Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5656/20 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 58 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та Коростенської міської ради Житомирської області,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 01 березня 2021 року суддею Невмержицькою О.А. у м. Коростені,

у справі №279/5656/20 за позовом ОСОБА_3 до Коростенської міської ради Житомирської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом у якому просив:

- визнати недостовірною інформацію та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, розповсюджену ОСОБА_4 про те, що « ОСОБА_3 протягом декількох років організував цілу компанію, яка направлена на дискредитацію керівників комунальних підприємств, створив фейкові сторінки, на яких розповсюджує неправдиву, брехливу інформацію, яка направлена на психологічний і моральний тиск на керівників комунальних підприємств, що розповсюджує брехливу інформацію про керівника комунального підприємства "Теплозабезпечення" - ОСОБА_5 , погрожує їй морально, фізично, також не брезгує погрозами її дітям і погрозами її внукам, що зазначеного вище йому було замало і вказане пов`язане з фізичним нападом на керівника комунального підприємства";

- визнати недостовірною інформацію та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, розповсюджену ОСОБА_1 про те, що «З появою ОСОБА_3 , у місці, почались інсинуації зазначені ОСОБА_4 , у тому числі, що ОСОБА_3 вигнали з міста Житомира, що ОСОБА_3 чотирижди судим за «мошенничество», що в місті створює дискомфорт для людей, для жителів».

- зобов`язати Коростенську міську раду, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 спростувати вказану інформацію шляхом оприлюднення резолютивної частини рішення на офіційній сторінці Коростенської міської ради, на каналі YouTube, за Інтернет посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 та проголосити резолютивну частину рішення, на першій, після набрання цим рішенням законної сили, сесії Коростенської міської ради чи її правонаступника (Коростенська ОТГ Коростенського району Житомирської області) - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що вказана інформація принижує його честь, гідність та ділову репутацію, публічно ображає його перед невизначеним колом осіб, є неправдивою та підлягає спростуванню відповідачами. Також просив вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію, поширену 12 листопада 2020 року міським головою ОСОБА_1 на позачерговій сорок третій сесії VII скликання Коростенської міської ради про те, що ОСОБА_3 є чотирижди судим за "мошенничество". Зобов`язано Коростенську міську раду, ОСОБА_1 спростувати вищевказану недостовірну інформацію шляхом оприлюднення резолютивної частини рішення на офіційній сторінці Коростенської міської ради, на каналі YouTube, за Інтернет посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 та проголосити резолютивну частину рішення, на першій, після набрання цим рішенням законної сили, сесії Коростенської міської ради чи її правонаступника (Коростенська ОТГ Коростенського району Житомирської області) - ОСОБА_1 . У решті вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове про закриття провадження у справі.

На його думку, суд безпідставно відхилив його клопотання про витребування матеріалів, у яких міститься інформація стосовно кримінальних проваджень, фігурантом яких є позивач. Це призвело до порушення процесуальних прав ОСОБА_1 та не надало останньому об`єктивної можливості в повній мірі реалізувати право на захист. Посилаючись на Резолюцію №1165 Парламентської Асамблеї Ради Європи, ст.ст.3-4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, зазначив, що ОСОБА_3 є керівником Коростенської міської організації політичної партії «Союз Лівих Сил», а тому є публічною фігурою. Отже, політичні діячі та особи, які обіймають публічні посади не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами у зв`язку з чим межа допустимої критики є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Окрім того, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем та те, що внаслідок цього були порушені його особисті немайнові права.

В апеляційній скарзі представник Коростенської міської ради Житомирської області міський голова Москаленко В.В., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення у частині задоволених вимог, ухвалити у цій частині нове рішення суду про відмову у задоволенні позову.

На його думку, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем та те, що внаслідок цього були порушені його особисті немайнові права. Вважає, що суд першої інстанції при оцінці судимості позивача на підставі поданої довідки Департаменту інформатизації МВС України, не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_3 є публічною особою. Окрім того, судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотань Коростенської міської ради та ОСОБА_4 про направлення запиту для отримання інформації, а саме, доказів щодо наявності судимості позивача. Зокрема зазначив, що врахування погашення судимості є важливим та обов`язковим при винесенні обвинувальних вироків по кримінальних справах. А у випадку оцінки рівня збору та аналізу інформації, яка містить оціночне судження та побутовий рівень має значення, чи взагалі колись позивач мав минуле, яке має ознаки притягнення до кримінальної відповідальності. Вислів на сесії не несе в собі дії притягнення до відповідальності безпосередньо кримінальної, дисциплінарної чи адміністративної, оскільки дані вислови були лише виступом.

