справа № 489/5926/20 провадження №2/489/770/21
РІШЕННЯ

Іменем України

21 грудня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретар судового засідання Єлишева А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Радкевич В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПриватБанк) до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (далі - ТОВ «Алекскредит»), про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПриватБанку про визнання правочину недійним та застосування наслідків недійсності правочину

встановив:

У листопаді 2020 року ПриватБанк звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 32940,01 грн. та понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог вказано, що відповідач звернувся до ПриватБанку про надання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 24.07.2012, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 30.09.2020 утворилася заборгованість в сумі 32940,01 грн., яка складається з 32940,01 грн. заборгованості по тілу кредиту, 0,00 грн. заборгованості по відсоткам, 0,00 грн. заборгованості за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України та 0,00 грн. пені і комісії.

Посилаючись на порушення відповідачем грошових зобов`язань позивач просить стягнути вказану заборгованість з відповідача.

27.12.2020 представник відповідача адвокат Радкевич В.М. надала відзив на позов, в якому просила в задоволені позовних вимог ПриватБанку відмовити через недодержання ПриватБанком письмової форми кредитного договору, викраденням із карткового рахунку ОСОБА_2 грошових коштів, внаслідок чого за його заявою відкрито кримінальне провадження, несприятливі умови кредитного договору та застосуванням банком нечесної підприємницької практики, а також з`явлення банком частини позовних вимог з пропуском строку позовної давності.

28.12.2020 відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування свого позову вказав, що кредитного договору сторони не підписували, а надана ПриватБанком анкета-заява з нібито приєднанням до умов договору, вказаного на сайті не є належним доказом існування зобов`язання за кредитним договором. Анкета-заява позичальника може підтверджувати виключно намір укласти договорі, а не досягнення згоди з усіх істотних умов договору та ніяк не може змінити сам кредитний договір. Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути договором приєднання. Таку думку висловила Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17 в своїй постанові від 03.07.2019.

Згідно статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином вимоги ПриватБанку про стягнення 32940,01 грн. позики є безпідставними, у зв`язку із недійсністю правочину, а також крадіжкою цих коштів з рахунку позичальника третіми особами, про що банку достеменно відомо. Так, за заявою ОСОБА_2 відкрито кримінальне провадження № 0000206 від 20.01.2020 за частиною першою статті 185 КК України про викрадення з банківського рахунку грошових коштів невідомими особами, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, в якому і ОСОБА_2 є потерпілим.

У наданій ПриватБанком виписці за догором б/н станом на 05.10.2021 вказано за 21.11.2019 переказ з картки на загальну суму 21070,00 грн. (частинами: 2102,00 грн., 8408,00 грн.; 10510,00 грн., 50,00 грн.). Проте, надані банком розрахунок заборгованості та виписка не містять інформації про отримувачів платежів, їх кодів ЄДРПОУ, платіжних доручень, заяв, квитанцій, найменування документів, які були підставою для їх здійснення.

Крім того, у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, вказано про зменшення з 27.10.2019 кредитного ліміту ОСОБА_2 до 12993,23 грн. При цьому, у виписці і розрахунку заборгованості вказано про зняття з рахунку позичальником 21070,00 грн., що свідчить про порушення умов договору між банком і клієнтом, так як банк не мав права видавати кошти на кредитну картку більше встановленого кредитного ліміту.

Банк не повідомив суд про те, що за заявою клієнта картка НОМЕР_1 була заблокована і заяви про її розблокування ОСОБА_2 не подавав, а тому банк точно знав, що він не міг зняти кошти із заблокованої картки.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави для визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Отже оспорений договір може бути визнано недійним у розмінні Закону України «Про захист прав споживачів» та норм ЦК України у зв`язку із несприятливими для споживача умовами.

Також враховуючи звернення банку до суду 25.11.2020 кожен прострочений платіж, вказаний ПриватБанком, з жовтня 2018 року по жовтень 2020 року підлягає розгляду судом, а 01.11.2015 по вересень 2018 року банком заявлено з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Однак, наданий ПриватБанком розрахунок суми боргу не дає можливості виокремити з заявленої до стягнення суми суму боргу, по якій строк позовної давності сплинув.

На підставі частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійсненні з використанням нечесної підприємницької практики, є недійними.

Посилаючись на наведені обставини позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсним оспорюваний договір та застосувати наслідки недійсності правочину, а в задоволенні первісного позову ПриватБанку про стягнення 32940,01 грн. відмовити.

