Справа № 161/829/21
Провадження № 2/161/1462/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

за участю секретаря - Самсонюк Ю.Л.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справа дітей Луцької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, -

Керуючись ч.6 ст.259 ЦПК України, суд, -

В С Т А Н О В И В:

14.01.2021 позивач ОСОБА_1 звернулась в суд первинно з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Позовну вимогу мотивувала тим, що з 01.07.2017 між нею та відповідачем укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дочка - ОСОБА_5 .

Вказала, що протягом останній чотирьох-п`яти місяців до звернення до суду із відповідним позовом сторони разом із дочкою проживали спільно з батьками чоловіка у квартирі останніх, де є зареєстрованими. Через постійні конфлікти з батьками чоловіка, 16.12.2020 відповідач та його мати, як стверджує позивач, вигнали її з квартири. Не маючи можливості потрапити в житло, де вона є зареєстрованою, була змушена звернутись до правоохоронних органів. Окрім того, наголосила, що досі проживає окремо від свого чоловіка та дочки, винайняла окрему квартиру. Забрати дитину їй не вдається, в цьому їй перешкоджає чоловік та свекруха, які дозволяють проводити з дитиною лише по декілька годин раз у два дні. Вважає, що такі дії відповідача щодо різкої зміни постійного проживання та перебування дитини разом з матір`ю, а також той факт, що відповідач фактично вигнав її на вулицю, обірвавши при цьому контакт матері і малолітньої дитини, суперечать принципу розумної турботи про дитину та негативно впливають на її дитячу психіку.

У зв`язку і тим, що між сторонами постійно виникають суперечки щодо визначення місця проживання дитини, просить визначити місце проживання дочки - ОСОБА_5 з матір`ю.

Ухвалою від 16.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

10.02.2021 до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_4 на позовну заяву, відповідно до якого остання заперечила позовні вимоги ОСОБА_1 та просила відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Свої заперечення мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_3 та його мати жодним чином не перешкоджають позивачу забрати дитину, місце свого проживання та реєстрації покинула з власної волі. Натомість наполягає на тому, що позивач належним чином не виконувала своїх материнських обов`язків, відмовлялась годувати дитину материнським молоком, не слідкувала за раціоном дитини, не прала білизну, у помешканні був безлад, зрідка реагувала на плач дитини, відмовлялася приймати участь у спільному плануванні рішень щодо розвитку та вихованні доньки.

Додала, що відповідач взяв на себе всі обов`язки по догляду та вихованню дочки, робив усе можливе для того, аби дитина відчувала батьківську любов та піклування, у цьому йому також допомагає його мати - бабуся дитини.

Зокрема зауважено, що відповідач позитивно характеризувався на роботі, а наразі веде підприємницьку діяльність. Позивачка ж проживає в орендованому житлі, офіційно не працевлаштована, отримує соціальну виплату на дитину у розмірі 860 грн. решту матеріальної допомоги позивачу забезпечує матір, яка перебуває за кордонам.

Окрім того, представник відповідача наголосила на тому, що ОСОБА_6 хворіє на діабет першого типу, з огляду на шо доволі часто перебувала у стані гіполейкемії та неодноразово потребувала екстреної медичної допомоги, так як запущені випадки кіполейкемії в свою чергу створює ризик переходу у гіпоглікемічну кому.

Вважає, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не буде найкращим забезпеченням інтересів дитини.

Крім того, 10.02.2021 від представника відповідача ОСОБА_4 до суду також надійшла зустрічна позовна заява, подана в інтересах ОСОБА_3 , в якій просила визнати місце проживання малолітньої дитини разом з батьком, оскільки на його переконання саме він має здатність та матеріальну можливість утримувати дочку, забезпечувати її фізичний та духовний розвиток.

