с. 144).

Позивачем сплачено за проведення експертизи 3940 грн. 50 коп. (а.с. 143).

За приписами частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Зважаючи на положення частин 1, 2 статті 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, тому судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 263 та 264 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації вартості за Ѕ частку у спільній частковій власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 184000 гривень залишити без задоволення.

Судові витрати: по сплаті судового збору у сумі 1840 грн., на професійну правничу допомогу у сумі 20000 грн., пов`язані із проведенням експертизи у сумі 3940 грн. 50 коп. покласти на ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 07 грудня 2021 року.

Суддя М.М. Косолап