У відзиві на зустрічний позов, який подано ПриватБанком 12.01.2021, представник банк просив відмовити в задоволенні зустрічного позову через його безпідставність. Вказав, що позичальник анкетою-заявою від 24.07.2012 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг і тарифів в ПриватБанку та погодився з тим, що вони складають Договір про надання банківських послуг.

Випискою по рахунку підтверджується, що позичальнику надавалися кредитні кошти та він здійснював користування ними (знімав готівку в банкоматах, розраховувався за товари та послуги, здійснював операції з повернення кредитних коштів тощо).

Посилання ОСОБА_2 на положення Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковим, оскільки цей Закон на спірні правовідносини не поширюється, так як грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжні картку.

Звинувачення відповідача, що банком було запропоновано несприятливі умови кредитування, а також використання нечесної підприємницької практики є безпідставними, адже сторони досягли всіх умов, що засвідчили власними підписами. Окрім того, відповідач протягом тривалого часу належним чином виконував зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами.

Відносно перевищення розміру тіла кредиту над розміром кредитного ліміту то виходячи з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку видно, що відповідач користувався послугою овердрафт та відповідно повинен був знати, що користується коштами з перевищенням встановленого кредитного ліміту.

Стосовно посилання відповідача на заволодіння коштами з картки третіми особами то відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу його реквізитів.

На даний час за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні жодну особу не визнано винною у вчиненні злочину, а тому заперечення відповідача з цього приводу не можуть прийматися до уваги. Крім того, з виписки по рахункам вбачається, що відповідач активно користувався послугами банку, здійснював погашення заборгованості, протягом тривалого часу, в тому числі після 16.09.2019.

Безпідставним є і посилання відповідача на попуск строку позовної давності, оскільки строк дії кредитної картки встановлено до серпня 2023 року. При цьому, Верховний Суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, та вказав, що в таких випадках строк позовної давності підлягає застосуванню після спливу останнього місяця дії картки (постанови від 19.03.2014 по справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 по справі № 6-61цс14).

Одночасно 12.01.2021 представником ПриватБанку подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог відповідача про визнання кредитного договору недійсним.

11.01.2021 ПриватБанк надав відповідь на відзив, в якій вказав на безпідставність доводів ОСОБА_2 та просив позовні вимоги банку задовольнити.

У запереченнях на відповідь на відзив від 29.01.2021 представник відповідача адвокат Радкевич В.М. в черговий раз просила відмовити ПриватБанку в задоволенні позовних вимог, оскільки документу як кредитний договір сторони не підписували та його не існує, а тому неможливо становити ні підстави виникнення зобов`язань, ні правильність нарахування сум, якими банк обґрунтовує свій розрахунок заборгованості.

08.02.2021 представник ПриватБанку надав пояснення в яких просив позовні вимоги банку задовольнити. Вказав, що наявність кредитних відносин між сторонами підтверджується наявними справі доказами.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 28.01.2021 зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до розгляду разом з первісним позовом ПриватБанку та здійснено перехід в загальне позовне провадження і призначено у справі підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суд від 29.09.2021 витребувано в ПриватБанку результати службового розслідування за фактом переказу коштів 21.11.2019 у загальній сумі 21068,83 грн., виконання якої ПриватБанк підтвердив поясненнями від 21.10.2021.

Протокольно ухвалою суду від 11.11.2021 до участі у справі в якості третьої особи залучено ТОВ «Алекс кредит».

У судовому засіданні представник позивача позов ПриватБанку підтримав та просив задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача зустрічний позов підтримала та просила його задвольнити, а в задоволенні позову ПриватБанку відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що 24.07.2012 між ПриватБанком та відповідачем укладено договір б/н у вигляді Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У заяві зазначено, що відповідач згодий з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Позивач додав до позовної заяви витяг з Тарифів обслугована кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, підпис на яких позичальника відсутні.

Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою з особового рахунку, яка згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом по справі.

На підтвердження кредитних відносин з відповідачем позивачем надано довідку про зміну кредитного ліміту, відповідно до якої кредитний ліміт неодноразово змінювався.

Також надано довідку про кредитні картки видані відповідачу, згідно якої в останнє кредитна картка перевипущена 07.10.2019, терміном дії якої до жовтня 2023 року.

Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 30.09.2020 утворилася заборгованість в сумі 32940,01 грн., яка складається з 32940,01 грн. заборгованості по тілу кредиту, 0,00 грн. заборгованості по відсоткам, 0,00 грн. заборгованості за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України та 0,00 грн. пені і комісії.

Згідно надано позивачем виписки по картковому рахунку відповідач постійно користування кредитними коштами для задоволення власних потреб та здійснював їх погашення.