17.02.2021 до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив, в якій вона заперечує викладені у зустрічному позові позивачем пояснення щодо нехтування своїми материнськими обов`язками. Вказала, що нею регулярно здійснювались покупки як дитячого харчування, так і засобів дитячої гігієни, іграшок, одягу, постільної білизни тощо за рахунок її особистих коштів. Окрім того, вона стверджувала, що догляд за донькою належним чином, слідкувала за її здоров`ям, відвідувала з дитиною сімейного лікаря, здійснювала усі профілактичні щеплення тощо. Також наголосила, що отримує постійну стабільну фінансову допомогу від матері, яка дозволяє в достатньому обсязі забезпечити проживання позивача та її малолітньої дочки, а перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною дозволяє повністю зосередитись на вихованні, розвитку та догляді дитини. Одночасно з цим, вказала що їй достеменно відомо, що відповідач страждає на розсіяний склероз, що є прогресуючою хворобою та призводить до серйозних порушень та може бути перешкодою у виконанні ним своїх батьківських обов`язків.

24.02.2021 до суду також надійшли письмові заперечення представника відповідача ОСОБА_4 на відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до змісту яких, остання вважає, що придбання продуктів харчування, засобів гігієни, іграшок є прямим обов`язком матері, оскільки остання не позбавлена батьківських прав. Також наголошено, що як повідомляє відповідач, траплялись випадки, коли матір намагалась нагодувати доньку насильно, що призводило до тривалого плачу дитини. В стресових ситуація позивач не намагалась заспокоїти дитину, а навпаки доводить до істеричної поведінки, що негативно впливає на психоемоційний стан. Також наголошено на тому, що факт укладення матір`ю договору із сімейним лікарем не підтверджує належне виконання нею своїх материнських обов`язків щодо догляду та піклування про стан здоров`я. Додатково зазначено, що позивач самостійно покинула своє місце проживання, викравши усі документи що стосуються укладення шлюбу та народження дитини. Окрім того, станом на день розгляду справи, ОСОБА_1 не має у власності жодного нерухомого майна. Відповідач також жодним чином не перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною та займатись її вихованням, однак дитина проживає разом з батьком, перебуває на його утриманні, завжди доглянута та перебуває під наглядом батька і членів його сім`ї.

Ухвалою від 26.02.2021 зустрічний позов ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 , а вимоги позовів об`єднано в одне провадження. Зауважено, що на переконання відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 штучно створено конфліктну ситуацію за участю правоохоронних органів у зв`язку із неприязним відношенням ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та його сім`ї в цілому.

29.03.2021 до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що вимоги зустрічного позову заперечуються у повному обсязі. Наголошено на тому, що відвідування дитячого педіатра здійснювала саме матір дитини, усі необхідні щеплення та профілактичні заходи також здійснювались у супроводі матері. На підтвердження факту примусового виселення з житла позивач надала копії звернень до правоохоронних органів. Заперечувала факт впливу наявності у неї цукрового діабету на здатність виконувати батьківські обов`язки та догляд щодо дитини.

06.04.2021 надійшла відповідь представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_4 на відзив на зустрічний позов, відповідно до якого наголошено, що жодні презумпції, які грунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги при визначенні місця проживанні дитини.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив, що є кумом сторін, знає їх давно, ще задовго до одруження. Зазначив, що ОСОБА_1 придбавала дитині речі, належно виконувала батьківські обов`язки. Усі розмови при зустрічах з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в основному стосувались дитини, так як це перша дитина сторін. Був неодноразово присутнім при тому, як речі для дитини придбавались у недешевих магазинах. Зі сторони ОСОБА_3 були неодноразові нарікання щодо ОСОБА_1 , що не так годує дитину, не слідкує за собою та дитиною. До народження дитини ОСОБА_1 працювала, після народження дитини позивачу допомагає її матір, яка працює за кордоном. ОСОБА_3 до народження дитини певний час не працював, потім почав працювати, однак щодо рівня заробітку відповідача нічого повідомити не може. Бачив під час дня народження, яке святкувалося вдома у батьків ОСОБА_8 , що мати годувала дитину після того, як вона прокидалася, одягала. Батько дитини також одягав її та фотографував. Батьки ОСОБА_3 також гралися з онукою.