У відзиві ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначив, що суд першої інстанції правильно надав правову оцінку фактичним правовідносинам, які склались у даній справі, застосував правові позиції судової практики Верховного Суду та прийняв законне рішення. Окрім того, посилання на зміну судом предмета та підстав позову не відповідають фактичним обставинам справи та не пов`язані з інститутом апеляційного оскарження рішення судів перших інстанцій.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач був депутатом Коростенської міської ради, а з 2015 року по 2020 рік членом виконкому, є керівником Коростенської міської організації політичної партії «Союз Лівих Сил». Відповідач ОСОБА_1 є міським головою, а ОСОБА_4 - депутатом міської ради, тобто публічними особами. Активна політична та громадська діяльність позивача у 2019-2020 роках різниться з політичними переконаннями останніх.

12 листопада 2020 року відбулась позачергова сорок третя сесія VII скликання Коростенської міської ради, яка була скликана на підставі заяви позивача від 09 листопада 2020 року, як керівника Коростенської міської організації політичної партії "Союз Лівих Сил", стосовно не запровадження в Україні карантину вихідного дня.

Під час даної сесії ОСОБА_4 , як депутат міської ради, під час свого виступу зазначив: "Я хочу ще привернути Вашу увагу до такої проблеми і до нездорової ситуації, яка відбувається зараз у місті Коростені. У нас є комунальні підприємства, у нас є керівники комунальних підприємств, які відповідально виконують свої професійні обов`язки, які незважаючи на таку скруту, в якій вся країна та ми проживаємо, забезпечують гідні умови проживання наших людей. Я надіюсь, усі ті люди, які причетні до даної ситуації, вони чують мене та дивляться нас по Інтернету. Це - ОСОБА_6 , який вже на протязі декількох років організував цілу компанію, яка направлена на дискредитацію керівників комунальних підприємств, він створив фейкові сторінки, на яких він розповсюджує неправдиву, брехливу інформацію, яка направлена на психологічний і моральний тиск на керівників комунальних підприємств. Він розповсюджує брехливу інформацію про керівника комунального підприємства "Теплозабезпечення" - ОСОБА_5 , погрожує їй морально, фізично, також не брезгує погрозами її дітям і погрозами її внукам. Але, цього йому було замало і в понеділок вчинено фізичний напад на керівника комунального підприємства на ОСОБА_7 . Вранці, дочекалися, коли вона вийшла з під`їзду на роботу, напало двоє підлітків - малих. Ми знаємо хто це. Вони найняли цих дітей... Як ми кажемо у народі "сцикуни"... Я звертаюсь до депутатів та до громади міста Коростеня, ми не можемо замовчувати ту ситуацію, яка зараз проходить у місті Коростені, також від ради керівників... звернутись до силових органів, до прокуратури, до міліції, щоб вони надали оцінку діям цих осіб. І ганьба цим сикунам, які використовують дітей для забезпечення своїх амбіцій."

ОСОБА_1 , як міський голова, виступив з промовою та вказав наступне: "Приймається, на самому ділі - нездорова ситуація ОСОБА_6 . З його появою у місті почались такі інсинуації. Його вигнали з ОСОБА_8 . Він приїхав у Коростень. В Коростені, це проводить. Тому давайте ми сесією міської ради дамо доручення юридичному відділу сформулювати звернення до правоохоронних органів, в Інтернеті ж є, там є і фейкові, але і герої, вислови, тому хай вони їм займаються. Тому, що на самому ділі, це ненормальне явище. Людина, яка чотирижди судима за мошенничество, людина, яка в місті створює дискомфорт для людей, для жителів, і зрозуміти важко, чому це робиться. Тому, ... давайте ми доручимо сесії міської ради, запропонуємо нашому юридичному відділу сформулювати, я підпишу ці листи на правоохоронні органи, хай займаються ним, це неприпустимо, щоб в місті таке було сьогодні."

Виступи відповідачів були оприлюднені на офіційному YouTube каналі "Коростенська міська рада", за Інтернет посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 , а вказана сторінка належить Коростенській міській раді, та оприлюднене відео має назву «Трансляція позачергової 43 сесії Коростенської міської ради VII скликання від 12.11.20 р.».

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що інформація, яка була поширена 12 листопада 2020 року міським головою ОСОБА_1 на позачерговій сорок третій сесії VII скликання Коростенської міської ради, про те, що позивач є чотирижди судимим за «мошенничество», є фактичними твердженнями, а не оціночними судженнями, є недостовірною, негативною, такою, що принижує та порочить честь позивача в очах оточуючих - громадськості, читачів соціальних мереж та ділову репутацію, як керівника політичної партії. Також, дана інформація створює у оточуючих викривлене уявлення про позивача, його діяльність, в тому числі і як законослухняного громадянина. Окрім того, відповідно до положень ч.1 ст. 277 ЦК України саме на відповідача покладаються обов`язки: переконатися у достовірності поширеної ним інформації; у разі відсутності доказів достовірності оспорюваної інформації, утриматися від її поширення; надати суду докази достовірності такої інформації, а в разі їх відсутності видалити та спростувати її.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційних скарг вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У статті 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 461/9631/15-ц (провадження № 61-14857св18) зазначено: «тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Ї Конвенція) та практики Європейського суду з прав людини (далі Ї ЄСПЛ) щодо її застосування».

Згідно зі статтею 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією

з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, від 06 жовтня 2015 року).

Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацією та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик є ширшою, ніж щодо пересічної особи, на відміну від якої публічна особа неминуче та свідомо йде на те, щоб усі її слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, від 15 липня 2010 року.).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2018 року у справі № 607/4318/16-ц (провадження № 61-24241св18) зроблено висновок, що «оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вказані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати».

Ніхто не може бути притягнений до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша та друга статті 30 Закону України «Про інформацію»).

ЄСПЛ вказує, що «у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень

є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що

є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (UKRAINIAN MEDIA GROUP

v. UKRAINE, № 72713/01, § 41, 42, ЄСПЛ, 29 березня 2005 року).

Безсумнівно, пункт 2 статті 10 Конвенції дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв`язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань. Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 42, 46, ЄСПЛ, від 08 липня 1986 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2020 року у справі № 757/32917/17-ц (провадження № 61-4421св19) зазначено, що: «розрізняючи факти та оціночні судження, слід виходити з того, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Крім того, аналіз національного законодавства та стаття 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Враховуючи вищевикладене, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів)».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №274/1267/16-ц (провадження №61-22383св19).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що інформація, поширена 12 листопада 2020 року міським головою ОСОБА_1 на позачерговій сорок третій сесії VII скликання Коростенської міської ради про те, що ОСОБА_3 є чотирижди судим за "мошенничество" є фактичним твердженням, така інформація є недоведеною, не відповідає дійсності, є негативною, такою, що принижує та порочить честь позивача в очах оточуючих - громадськості, читачів соціальних мереж, а враховуючи те, що він є керівником політичної партії, і його ділову репутацію.

Посилання у апеляційних скаргах на те, що інформація зазначеного змісту є оціночним судженням є безпідставними, оскільки містить фактичні дані щодо наявності чотирьох судимостей у позивача за «мошенничество». Існування таких фактів можна довести, проте це не здійснено відповідачами. Натомість суд першої інстанції, з урахуванням положень ст.ст. 88,89 КК України, надав правильну оцінку наданому позивачем доказу на спростування вищевказаної інформації, дослідивши довідку Департаменту інформатизації МВС України за № , відповідно до якої за обліками МВС України громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 23.09.2020 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.10 т.1).

Також, суд надав правильну оцінку судовим рішенням, які були надані відповідачами на підтвердження своїх заперечень, які роздруковані із ЄДРСР (а.с. 134-142 т.1), та обґрунтовано вважав, що такі рішення не можуть бути визнані належними та допустимими доказами достовірності інформації щодо чотирьох судимостей позивача за "мошенничество" (шахрайство), оскільки не містять дані про ідентифікацію особи. До того ж, ці рішення не спростовують даних довідки Департаменту інформатизації МВС України, яка є належним та допустимим доказом у справі, та не містять даних про судимість особи за шахрайство.

Поширення такої недостовірної інформації ОСОБА_1 знайшло своє об`єктивне підтвердження в суді, оскільки останній в присутності певного кола осіб повідомив цю інформацію, яка Коростенською міською радою була оприлюднена на офіційному YouTube каналі "Коростенська міська рада", тобто доведено її до відома більше ніж однієї особи, що вважається поширенням інформації.

Доводи апеляційних скарг про те, що позивач є публічною особою, не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для захисту порушеного особистого немайнового права останнього у зв`язку з поширенням відносно нього негативної інформації, що містить фактичні твердження, які не відповідають дійсності.

Посилання у апеляційних скаргах на те, що суд першої інстанції змінив предмет і підставу позову спростовуються змістом позовної заяви та матеріалами справи.

Отже, суд на підставі належним чином оцінених доказів, врахувавши зміст поширеної відповідачем інформації щодо позивача у її системному зв`язку з фактичними обставинами справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині рішення.

Інші наведені у апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, такі доводи були предметом дослідження суду із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Рішення суду в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та Коростенської міської ради Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 17 червня 2021 року.