справа № 369/9796/20
головуючий у суді І інстанції Дубас Т.В.
провадження № 22-ц/824/7224/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Сержанюк А.С.
Судді Київського апеляційного суду Мостової Г.І.
19 травня 2021 року м. Київ
у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2020 року про забезпечення позову
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Відповідно до змісту частини третьої статті 35 ЦПК України суддя, не згодний з судовим рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні.
Обставини справи
У серпні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму боргу у розмірі 44 000 доларів США та понесені судові витрати.
Разом з цим, позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру, яка належить на праві власності відповідачу.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2020 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить відповідачці.
Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що предмет позову у цій справі щодо стягнення заборгованості за договорами позики, є взаємопов`язаний зі способом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При цьому суд першої інстанції не вбачав підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених статтею 154ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року.
Постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована таким: аргументи апелянта про те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим; не враховано інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову; на правильність висновків суду не впливають. Вжиті заходи забезпечення позову у цьому випадку спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав відповідачки, як власника нерухомого майна, щодо вчинення дій з можливого його відчуження на період вирішення спору. Апеляційна скарга не містить обґрунтованих посилань на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Зміст окремої думки

Не погоджуючись із такою позицією Київського апеляційного суду, вважаю за необхідне викласти окрему думку.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, у розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_3 громадянин Королівства Нідерланди, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції заявник ОСОБА_3 підтвердив, що він є громадянином іноземної держави, будь яке майно на території України відсутнє, банківські рахунки відсутні, на території України останній перебуває по туристичній візі.

Отже, наявні підстави, передбачені пунктом 1 частини 3 статтею 154 ЦПК України, для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, тому і висновок суду першої інстанції в цій частині є помилковим.

Разом з тим, встановивши, що матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки, суд першої інстанції обґрунтовано не вимагав від позивача забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Отже, на мою думку, у постанові суду апеляційної інстанції необхідно було виправити помилковий висновок суду першої інстанції в цій частині.

Суддя

Київського

апеляційного суду Г.І. Мостова