Окрім цього, ОСОБА_7 вказав, що зустрічався в основному зі ОСОБА_1 під час прогулянок з похресницею, зокрема зустрічалися сім`ями. Йому також відомо про те, що у ОСОБА_1 кілька років тому виявили цукровий діабет, випадки про те, що ОСОБА_1 втрачала свідомість йому не відомі. Вважає, що захворювання позивача не перешкоджає позивачу виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини.

Свідок ОСОБА_9 повідомила, що знайома з парою давно. ОСОБА_3 звернувся до неї, як до психолога, для того, аби вона поспілкувалась з його дружиною щодо її поведінки. Відмовивши ОСОБА_3 вона натомість погодилась поспілкуватись з обома з подружжя разом як подруга, після чого вони дійшли згоди що подружжю потрібно жити окремо від батьків чоловіка. ОСОБА_1 в один із вечорів прийшла до неї аби поспілкуватись та заночувати, однак на ранок в телефонному режимі ОСОБА_3 повідомив їй, що її повернення до дому ніхто не очікує. Аморального способу життя ОСОБА_1 не веде, дитина завжди одягнена, охайна, нагодована, належним чином доглянута. ОСОБА_8 до народження дитини працював, як і ОСОБА_10 (зокрема в період вагітності). В подальшому ОСОБА_8 звільнився аби допомагати доглядати за дитиною. Вказала, що ОСОБА_3 бажав проживати разом з батьками, аби в майбутньому накопичити гроші на окреме житло, натомість ОСОБА_1 мала постійні конфлікти з батькам чоловіка і бажала жити з чоловіком окремо від його батьків. Вказала також, що зовнішні прояви пригніченості у ОСОБА_1 були, однак діагнозу «після родова депресія» позивачу не було встановлено. Повідомила також, що їй відомо, що позивачу встановлено інсулінозалежний діабет після того, як після пережитого стресу вона пережила діабетичну кому. Зі слів ОСОБА_10 , їй стало відомо, що вона у неї почастішали випадки гіполейкемії, особливо, коли подружжя переїхало проживати на вулицю Дубенську до батьків чоловіка. Вважає, що такі випадки спричинені стресом, однак не перешкоджають ОСОБА_1 виконувати свої батьківські обов`язки щодо дитини.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомила, що є родичкою ОСОБА_3 та сусідкою подружжя. З восьмимісячного віку дитину батьки ОСОБА_3 почали забирати до себе на короткострокові періоди, а потім подружжя переїхало до батьків ОСОБА_3 жити. Свідок зазначила, що позивач страждає на часті гіполейкемічні приступи, в основному дитиною займався чоловік. Дитина на вулиці перебувала дуже мало, бачила як мати ігнорувала плач дитини. Зазначила, що в будинку було брудно. Дитина постійно гралась або дивилась телевізор, а мати більшість часу проводила за телефоном. У період відсутності матері доглядом дитини займалася бабуся та батько. Батько заробляє працюючи вдома.

07.09.2021 в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_12 , яка повідомила, що є лікарем-дерматологом та працює у Другій Луцькій міській лікарні. Вказала, що ОСОБА_13 звертався неодноразово до неї зі скаргами на проблеми з шкірою дитини. Характеризувала ОСОБА_13 та ОСОБА_1 як батьків, які хвилюються за свою дитину. Первинно звертався до лікаря ОСОБА_8 , пізніше розмовляли із матір`ю, і з батьком. Критичних станів та серйозних зі шкірою проблем у дитини виявлено не було.

