Справа № 615/236/21
Провадження № 2/615/167/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Логвінова А.О.,

за участю секретаря судового засідання - Партоли О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення грошових коштів,

за участю учасників справи:

представника позивача адвоката - Власенка В.І.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Валківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач, ОСОБА_2 ), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 127927 (сто двадцять сім тисяч дев`ятсот двадцять сім) грн 22 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Валківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року по справі № 615/790/17 з відповідача на користь позивача стягнуто борг за договором позики у розмірі 272674,90 грн, три відсотки річних у розмірі 10197,22 грн, проценти за користування коштами у розмірі 122501,93 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3880,03 грн. Загальна сума грошових коштів, що підлягають стягненню на підставі зазначеного рішення суду складає 409254,08 грн. 11 січня 2018 року Валківським районним судом Харківської області видано виконавчий лист № 615/790/17. 19 січня 2018 року Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькаму районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі виконавчого листа відкрито виконавче провадження № 55575159. На час звернення позивача до суду з позовом відповідач добровільно не сплатив суму боргу за рішенням суду, державною виконавчою службою сума боргу також не стягнута.

Позивач посилається на вимоги ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, вказує, що три проценти річних від загальної простроченої суми боргу за період з 09.02.2018 року по 09.02.2021 року становить 36866,50 грн, втрати від інфляції за період з 09.02.2018 року по 09.02.2021 року становлять 71414,82 грн.

Також, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 1048 ЦК України, відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, позивач вказує, що сума процентів за договором позики за період з 09.02.2018 року по 09.02.2021 року становить 19645,90 грн.

За розрахунком позивача загальна сума грошових коштів, що підлягає стягненню з відповідача становить 127927,22 грн, з яких: 36866,50 грн три проценти річних; 71414,82 грн інфляційні втрати; 19645,90 грн проценти від суми позики.

19.04.2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування відзиву ОСОБА_2 посилається на те, що позов ОСОБА_1 є необґрунтований. Всі питання пов`язані з виконання рішення Валківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року по справі № 615/790/17 будуть вирішені у виконавчій службі. Також, зазначає, що у представника позивача адвоката Власенко В.І. відсутні повноваження на підписання та пред`явлення до суду позову від імені позивача.

Позивач та її представник правом на подачу відповіді на відзив не скористались.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 15 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 18 травня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді Логвінова А.О. від участі у справі.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 25 травня 2021 року цивільну справу передано до канцелярії суду для визначення судді, у порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України, з метою вирішення питання про відвід судді Логвінова А.О.

Ухвалою суду від 25 травня 2021 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про відвід судді Логвінова А.О. від участі у справі відмовлено.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Власенко В.І. підтримав позов, просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач зазначив, що доказів на підтвердження сплати заборгованості за рішенням Валківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року по справі № 615/790/17 у нього немає та просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Валківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року по справі № 615/790/17 частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 272674,90 грн, три відсотки річних у розмірі 10197,22 грн, проценти за користування коштами у розмірі 122501,93 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3880,03 грн.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 26.12.2017 року, що підтверджується відміткою на копії рішення.

11.01.2018 року Валківським районним судом Харківської області на виконання рішення суду видано виконавчий лист № 615/790/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 405374,05 грн та судовий збір у розмірі 3880,03 грн. Загальна сума грошових коштів, що підлягають стягненню складає 409254,08 грн.

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження № 55575159 з виконання виконавчого листа № 615/790/17 від 11.01.2018 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК Україниборжник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина першастатті 611 ЦК України)

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК Українипоширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням.

Отже, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Валківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року по справі № 615/790/17, яким стягнуто з відповідача заборгованості у розмірі 405374,05 грн та судовий збір у розмірі 3880,03 грн. Загальна сума грошових коштів, що підлягають стягненню складає 409254,08 грн. Грошове зобов`язання за рішенням суду на даний час не виконано. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідачів з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Однак, суд не може повністю погодитися з наданим позивачем розрахунку щодо інфляційних втрат, виходячи з наступного.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики Українивід 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.

Перевіряючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Так, за період, зазначений в позові, з 09.02.2018 року по 09.02.2021 року, інфляційні виплати на суму боргу в розмірі 409254,08 грн. з урахуванням індексу інфляції складають: 409254,08 грн.(сума боргу) х 118.98 (загальний індекс інфляції) : 100 - 409254,08 грн.(сума боргу) = 77676,41 грн. (збитки від інфляції).

Отже, загальна сума інфляційних нарахувань на суму боргу за вказаний період складає 77676,41 грн.

Однак, оскільки за розрахунком суду сума за вимогами про стягнення інфляційних втрат по зобов`язанню, є більшою за суму, яку просить стягнути позивач, відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню в межах заявлених позивачем вимог, а саме у розмірі 71414,82 грн., що не позбавляє позивача права звернутися до суду з відповідною вимогою про стягнення інфляційних витрат з відповідача на суму, що не охоплена даним судовим рішенням.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Період розрахунку приймається з 09.02.2018 року по 09.02.2021 року.

Отже, 3% річних з простроченої суми боргу становить: 409254,08 грн х 3 %: 365 (кількість днів у році) х 1097(кількість днів прострочення): 100 = 36866,50 грн.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача три проценти річних від загальної простроченої суми боргу за період з 09.02.2018 року по 09.02.2021 року у розмірі 36866,50 грн та інфляційних втрат за період з 09.02.2018 року по 09.02.2021 року у розмірі 71414,82 грн підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України процентів від суми позики за період з 09.02.2018 року по 09.02.2021 року у розмірі 19645,90 грн, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Тобто, з аналізу приписів вищезазначених правових норм випливає, що проценти, визначені ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право отримувати від позичальника саме за користування позикою.

Як вбачається з рішення Валківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року по справі № 615/790/17, 25.03.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який оформлений відповідною розпискою.

Відповідно до умов розписки ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 у борг грошові кошти в розмірі 10000,00 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 25.03.2016 року.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов`язань за договором позики, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неповернутих коштів у сумі, еквівалентній 10000,00 доларам США за курсом Національного банку України станом на момент ухвалення рішення у справі, трьох процентів річних у сумі, еквівалентній 389,00 доларам США за курсом Національного банку України станом на момент ухвалення рішення у справі та процентів за користування позикою у сумі, еквівалентній 4494,00 доларам США за курсом Національного банку України станом на момент ухвалення рішення у справі.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року по справі № 615/790/17 частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 25.03.2015 року у розмірі 272674,90 грн, що еквівалентна 10000,00 доларів США на день ухвалення рішення, три відсотки річних у розмірі 10197,22 грн, проценти за користування коштами у розмірі 122501,93 грн.

Вказане судове рішення набрало законної сили, що підтверджується відміткою на копії судового рішення.

Частинами 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що позивач використала право вимоги повернення усієї суми позики, а також сплати процентів, належних їй відповідно до статті 1048 ЦК України.

Суд зазначає, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, однак, наявність судового рішення про задоволення вимог позикодавця щодо стягнення суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів за користування позикою. При цьому права та інтереси позикодавця наразі забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України процентів від суми позики за період з 09.02.2018 року по 09.02.2021 року у розмірі 19645,90 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, щоу представника позивача адвоката Власенко В.І відсутні повноваження на підписання та пред`явлення до суду позову від імені позивача, оскільки представником позивача адвокатом Власенко В.І. долучено до матеріалів справи ордер на надання правової (правничої) допомоги Серії АХ № 1031419, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Таким чином, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів підлягає частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 258 - 259, 263 - 265, 268, 273 - 274, 351 - 352, 354 - 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 108281 (сто вісім тисяч двісті вісімдесят одна) грн 32 коп., з яких: 36866 (тридцять шість тисяч вісімсот шістдесят шість) грн 50 коп. - 3 % річних; 71414 (сімдесят одна тисяча чотириста чотирнадцять) грн 82 коп. - інфляційні втрати.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1082 (одна тисяча вісімдесят дві) грн 81 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Валківський районний суд Харківської області.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 14 червня 2021 року.

Суддя А.О. Логвінов