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач розумів Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву.

Тому, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи банку, не можуть бути належними доказами, оскільки ці докази повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити відповідні зміни до умов та правил споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 по справі № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Між тим, підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, виписка по картковому рахунку та довідки про зміну кредитного ліміту і видані відповідачу кредитні картки, є належними і допустимими доказами на підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин.

Доводи представника відповідача, що анкета-заява не може розцінюватися як укладення між сторонами кредитного договору, суд до уваги не приймає оскільки вказана анкета-заява в сукупності з іншими наведеними вище доказами, в тому числі доведенням факту отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними, вказують на наявність між сторонами кредитних відносин.

Із доданого до позову розрахунку заборгованості та позовної заяви вбачається, що ПриватБанк просить стягнути з відповідача заборгованість по тілу кредиту в розмірі 32940,01 грн., інша заборгованість відсутня.

Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс 9.

Проте, суд не погоджується із розміром заборгованості по тілу кредиту.

У ході розгляду справи становлено, що у анкеті-заяві від 24.07.2012 процентна ставка не зазначена. Належних і допустимих доказів на підтвердження домовлені між сторонами про встановлення процентів за користування кредитними коштами ПриватБанком не надано. Крім того, відповідач підтвердив підписання лише анкети-заяви, яка не містить нарахування процентів.

Суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окрему, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності.

Із доданого до позову розрахунку заборгованості вбачається, що за користування позичальником кредитними коштами ПриватБанк нараховував проценти ставка яких неодноразово змінювалася та кошти внесені відповідачем на погашення заборгованості зараховувалися банком в тому числі на погашення нарахованих процентів.

Для повного встановлення всіх обставин справи, на вимогу суду ПриватБанком 05.07.2021 було надано розрахунок заборгованості який включає фактично отримані відповідачем кредитні кошти та кошти внесенні ним на погашення заборгованості.

Згідно вказаного розрахунку, який відповідає виписці по картковому рахунку, ОСОБА_2 витратив кредитних коштів на суму 291938,20 грн. та погасив 278456,40 грн. Різниця витрачених та погашених кредитних коштів становить 13841,80 грн.

Таким чином, розмір непогашеного тіла кредиту складає 13841,80 грн., які і підлягають стягненню з відповідача.

При наданні оцінки доводам відповідача про неправомірний переказ з рахунку відповідача коштів 21.11.2019 у сумі 21068,83 грн., суд виходить з наступного.

На виконання ухвали суду від 29.09.2021 про витребування результатів службового розслідування представником ПриватБанку надано письмові пояснення та докази на їх підтвердження.

Із пояснень вбачається, що 27.11.2019 ОСОБА_2 двічі звернтався на гарячу лінію підтримки ПриватБанку з претензією по несанкціонованим платежам, проведеним 21.11.2019 з картрахунку по карткі платіжної системи MasterCart: 539557, на суму 2102,00 грн., 8408,00 грн., 10510,00 грн. Так як ОСОБА_3 є ПриватБанк є учасником платіжної системи то зобов`язаний був виконати вказані транзакції. Також відповідно до правил Міжнародної платіжної системи MasterCart, внаслідок звернення ОСОБА_2 з претензією по несанкціонованим платежам ПриватБанк виконав процедуру «оскарження» транзакції по карті відповідача, яка передбачає направлення запису до платіжної системи MasterCart про підтвердження «Compelling Evidence for Transactions»/ «Неопревержимые доказательства транзакций» законності ініціювання спірних транзакцій.

З отриманої від представників платіжної системи MasterCart відповіді видно, що дані транзакції проведені відповідно до договору № 2667188 від 02.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (Кредитор) та ОСОБА_2 (Позичальник), відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі 7000,00 грн. терміном на 30 днів зі сплатою 1,45 відсотків.

В рамках виконання зобов`язань за укладеним договором Кредитор перерахував на розрахунковий (Картковий) рахунок Позичальника в повному обсязі грошові кошти, дата проведення операції 02.09.2019 о 18:04 годині, кінцевий термін повернення яких 02.10.2019.

По закінченню терміну користування кредитом Позичальник не повернув кредитні кошти і не сплатив відсотки за їх користування, в результаті чого виникла заборгованість, яка підлягала безспірному списання згідно умов пункту 6.20 Правил надання кредиту Кредитором і пункту 2.1.9 договору по надання кредиту. Чим правомірно скористався Кредитор і провів списання коштів з рахунку Позичальника для погашення заборгованості.

Договір № 2667188 від 02.09.2019 був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» та ОСОБА_2 у відповідно до статей 207, 639 ЦК України та із застосуванням норм законів України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг». Відповідач підписав вказаний договір шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором та комбінацією Логіну та Пароля Особистого кабінету ОСОБА_2 , що можливо зробити тільки власнику картки, який володіє інформацією, яка дає змогу ініціювати платіжні операції по карті.

Таким чином, із наданих ПриватБанком пояснень та письмових доказів вбачається, що спірні кошти були списані з карткового рахунку відповідача в безспірному порядку на погашення заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору № 2667188 від 02.09.2019, кредитором по якому є Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», дозвіл на яке було надано позичальником (пункт 2.1.9 договору про надання кредиту).

Відповідно до частин першої - третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно частини першої статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.

За приписами статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно пункту 1.24 статті 1 наведеного Закону переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Порядок здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів передбачений Положенням про порядок емісії електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій з їх використання, затверджених постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705.

Пунктом 6 розділу IV наведеного Положення передбачено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про несанкціоноване списання ПриватБанком 21.11.2019 коштів з карткового рахунку відповідача, оскільки судом не встановлено порушення ПриватБанком законодавства, яке регулює порядок безспірного списання коштів з рахунку клієнта, у даному випадку відповідача.

Безпідставними є доводи представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що 07.10.2019 відповідачу було перевипущено картку зі строком дії до серпня 2023 року, а умовами укладеного між сторонами договору визначено строк його дії, який відповідає строку дії картки, з даним позовом банк звернувся до суду у листопаді 2020 року, тобто з дотриманням трирічного строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України, оскільки доказів того, що між сторонами було узгодждено щомісячну сплату платежів на погашення кредиту матеріали справи не містять, тому строк позовної давності позивачем при зверненні до суду з даним позовом не пропущений.

Крім того, з виписки з карткового рахунку відповідача слідує, що відповідач постійно користувався кредитними коштами і здійснював поповнення рахунку на погашення заборгованості (останнє поповнення здійснив 12.02.2020 в сумі 8000,00 грн.), що свідчить про переривання строку позовної давності.

Доводи відповідача у зустрічному позові з посиланням на положення Закону України «Про захист прав споживачів» на несприятливі умови кредитного договору та застосування ПриватБанком нечесної підприємницької практики суд вважає безпідставними та недоведеними .

Як встановлено судом, за умовами договору відповідач не мав отримати одночасно суму кредиту з її одноразовим спрямуванням на придбання продукції чи послуги та визначенням ануїтетних платежів з погашення кредиту та відсотків, а йому лише встановлено на картку кредитний ліміт, яким він може взагалі не користуватись ніколи або користуватись на свій розсуд: зняти всю суму, або використовувати її частинами, або оплачувати картою за рахунок кредитного ліміту продукти та послуги. До того ж, такий вид послуг передбачає користування кредитним лімітом на строк дії карти, яка може бути перевипущена. Тому, у такому разі, укладений між сторонами договір є не суто договором споживчого кредитування, а є договором з відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти, у якому не можна наперед передбачити, як буде діяти споживач, а тому неможливо і розрахувати орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Крім того, посилаючись на несправедливість умов договору, відповідач не уточнює та не конкретизує, які саме умови договору є несправедливими та у чому ця несправедливість виражається.

Також з наявних у справі доказів не встановлено жодної умови, яка б передбачала відповідальність за невиконання зобов`язань клієнтом, яку можна було б кваліфікувати як істотний дисбаланс на шкоду споживача, або будь-яку несправедливу умову. Умови договору прописані в одному документі, підписаному сторонами, є зрозумілими, визначають розмір кредитного ліміту та строк користування цим лімітом, та не передбачають будь-яких змін до договору, що могло б витлумачитись, як несправедливі умови.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПриватБанку та стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13841,80 грн. та відмови відповідачу у задоволені зустрічного позову через недоведеність.

Так як позовні вимоги ПриватБанку задоволено частково, відповідно до статті 141 ЦПК України, пропорційно задоволеному позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 841,22 грн. (2102,00 х 40,02 %).

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 24.07.2012, яка станом на 30.09.2020 складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13841,80 грн. (тринадцяти тисяч вісімсот сорок одна гривня 80 коп.), а також судовий збір в сумі 841,22 грн. (вісімсот сорок одна гривня 22 коп.).

У іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , реєстрація проживання: АДРЕСА_1 ;

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», , місцезнаходження: м.Дніпро, вул. Якова Самарського, 12А.

Повний текст судового рішення складено 23.12.2021.

Суддя І.В.Коваленко