Під час допиту свідка ОСОБА_14 остання пояснила, що є матір`ю ОСОБА_3 та колишньою свекрухою ОСОБА_1 . Вказала, що починаючи з народження дитини, близько двох місяців, за дитиною доглядала матір ОСОБА_10 , догляд також здійснював ОСОБА_13 , який постійно телефонував до матері і цікавився як здійснювати догляд за дитиною. Після від`їзду матері за кордон, переконує, ОСОБА_10 заявила що не буде гуляти на вулиці з дитиною, оскільки їй (позивачу) не можна переохолоджуватися. Також, за словами свідка, позивач частко стала залишати дитину на інших членів сім`ї, які пояснювались тим, що нібито їй необхідний відпочинок. До дитини не вставала, часто впадала в гіполейкемію, оскільки страждає на діабет. Додала, що коли термін дії оренди кватири закінчився, син попросився жити з сім`єю до батьків, оскільки винаймати далі квартиру для нього було важко. З серпня по грудень 2020 року подружжя проживало спільно з батьками чоловіка. Додає, що коли дитині прийшов час змінювати харчування, позивач відмовлялась це здійснювати, хоча так рекомендував педіатр. Після переїзду дитина спала виключно з бабусею, з батьками - починала кричати і плакати. До хвороб позивач ставилася безвідповідально. Знає, що коли дитина не ходила а подружжя проживало окремо, дитина випадала з коляски. Окрім того, вказує, що дитині позивач давала седативні, доводилось забирати дитину у супроводі поліції. 16.12.2020 був випадок, коли виник конфлікт між позивачем та свідком, внаслідок чого ОСОБА_1 покинула добровільно місце проживання та дитину на утриманні чоловіка та його батьків, і була відсутня близько трьох місяців, хоча часто навідувалась до дитини. Переконана, що усі конфлікти зі ОСОБА_1 провокувались саме ОСОБА_1 , конфлікти з нею (свекрухою) постійно відбувались у зв`язку із тим, що невістка жити з батьками чоловіка не бажала. Після приїзду матері позивача, остання забрала дитину до себе. Вважає, що місце проживання дитини слід визначити з батьком, оскільки матір забезпечити дитину невспромозі, так само як і доглянути за неї належним чином. З того моменту, як дитину забрали від батька, поведінка, здоров`я та харчування дитини змінилась в гіршу сторону. Додала, що їм доводилось викликали поліцію для того, аби зафіксувати, що дитина не спить у матері вдень. Переконана, що матері дитина не потрібна, особливо зважаючи на стан здоров`я матері.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги первісного позову підтримали, просили їх задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 просили задовольнити вимоги зустрічного позову та визначити місце проживання дитини з батьком, в задоволенні первісного позову просили відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи, Служби у справах дітей Луцької міської ради, Андрусік О.А. подала до суду заяву, в якій просила судове засідання здійснювати у відсутності їхній відсутності, не заперечувала щодо прийняття рішення з врахуванням висновку Служби у справах дітей від 29.03.2021 №80 та рішення виконкому від 07.04.2021 №299-1, які містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 01.07.2017 Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 800, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.10).

В шлюбі у сторін народила дочка - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 11).

Станом на день розгляду справи судом, шлюб між сторонами розірвано, що стверджується рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.02.2021 у справі №161/21296/20 (провадження №2/161/1226/21)

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 ст. 161 СК України установлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Судом встановлено, що на час звернення ОСОБА_1 з первісним позовом, дитина після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами залишилась проживати з батьком ОСОБА_3 . Як стверджує позивач, вона не могла забрати дитину, так як у цьому їй перешкоджав чоловік та його мати, ОСОБА_14 .

З копії довідки КП «Архітектор» Дубенської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак з 19.12.2020 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що також стверджується копією договору оренди житлового приміщення №4/2 від 19.12.2020 (т І, а.с.15-16).

Згідно копії рапорту Луцькому ВП ГУНП у Волинській області від 18.12.2020, 17.12.2020 о 15 год 15 хв на лінію «102» надійшло повідомлення ОСОБА_1 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , свекруха ОСОБА_14 виганяє заявницю з будинку через конфлікт. В будинку неповнолітня дитина. Після прибуття за місцем виклику, факт домашнього насильства не підтвердився. Поспілкувавшись із заявницею, остання повідомила, що в неї виник конфлікт на побутовому рівні з її свекрухою ОСОБА_14 на побутовому рівні. Даний конфлікт було врегульовано на місці працівниками поліції, з учасниками проведено профілактичну бесіду (т І. а.с.152).

З копії рапорту начальнику Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 22.12.2020 також встановлено, що 21.12.2020 о 12 год 30 хв надійшла заява ОСОБА_1 про те, щоб провести профілактичну роботу зі свекрухою ОСОБА_16 , оскільки остання вигнала заявницю з дому чим обмежує її спілкування та догляд за малолітньою дитиною. Дана обставина також стверджується копіями заяви ОСОБА_1 та її письмовими поясненнями від 21.12.2020 (т І, а.с.с153-155).

Про наявність побутових конфліктів між позивачем та матір`ю відповідача (свекрухою) ОСОБА_14 щодо виховання та догляду за дитиною, ведення домашнього господарства не заперечувала як сама свідок ОСОБА_14 , так і підтвердили свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , допитані в судових засіданнях.

Окрім того, з копії рапорту від 23.12.2021 начальнику Луцького ВП ГУНП у Волинській області вбачається, що ОСОБА_1 повідомила о 14 год 45 хв на лінію «102» про те, що її чоловік ОСОБА_3 не повертає речі - цінні документи, що належать матері заявниці, вдома маленька дитина. До приїзду працівників поліції конфлікт влагоджено самостійно (т І а.с.156).

Відповідно до копії повідомлення Луцького РУП ГУНП у Волинській області на адвокатський запит №94а/50/01-2021 від 12.04.2021, 14.03.2021 о 15 год 53 хв надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 14.03.2021 р 15 год 52 хв за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 повідомила, що її колишній чоловік та свекруха відмовляються впускати її в помешкання, де перебуває дитина, якій 1,5 років. Окрім того 15.03.2021 о 16 год 05 хви Снігова також повідомила на лінію «102» про те, що колишній чоловік не впускає до будинку (т ІІ а.с.42-45).

Окрім того, з копії рапорту від 17.12.2021 начальнику Луцького ВП ГУНП у Волинській області вбачається, що ОСОБА_3 повідомив про викрадення ОСОБА_1 свідоцтва про народження їхньої спільної дитини та свідоцтва про шлюб, однак в подальшому по даному факту заяв та пояснень не надходило (т І а.с.90).

З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що після 16.12.2021 ОСОБА_1 вимушена проживати окремо від чоловіка та дитини, до дитини за цей період навідується часто. Після переїзду ОСОБА_1 на орендоване житло батько відмовився віддавати доньку матері, але не заперечував щодо їх зустрічей за місцем проживанням дитини.

Твердження відповідача ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_14 про те, що вищевказані виклики поліції були сплановані позивачем ОСОБА_1 , а конфлікти з цими особами - спровоковані останньою, а також те, що позивач з власної волі залишила дитину проживати з батьком не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

За зверненням ОСОБА_1 26.01.2021 та ОСОБА_17 19.02.2021, у Службі у справах дітей Луцької міської ради відбулась спільна зустріч батьків, але їм не вдалось досягнути домовленості про те, з ким буде проживати дитина (т І, а.с.94-97, т ІІ, а с.24)

На час вирішення спору позивач ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною, отримує щомісячну соціальну виплату (т. І, а.с.14). Також отримує регулярну матеріальну допомогу фінансового характеру від своєї матері - ОСОБА_18 , яка протягом тривалого часу проживає за в Італійській Республіці, де офіційно працевлаштована, що стверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_18 (р.н. 671) від 29.04.2021 та копією виписки по картці за період з 20.12.2019 по 20.12.2020 (т І а.с.17-48, т ІІ, а.с.50).

З пояснень свідка ОСОБА_7 судом встановлено, що ОСОБА_1 до виходу у відпустку по догляду за дитиною також працювала.

Окрім того, на праві приватної власності позивачу належить 2/3 частки квартири АДРЕСА_3 , з яких 1/3 частки - з 02.1.1993 року на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого фондом майна державно-комунальної власності Дубенської міської Ради народних депутатів, згідно наказу №44 від 02.11.1993, інша 1/3 частки - на підставі договору дарування р.н. 669 від 29.04.2021 (т ІІ, а.с.45-48).

З копії довідки КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцьк» Волинської обласної ради від 11.01.2021 та копії копії сертифіката про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 12ЯЯт №487921 від 11.01.2021, ОСОБА_1 наркологічними захворюваннями (в т.ч. алкоголізмом, наркоманією) не страждає, документальних даних про її звернення за психіатричною допомогою не встановлено (т І, а.с. 13, 50).

Відповідач ОСОБА_3 з 03.03.2020 зареєстрований фізично-особою підприємцем та згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснює підприємницьку діяльність з (основний КВЕД) оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язану з цим діяльність, що також стверджується копією довідки про обіги по рахунку підприємця за період з 01.01.2021 по 17.02.2021. Згідно пояснень свідків, відповідач працює вдома (т І ас.с.178, 180).

За даними ПП «Волинський монітор» від 29.01.2021, ОСОБА_3 працював на даному підприємстві у період з 18.09.2017 по 30.07.2019 на посаді адміністратора системи, 30.07.2019 був звільнений за згодою сторін з огляду на сімейні обставини. У період, коли працював, був одружений, дітей не мав, займаній посаді відповідав. З колегами та відвідувачами редакції спілкувався ввічливо та підтримує дружні стосунки, не конфліктний. Працював старанно та відповідально підходив до завдань, правил внутрішнього трудового розпорядку не підписував, у керівництва компанії користується довірою. Працював продуктивно, відзначається загальною культурою та високими моральними якостями (т І а.с.89).

Відповідачем стверджується, а сторонами не заперечується, що останній проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у будинку, що належить матері відповідача - ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні під час допиту у якості свідка підтвердила дану обставину.

З пояснень в судовому засіданні свідків вбачається, що у період до виникнення між сторонами спору щодо місця проживання дитини, відповідач змінив своє місце проживання та своєї сім`ї, мотивуючи зокрема економією коштів, оскільки орендувати житло надалі у подружжя не було фінансової змоги.

Під час проживання дитини з батьком, допомогу у догляді за дитиною надавала ОСОБА_14 - мати відповідача.

Відповідачем ОСОБА_3 , а також свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , яка є родичкою відповідача, стверджується, що ОСОБА_1 неналежно здійснювала свої батьківські обов`язки, залишала дитину без догляду, нехтувала її станом здоров`я, харчуванням, ігнорувала потреби дитини. Також наголосили на тому, що інсулінозалежний цукровий діабет позивача з випадками гіполейкеміївиключає можливість останньої у повному обсязі надавати дитині належну турботу та піклування, якої остання потребує.

З досліджених судом доказів, зокрема з копій історії розвитку дитини ОСОБА_5 , інформованих згод та листка поточних звернень судом встановлено, що матір неодноразово особисто зверталась до дитячого лікаря-педіатра для огляду дитини, окрім того дитина проходила регулярні профілактичні щеплення згідно графіку, стан дитини задовільний, шкіра чиста. Окрім того саме матір'. Підписано декларацію з сімейним лікарем щодо доньки ОСОБА_15 (т І а.с. 49, 129-150).

З пояснень свідка ОСОБА_12 , яка є лікарем-дерматоголом, як батько так і мати звертались до неї за оглядом дитини та консультуванням. Характеризувала обох батьків як таких, що хвилюються за свою дитину. Серйозних проблем зі шкірою в дитини виявлено не було.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 також повідомили, що позивач ОСОБА_1 є турботливою матір`ю, яка відповідально відноситься до виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки, постійно гуляла з дитиною. Також вказали, що не вважають випадки гіполейкемії на фоні інсулінозалежного цукрового діабету позивача такими, що унеможливлюють догляд за донькою. Натомість зазначено, що загострення хвороби спостерігалось у позивала в період спільного проживання з батьками відповідача, ймовірно у зв`язку зі стресом (т ІІ а.с.29).

Окрім того, з матеріалів справи вбачається що матір придбавала дитині необхідні речі, засоби особистої гігієни та продукти харчування (т І а.с.107-126).

Згідно висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради №80 від 29.03.2021, з моменту спільного проживання між ОСОБА_1 та її свекрухою ОСОБА_14 почали виникати конфлікти щодо виховання та догляду за дитиною ОСОБА_5 , ведення домашнього господарства. Внаслідок сімейно-побутових конфліктів відносини між батьками ОСОБА_15 поступово погіршувалися, після чергової сварки 16.12.2020 ОСОБА_1 змушена залишити місце проживання. ОСОБА_3 не підтримав дружину у її бажанні жити окремо від батьків і залишився з дочкою в будинку своїх батьків.

02.02.2021 службою обстежено житлово-побутові умови в орендованій квартирі ОСОБА_1 , за результатами чого зроблено висновок про те, що позивачем створено усі належні умови для проживання дитини.

Після переїзду ОСОБА_1 на орендоване житл батько відмовився віддати доньку матері, але не заперечував щодо їхніх зустрічей за місцем проживання дитини.

26.01.2021 ОСОБА_1 звернулась до служби із заявою про визначення місця проживання дитини з матір`ю. 19.02.2021 ОСОБА_3 звернувся до служби із заявою про визначення місця проживання дитини з батьком.

Під час спільної зустрічі батьків дійти згоди не виявилось можливим.

15.03.2021 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини заслухано пояснення ОСОБА_18 , бабусі ОСОБА_15 зі сторони матері, ОСОБА_14 , бабусі зі сторони батька, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_18 повідомила, що впродовж 11 місяців її донька ОСОБА_1 доглядала дитину сама, при цьому їй ніхто не допомагав. Коли вона повернулась в Україну, їй не дали можливості бачити ОСОБА_15 , у зв`язку із чим вони були вимушені викликати поліцію. ЇЇ дочку ОСОБА_1 виставили з будинку, а потім не пускали до дитини. Колишній чоловік запропонував її дочці винаймати житло, при цьому повідомив, що ОСОБА_15 залишиться проживати з батьком і з того часу перешкоджає бачитись із дитиною.

ОСОБА_14 повідомила, що дитина на даний час проживає за місцем реєстрації, забезпечена усім необхідним відповідно до віку. Мати дитини не займалась її доглядом та вихованням, це змушена була робити вона.

За результатами розгляду вказаних заяв Службою у справах дітей прийнято рішення про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю ОСОБА_1 (т ІІ, а.с.24-25).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стороною відповідача в обґрунтування своїх вимог в порушення ст. 81 ЦПК України не доведено наявність будь-яких істотних обставин, що зумовлювали б недоцільність проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, жодних доказів, які б негативно характеризували позивача, як матір суду не надано.

Покликання сторони відповідача на хворобу позивача, факт орендування нею житла і фактичне виховання дитини в родині батька, на думку суду, сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини для проживання.

Разом з тим, суд вважає, що дії відповідача щодо різкої зміни постійного місця проживання дитини разом з матір`ю, суперечать принципу розумної турботи про дитину у поєднанні з обережною для психіки дитини увагою до неї.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що проживання дитини разом із матір`ю на даний час забезпечить найвищі інтереси дитини, стабільні та гармонійні умови її життя, а тому первісний позов в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю слід задовольнити, в задоволенні вимог зустрічного позову в частині визначення місця проживання дитини з батьком слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справа дітей Луцької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини -- задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 10.12.2021

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк