Провадження № 2/643/352/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Гюлалієвої Ф.Р. кизи, ОСОБА_1, представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Селезень С.В., представника ОСОБА_3 - адвоката Поліщук Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_3 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», ОСОБА_1 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ушивець Ольга Юріївна, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання недійсними електронних торгів, протоколу електронних торгів, акту про реалізацію предмета іпотеки, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, скасування запису про реєстрацію права власності на квартиру, за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_3 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», ОСОБА_2 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ушивець Ольга Юріївна, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання недійсними електронних торгів, протоколу електронних торгів, акту про реалізацію предмета іпотеки, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, скасування запису про реєстрацію права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

Предмет позовних вимог, стислий виклад позиції учасників справи

Позовна заява ОСОБА_2

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_3 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ушивець Ольга Юріївна, в якому з урахуванням неодноразових уточнень просить (том 1, а.с. 2-11; том 1, а.с. 99-108; том 2, а.с. 72-82):

1) визнати недійсними електронні торги з реалізації належного на праві власності ОСОБА_2 нерухомого майна - трикімнатної квартири загальною площею 98,7 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Квартира), що були оформлені Протоколом № 415328 від 27.06.2019 року, складеним Державним підприємством «Сетам»;

2) визнати недійсним Протокол № 415328 від 27.06.2019 року, складений Державним підприємством «Сетам» за результатами проведення електронних торгів з реалізації належного на праві власності ОСОБА_2 нерухомого майна - Квартири;

3) визнати незаконним Акт приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. від 15.07.2019 року про реалізацію предмета іпотеки - Квартири, при примусовому виконанні у виконавчому провадженні № 58661100;

4) визнати незаконним та скасувати видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю. 15.07.2019 року за реєстровим номером № 13987 Свідоцтво на ім`я ОСОБА_3 про право власності на майно, що складається з Квартири;

5) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 32398698 від 15.07.2019 року про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на Квартиру.

В обґрунтування позову зазначив, що приватний виконавець Бабенко Д.А. в ході виконавчого провадження з примусового стягнення заборгованості за кредитним договором, боржником в якому є ОСОБА_2 , звернув стягнення на належну ОСОБА_2 . Квартиру шляхом продажу останньої на електронних торгах через ДП «Сетам». Торги відбулись з численним порушенням законодавства України. Ані приватний виконавець Бабенко Д.А., ані ДП «Сетам» не направляло ОСОБА_2 будь-яких документів з приводу виконавчого провадження та електронних торгів. Кредит був отриманий ОСОБА_2 в доларах США, Квартира підпадає під критерії, визначені Законом України «Про мораторії на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у зв`язку з чим наявна встановлена зазначеним Законом заборона відчуження Квартири. Квартиру було продано за ціною значно нижчою, ніж встановлена судовим рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки (Квартиру). В Квартирі на момент продажу була зареєстрована та проживала малолітня дочка ОСОБА_2 , проте всупереч законодавства України під час реалізації Квартири не було отримано дозволу органу опіки та піклування. Співвласником Квартири є ОСОБА_1 , проте її згоду на продаж Квартири отримано не було, частка боржника у праві власності на Квартиру не виділялась.

Позовна заява ОСОБА_1

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_3 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ушивець Ольга Юріївна, в якому з урахуванням наступних уточнень просить (том 3, а.с. 5-14: том 4, а.с. 202-210):

1) визнати недійсними електронні торги з реалізації належної на праві власності ОСОБА_1 . Квартири, що були оформлені Протоколом № 415328 від 27.06.2019 року, складеним Державним підприємством «Сетам»;

2) визнати недійсним Протокол № 415328 від 27.06.2019 року, складений Державним підприємством «Сетам» за результатами проведення електронних торгів з реалізації належного на праві власності ОСОБА_2 нерухомого майна - Квартири;

3) визнати незаконним Акт приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. від 15.07.2019 року про реалізацію предмета іпотеки - Квартири, при примусовому виконанні у виконавчому провадженні № 58661100;

4) визнати незаконним та скасувати видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю. 15.07.2019 року за реєстровим номером № 13987 Свідоцтво на ім`я ОСОБА_3 про право власності на майно, що складається з Квартири;

5) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 32398698 від 15.07.2019 року про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності Квартиру;

6) внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на Квартиру.

В обґрунтування позову зазначила, що Квартира була набута ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_1 , у зв`язку з чим зазначене майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Під час реалізації Квартири на електронних торгах були порушені її права як співвласника Квартири, оскільки згоду на продаж вказаного майна вона не надавала, частка ОСОБА_2 у праві власності на Квартиру не виділялась.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , а також адвокат Селезень С.В., яка є представником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , позовні вимоги та доводи, викладені в заявах по суті справи та письмових поясненнях, підтримали в повному обсязі.

Позиція інших учасників справи

ОСОБА_3 надав відзив, в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування зазначив, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними (том 1, а.с. 188-191).

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 заперечував проти позову з підстав, зазначених у заявах по суті справи та письмових поясненнях.

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. в судове засідання не з`явився, надав відзив, в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтуванням заперечень зазначив, що в ході виконавчого провадження були дотримані вимоги законодавства України. Крім того, зазначив, що виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів та мають самостійний спосіб та строки оскарження, а відтак не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійними, про що зазначено в Постанові Верховного Суду від 02.05.2018 року в справі № 910/10136/17 (том 1, а.с. 144-152).

Представник Державного підприємства «Сетам» в судове засідання не з`явився, надав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування зазначив, що згідно чинного законодавства та практики Верховного Суду підставою для визнання недійсними електронних торгів є порушення правил, встановлених Порядком реалізації арештованого майна. Однак позовна заява в основному ґрунтується на нібито порушеннях приватного виконавця. Позивачем не доведено, що він використовує Квартиру як місце постійного проживання, у зв`язку з чим арештоване майно не підпадає під дію мораторію. Дії виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження та не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними (том 1, а.с. 233-241).

Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надав письмові пояснення, згідно яких позовні вимоги вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. В обґрунтування зазначив на неотриманні приватним виконавцем Бабенко Д.А. дозволу органу опіки та піклування (том 2, а.с. 141-142).

Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.07.2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено частково, заборонено відчуження Квартири.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 23.07.2019 року позов ОСОБА_2 залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 30.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.08.2019 року відмовлено в клопотанні ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.09.2019 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Селезень С.В. про забезпечення позову шляхом заборони відключення Квартири від мереж електропостачання, водопостачання, теплопостачання та каналізації.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.10.2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16.12.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.10.2020 року (головуючий суддя Харченко А.М.) об`єднано в одне провадження цивільні справи за позовом ОСОБА_2 та позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24.09.2021 року клопотання адвоката Селезень С.В. про витребування доказів - задоволено, витребувано з Департаменту реєстрації Харківської міської ради наступну інформацію: коли (в яку дату) в Реєстрі територіальної громади м. Харкова з`явився первинний запис (інформація) щодо реєстрації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою Квартири; з якого часу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою Квартири.

В ході розгляду справи до участі в ній залучено ПАТ «Альфа-Банк» в якості правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк».

Основі фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Спірна Квартира належала на праві власності ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.11.2008 року, виданого Виконавчим комітетом Московської районної в м. Харкові ради, та була зареєстрована на його ім`я в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом № 21017769 від 24.11.2008 року (том 1, а.с. 36-37).

Квартира була передана ОСОБА_2 (іпотекодавцем) в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» (іпотекодержателю) з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за Договором кредиту № 834/18-27/35/7-169 від 05.10.2007 року (далі - Договір кредиту), що підтверджується Іпотечним договором № 834/19-27/35/7-247 від 05.10.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погребним Д.І. 05.10.2007 року, зареєстрованим в реєстрі за № 385 (том 1, а.с. 60-61), Договором про внесення змін № 1 до нього від 02.02.2011 року (том 1, а.с. 62), Договором про внесення змін до нього № 2 від 24.12 2012 року (том 1, а.с. 63).

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 19.08.2014 року, ухваленим в справі № 1091/14, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту № 834/18-27/35/7-169 від 05.10.2007 року в сумі 806193,40 грн. та третейський збір в сумі 8461,93 грн. (том 4, а.с. 49-51).

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 17.11.2014 року, постановленою в справі № 755/28858/14-ц, ухвалено видати виконавчий лист на виконання вказаного вище рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 19.08.2014 року у справі № 1091/14 (том 4, а.с. 52-53).

Згідно виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 31.12.2014 року у цивільній справі № 755/28858/14-ц на підставі рішення третейського суду, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 806193,40 грн. та третейський збір в сумі 8461,93 грн. (том 1, а.с. 173).

В провадженні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. знаходилось виконавче провадження № 58661100 з примусового виконання виконавчого листа № 755/28858/14-ц, виданого 31.12.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 806193,40 грн. та третейського збору в сумі 8461,93 грн., що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.03.2019 року (том 1, а.с. 50), постановою про арешт коштів боржника від 19.03.2019 року (том 1, а.с. 52).

В ході вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем Бабенко Д.А. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, згідно якої призначено ФОП ОСОБА_5 та зобов`язано останню надати письмовий звіт щодо визначення початкової ціни продажу Квартири для проведення електронних торгів (том 1, а.с. 45-46).

В подальшому Державним підприємством «Сетам» 27.06.2019 року проведені електронні торги з продажу Квартири, переможцем яких став ОСОБА_3 , підстава визначення переможця - найвища цінова пропозиція, що підтверджується копією протоколу № 415328 (том 1, а.с. 18-19).

На підставі вказаних торгів приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. складений акт про реалізацію предмета іпотеки від 15.07.2019 року (том 1, а.с. 21-23).

На підставі зазначеного вище акту приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю. видано свідоцтво, згідно якого посвідчено, що ОСОБА_3 належить Квартира, яка придбана ОСОБА_3 та раніше належала ОСОБА_2 .

Позиція суду

Оскільки предмети позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в цілому є тотожними, їх інтереси в даній цивільній справі представляла одна особа - адвокат Селезень С.В., аргументи Селезень С.В. стосувались одночасно обох позовів, суд, керуючись принципом процесуальної економії, не вбачає необхідності надавати окрему оцінку аргументам кожного з позивачів.

Оцінюючи доводи і аргументи сторін та їх представників, висловлені в заявах по суті справи та в ході судових засідань, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Щодо закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

Позиція ОСОБА_2 .

Згідно умов Кредитного договору, кредит був наданий в доларах США. Квартира була продана в період дії Закону України «Про мораторії на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон). Квартира підпадає під критерії, визначені вказаним Законом, оскільки є єдиним житлом ОСОБА_2 та має загальну площу 98,7 кв.м. Таким чином, на Квартиру розповсюджується дія мораторію, встановленого Законом. Приватний виконавець Бабенко Д.А. , будучи обізнаним про неможливість звернення стягнення на Квартиру у зв`язку із мораторієм, незаконно передав Квартиру на реалізацію. Матеріали виконавчого провадження містять дані щодо повернення виконавчого листа через наявність заборони на звернення стягнення на Квартиру. Доводи відповідачів відносно того, що в подальшому на підставі відповідної угоди валюта Договору кредиту була змінена з долара США на гривню, є неспроможними, оскільки для застосування Закону має значення валюта, в якій кредит був виданий.

Позиція представника ОСОБА_3 та приватного виконавця Бабенка Д.А.

На підставі Договору про внесення змін № 2 До Іпотечного договору було змінено валюту кредиту з долара США на гривню, в зв`язку з чим дія Закону не поширюється на правовідносини щодо реалізації Квартири. Крім того, в ході виконавчого провадження встановлено, що ОСОБА_2 за адресою Квартири не проживає.

Фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Як вбачається з Договору про внесення змін № 2 від 24.12.2012 року до Іпотечного договору, посвідченого 24.12.2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П., зареєстрованого в реєстрі за № 3543, ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» домовились та дійшли згоди здійснити заміну валюти зобов`язання за Договором кредиту з долара США на Українську гривню, в зв`язку з чим внесли відповідні зміни до Іпотечного договору, зазначивши, що основне зобов`язання полягає у поверненні кредиту в сумі 726333,89 грн., а також що вказаний договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення (том 1, а.с. 63).

Таким чином, з 24.12.2012 року валютой кредиту, отриманого ОСОБА_2 , є національна валюта України гривня.

Згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.01.2019 року, ВП № 49223080, винесеної Московським відділом державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, виконавчий лист № 755/28858/14-ц, виданий 31.12.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 806193,40 грн., повернуто стягувачу через наявність встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно (том 1, а.с. 38).

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України, до договору купівлі-продажу, що укладається на організованих ринках капіталу та організованих товарних ринках, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і договорів купівлі-продажу фінансових інструментів, укладених поза організованим ринком, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, визначені нормами цього Закону.

Зазначений Закон прийнятий 03.06.2014 року, набрав чинності 07.06.2014 року, втратив чинність 21.04.2021 року.

Оцінка суду

Судом встановлено, що на момент прийняття Закону та набрання ним чинності Договір кредиту діяв в редакції Договору про внесення змін № 2 від 24.12.2012 року до Іпотечного договору, згідно якого валютою зобов`язання ОСОБА_2 було визначено національну валюту України - гривню.

Оцінюючи доводи представника ОСОБА_2 адвоката Сеоезень С.В. відносно того, що вирішальним для застосування вказаного Закону до спірних правовідносин є валюта, в якій кредит було видано під час укладення Договору кредиту, суд вважає за необхідне надати оцінку та тлумачення Закону в контексті факторів, які обумовили його прийняття, та його мети.

Як вбачається з пояснювальної записки від 03.06.2014 до вказаного Закону, яка міститься на офіційному сайті Верховної Ради України (посилання: http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/zweb2/webproc4_2?pf3516=4953&skl=8), необхідність прийняття Закону була обґрунтована наступним: «Внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти громадяни України втратили значну частину своїх коштів. Через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов`язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. З метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов`язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов`язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України пропонується мінімалізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації. До прийняття і набуття чинності законодавством у цій сфері, з метою зменшення напруги в суспільстві і знаходження компромісу, необхідно ввести мораторій (заборону) на примусове відчуження рухомого і нерухомого майна позичальників (боржників), які мають кредитні зобов`язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті».

Згідно пояснювальної записки, загальна характеристика і основні положення проекту Закону сформульовані наступним чином: «Проектом передбачено введення мораторію на примусове відчуження рухомого і нерухомого майна позичальників (боржників), які мають кредитні зобов`язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті до набуття чинності законодавством щодо умов і порядку проведення конвертації зобов`язань за договорами споживчого кредиту з іноземної валюти у національну.

У прогнозі соціально-економічних та інших наслідків прийняття закону зазначено, що прийняття проекту Закону «убезпечить громадян України, що мають невиконані зобов`язання за кредитними договорами в іноземній валюті від виникнення скрутної фінансової ситуації».

Таким чином, з пояснювальної записки вбачається, що метою прийняття Закону був захист осіб, які мають невиконані зобов`язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті, від негативних наслідків девальвації гривні відносно іноземних валют.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ключовим для застосування вказаного Закону є не валюта, в якій ОСОБА_2 був виданий кредит, тим більше що вказані грошові кошти одразу були спрямовані в рахунок оплати вартості будівництва Квартири, а валюта кредиту станом на час прийняття Закону, тобто валюта, в якій станом на час прийняття Закону ОСОБА_2 повинен був виконувати зобов`язання перед банком щодо повернення кредиту.

Станом на час укладення Договору про внесення змін № 2 від 24.12.2012 року, НБУ було встановлено наступний офіційний курс гривні до долара США: 7,993 грн. за 1 доллар США.

Станом на час прийняття Закону 03.06.2014 року НБУ було встановлено наступний офіційний курс гривні до долара США: 11,8333 грн. за 1 долар США.

Таким чином, ОСОБА_2 , уклавши Договір про внесення змін № 2 від 24.12.2012 року, згідно якого валюту кредиту було змінено з долара США на гривню, тим самим вжив відповідних заходів щодо запобігання негативним наслідкам інфляції національної валюти відносно долара США.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав застосовувати положення Закону до правовідносин щодо звернення стягнення на спірну Квартиру, оскільки станом на момент прийняття Закону валютою зобов`язання ОСОБА_2 була гривня.

Крім того, суд звертає увагу, що вказане питання вже було предметом дослідження та оцінки компетентними судами в ході розгляду іншої цивільної справи, а саме цивільної справи № 755/11956/19 (далі - справа № 755/11956/19) за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця Бабенка Д.А., заінтересовані особи: ПАТ «Укрсоцбанк», Державне підприємство «Сетам», в якій ОСОБА_2 заявлялись вимоги про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження № 58661100 від 19.03.2019 року, про арешт майна боржника від 20.03.2019 року, про опис та арешт майна боржника від 26.03.2019 року, про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 15.04.2019 року, а також про визнання неправомірними дій приватного виконавця Бабенка Д.А. щодо реалізації нерухомого майна через електронні торги у виконавчому провадженні № 58661100 та скасування Акту приватного виконавця Бабенка Д.А. про реалізацію предмета іпотеки.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2019 року, постановленою у справі № 755/11956/19, в задоволенні скарги ОСОБА_2 - відмовлено (том 4, а.с. 111-113).

Постановою Київського апеляційного суду від 23.01.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2019 року - без змін (том 3, а.с. 85-87).

Ухвалою Верховного Суду від 19.03.2020 року у відкритті касаційного провадження у вказаній справі - відмовлено (том 3, а.с. 88). В обґрунтування відмови у відкритті провадження Верховним Судом зазначено, що з метою виконання рішення третейського суду на підставі виконавчого листа № 755/28858/14-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 31.12.2014 року, приватним виконавцем було вчинено всі необхідні дії, передбачені ст. 28 та 57 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що оскаржувані дії приватного виконавця були вчинені відповідно до закону та в межах його повноважень. Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення судами норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Таким чином, Верховним Судом здійснений висновок щодо законності та обґрунтованості вказаних вище ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 23.01.2020 року, ухвалених в справі № № 755/11956/19 за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця Бабенка Д.А.

Доводи представника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо відсутності підстав приймати до уваги висновки судів у цивільній справі № 755/11956/19 з мотивів того, що в постанові Київського апеляційного суду від 23.01.2020 року міститься посилання на перебування в провадженні Московського районного суду м. Харкова даної цивільної справи, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, посилаючись на вказані обставини, суди під час розгляду справи № 755/11956/19 самостійно встановлювали обставини, що відносились до предмету доказування у вказаній справі, та надавали їм оцінку.

В ході розгляду зазначеної справи № 755/11956/19 ухвалою суду першої інстанції, яка залишена без змін за наслідками її перегляду в апеляційному та касаційному порядку, встановлено, що оскільки Договором про внесення змін № 2 До Іпотечного договору змінено валюту зобов`язання за кредитним договором з долара США на гривню, то дії приватного виконавця Бабенка Д.А. щодо передачі Квартири на реалізацію є правомірними та не суперечать Закону України «Про мораторії на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Враховуючи наведене вище, суд не може визнати обґрунтованими доводи ОСОБА_2 відносно того, що продаж Квартири було здійснено з порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Оцінюючи посилання представника ОСОБА_2 - адвоката Селезень С.В. на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.01.2019 року у ВП № 49223080, винесену Московським відділом державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, суд керується таким.

У суду в межах розгляду даної цивільної справи відсутні підстави надавати оцінку по суті зазначеній постанові, яка згідно доводів представника позивача підтверджує, що Московський відділ державної виконавчої служби у м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області дійшов висновку щодо заборони звернення стягнення на Квартиру через наявність мораторію.

Разом з тим вказані висновки Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, виходячи з положень ЦПК України, не мають преюдиційного значення під час розгляду даної цивільної справи та не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав застосовувати положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до правовідносин з приводу реалізації Квартири.

Щодо відчуження Квартири за відсутності дозволу органу опіки та піклування

Позиція ОСОБА_2 .

В Квартирі з 26.11.2008 року зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , яка є колишньою дружиною ОСОБА_2 , та їх неповнолітня дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до ч. 3 розділу ІІ «Порядку реалізації арештованого майна» від 29.09.2016 року, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, до заявки на реалізацію арештованого майна подається копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду. Приватний виконавець Бабенко О.С. вказані вимоги не виконав, дозвіл органів опіки та піклування не отримував.

Позиція приватного виконавця Бабенка Д.А.

Вказаний дозвіл не був потрібним, оскільки за адресою Квартири не були зареєстровані неповнолітні особи, що підтверджується наданою виконавцем Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова. ОСОБА_2 не повідомляв про реєстрацію за адресою Квартири неповнолітніх осіб. Звернення стягнення на предмет іпотеки є кінцевою стадією виконання виконавчого документу, а тому дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, в якій право користування належить дитині, не потрібний - така згода необхідна при укладення договору іпотеки. Також відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було придбано в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Згідно листа Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 07.10.2019 року, приватний виконавець Бабенко Д.А. з запитом щодо надання дозволу на реалізацію Квартири, до органу опіки та піклування не звертався (том 2, а.с. 150).

Приватним виконавцем Бабенко Д.А. на адресу Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради направлявся запит від 01.04.2019 року, у відповідь на який зазначеним Управлінням надано Інформаційну довідку з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 08.04.2019 року, згідно якої станом на 08.04.2019 року за адресою Квартири зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (том 1, а.с. 165).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (том 1, а.с. 34).

З листа Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 11.10.2021 року № 3648/0/50-21 та доданих до нього документів судом встановлено, що ОСОБА_1 22.07.2019 року звернулась до вказаного Департаменту з заявою-анкетою про внесення інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 до Реєстру територіальної громади м. Харкова за адресою Квартири з 26.11.2008 року. 22.07.2019 року посадовими особами Департаменту реєстрації Харківської міської ради було прийнято рішення про внесення інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_8 за адресою Квартири з 26.11.2008 року (том 5, а.с. 89-100).

В довідці ТОВ «ТММ» від 06.12.2019 року зазначено, що відповідно до довідки, виданої Департаментом управління нерухомістю Фірми «Т.М.М.» - ТОВ від 14.12.2015 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою Квартири з 26.11.2008 року (том 2, а.с. 239).

В подальшому в Довідках про зареєстрованих в житловому приміщенні осіб зазначалось про реєстрацію ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою Квартири з 26.11.2008 року (том 2, а.с. 101-102;

Таким чином, станом на момент продажу Квартири відомості щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Реєстрі територіальної громади м. Харкова були відсутні.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, відмовлятися від належних дитині майнових прав, зобов`язуватися від імені дитини порукою чи видавати письмові зобов`язання.

Положеннями ч. 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно ч. 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 30.09.2016 року № 1301/24431, державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору. Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 15.05.2019 року в справі № 678/301/12, встановивши, що неповнолітня дитина на час укладення договору іпотеки не мала права користування житловим будинком та була зареєстрована в ньому після укладення договору іпотеки, а також що позичальник, який є матір`ю дитини, не зверталася за згодою до органу опіки та піклування та не повідомляла кредитора про реєстрацію дитини в спірній нерухомості, висловив наступні висновки щодо застосування норм права: «Судом апеляційної інстанції обґрунтовано зазначено про відсутність порушення статей 17, 18 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства», статті 12 Закону України від 02 червня 2005 року № 2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» внаслідок проведення прилюдних торгів та продажу предмета іпотеки, оскільки за змістом вказаних вище правових норм дозвіл органу опіки та піклування на відчуження житлового приміщення, право користування яким мають неповнолітні, необхідний на момент укладення договору іпотеки».

Оцінка Суду

В п. 1.5. Іпотечного договору ОСОБА_2 зазначив, що гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Дитина), була зареєстрована в Квартирі після укладення Договору іпотеки.

Будь-яких даних відносно того, що позивачі зверталися за згодою до органу опіки та піклування та повідомляли кредитора про реєстрацію Дитини в Квартирі, суду не надано.

Також судом встановлено, що відомості про реєстрацію Дитини за адресою Квартири внесені до Реєстру територіальної громади м. Харкова вже після продажу Квартири на електронних торгах.

Крім того, суд звертає увагу, що в ході розгляду справи № 755/11956/19 за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця Бабенка Д.А. судом апеляційної інстанції було зазначено, що оскільки приватним виконавцем Бабенко Д.А. з наявної інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова була отримана інформація щодо реєстрації в Квартирі повнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , то у приватного Бабенко Д.А. були відсутні підстави для звернення до органів опіки та піклування за дозволом на реалізацію Квартири. Вказана ухвала суду апеляційної інстанції залишена без змін за наслідками її перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості доводів ОСОБА_2 відносно порушення законодавства України через неотримання дозволу органу опіки та піклування.

Посилання ОСОБА_2 та його представника адвоката Селезень С.В. на практику Касаційного цивільного суду Верховного Суду суд не може прийняти до уваги з наступних підстав.

Повноваження судових палат Верховного Суду визначені ст. 44 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», повноваження Великої Палати - ст. 45 вказаного Закону.

Згідно п. 1, п. 3 ч. 2 ст. 45 зазначеного Закону, Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права, а також здійснює узагальнення судової практики.

З аналізу положень ст. 44 та 45 вказаного Закону вбачається, що забезпечення однакового застосування судами норм права, а також узагальнення судової практики є виключною компетенцією Великої Палати.

Враховуючи наведене, суд під час розгляду даної справи надає пріоритет висновкам щодо застосування норм права, висловленим Великою Палатою Верховного Суду, а не практиці судових палат Верховного Суду, на яку посилалась представник позивача.

Також суд враховує, що обставини відносно необхідності отримання дозволу органу опіки та піклування під час реалізації Квартири, належної ОСОБА_2 , тобто обставини, на які позивач посилалась в обґрунтування даного позову, були предметом дослідження в тому числі Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 755/11956/19, який дійшов висновку щодо дотримання приватним виконавцем Бабенком Д.А. вимог законодавства України.

Оскільки відсутність дозволу органу опіки та піклування є одним із ключових аргументів ОСОБА_2 та його представника адвоката Селезень С.В., суд вважає за необхідне також проаналізувати зазначену обставину в контексті наявності або відсутності порушень прав Дитини.

Верховним Судом неодноразово, в тому числі в постанові Великої Палати від 29.09.2020 року в справі № 757/13243/17, висловлювались висновки щодо застосування норм права, згідно яких правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Дитина позивачів не мала права власності на Квартиру.

Вирішуючи питання відносно того, чи порушено право Дитини на користування Квартирою, суд керується таким.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.10.2019 року, ухваленим в цивільній справі № 643/11929/19, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з Квартири (том 4, а.с. 13). Постановою Харківського апеляційного суду від 21.01.2020 року зазначене рішення залишено без змін (том 4, а.с. 10-12). Постановою Верховного Суду від 30.09.2021 року вказані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції залишені без змін (том 5, а.с. 109-113).

В обґрунтування постанови від 30.09.2021 року Верховним Судом зазначено, що спірне житлове приміщення придбано ОСОБА_3 на прилюдних торгах, при підготовці до яких мали бути зазначені обтяження у вигляді наявності осіб, які зареєстровані та проживають у житловому приміщенні, тому покупцю повинні бути відомі ризики, пов`язані з придбанням спірної нерухомості.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.02.2020 року, ухваленим у цивільній справі № 643/16257/19, визнано незаконним та скасовано рішення головного спеціаліста відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 12.08.2019 року про зняття з реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою Квартири. З вказаного рішення вбачається, що зняття Дитини ОСОБА_8 з реєстрації місця проживання за адресою Квартири відбулось на підставі заяви ОСОБА_3 у зв`язку із наданням ОСОБА_3 документів, які свідчили про припинення у Дитини підстав на право користування Квартирою у зв`язку з її відчуженням (том 4, а.с. 135-139). Постановою Харківського апеляційного суду від 03.09.2020 року вказане рішення залишено без змін (том 4, а.с. 130-134). Постановою Верховного Суду від 03.12.2020 року касаційну скаргу Департаменту реєстрації Харківської міської ради на вказані вище рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено вважати неподаною та повернути заявнику (том 4, а.с. 241-243).

Таким чином, вказаними вище судовими рішеннями, які залишені без змін за наслідками їх перегляду Верховним Судом, поновлено реєстрацію Дитини за адресою Квартири після її продажу у власність ОСОБА_3 . Крім того, відмовлено ОСОБА_3 у виселенні з Квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Також зазначеними рішеннями встановлено, що Дитина має право користування Квартирою та проживає в ній.

Враховуючи наведене, перехід права власності на Квартиру до ОСОБА_3 не позначився на праві Дитини проживати в Квартирі та користуватись зазначеним житлом.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи ОСОБА_2 щодо наявності підстав для задоволення позову з мотивів неотримання дозволу органу опіки та піклування на продаж Квартири.

Щодо визначення вартості Квартири

Позиція ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 розділу ІІ «Порядку реалізації арештованого майна» від 29.09.2016 року, якщо вартість майна боржника визначено у рішенні суду, виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27.04.2017 року у справі № 643/2436/16-ц визначено початкову ціну предмета іпотеки (Квартири) для подальшої реалізації у сумі 2321300,00 грн. Проте виконавець в порушення вимог закону оцінив вартість предмета іпотеки у сумі 1016640,00 грн. і за цією ціною передав Квартиру на реалізацію з прилюдних торгів.

Позиція приватного виконавця Бабенка Д.А.

Виконавцем не здійснювалось примусове виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 27.04.2017 року, ухваленого в справі № 643/2436/16-ц. Відповідно, зазначене рішення не має відношення до обставин реалізації Квартири. Оцінка Квартири була проведена у відповідності до чинного законодавства України сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності. Електронні торги можуть бути визнані недійсними виключно у разі порушень процедури їх проведення, які вплинуть на результати торгів (постанова Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 761/30446/16-ц).

Фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Згідно рішення Апеляційного суду Харківської області від 27.04.2017 року, ухваленого в цивільній справі № 643/2436/16-ц, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором кредиту звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме Квартиру, яка належить ОСОБА_2 , шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, визначивши початкову ціну предмета іпотеки для подальшої реалізації у сумі 2321300,00 грн.

Квартира реалізована у виконавчому провадженні № 58661100 з примусового виконання виконавчого листа № 755/28858/14-ц, виданого 31.12.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 806193,40 грн. та третейського збору в сумі 8461,93 грн., що підтверджується вказаними вище постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.03.2019 року, Актом про реалізацію предмета іпотеки від 15.07.2019 року.

Квартира придбана ОСОБА_3 за суму 1016640,00 грн., що підтверджується вказаними вище Протоколом проведення електронних торгів № 415328, Актом про реалізацію предмета іпотеки від 15.07.2019 року, Свідоцтвом від 15.07.2019 року.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Положеннями ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для проведення оцінки нерухомого майна виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року в справі № 678/301/12 зазначено, що виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, у тому числі й оцінку та уцінку майна, на яке звернуто стягнення, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір. Дії (бездіяльність) державного виконавця щодо порушень, допущених при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом № 606-XIV, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статті 55, 85 цього Закону). Отже, незаконність дій державного виконавця під час здійснення своїх повноважень, передбачених Законом № 606-XIV щодо проведення оцінки майна, визначення його вартості чи оцінки (уцінки) до призначення прилюдних торгів, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.

У постанові Верховного Суду від 10.05.2018 року в справі № 755/21826/15-ц також зазначено наступне. Згідно з частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Ураховуючи те, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 ЦК України). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами електронних торгів, то підставами для визнання електронних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим порядком. Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення електронних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Оцінка суду

Судом встановлено, що Квартира була реалізована в ході примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не іншого судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки (Квартиру).

Враховуючи наведене, у приватного виконавця Бабенка Д.А. були відсутні підстави в рамках виконавчого провадження у цивільній справі № 755/28858/14-ц визначати ціну Квартири згідно судового рішення у справі № 643/2436/16-ц.

Також суд звертає увагу, що в ході розгляду справи № 755/11956/19 за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця Бабенка Д.А. було встановлено, що останнім було дотримано норми законодавства України під час оцінки вартості Квартири. Так, ухвалою суду першої інстанції, яка залишена без змін за наслідками її перегляду в апеляційному та касаційному порядку, встановлено, що оскільки приватним виконавцем вчинялись дії по примусовому виконанню саме виконавчого листа № 755/28858/14-ц, виданого 31.12.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості по договору кредиту в розмірі 806193,40 грн. та третейського збору в сумі 8461,93 грн., а не рішення Апеляційного суду Харківської області від 27.04.2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим для визначення вартості належного на праві власності боржнику нерухомого майна приватним виконавцем відповідно положень ст. 18,20, 57 Закону України «Про виконавче провадження» виносилась постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Крім того, як вбачається з висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, дії приватного виконавця Бабенко Д.А. щодо визначення вартості Квартири підлягають оскарженню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», і не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи ОСОБА_2 щодо наявності підстав для задоволення позову з мотивів продажу Квартири за ціною, нижчою за ціну, визначену рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27.04.2017 року, ухваленим в цивільній справі № 643/2436/16-ц.

Щодо порушення процедури проведення електронних торгів

Позиція ОСОБА_2 .

У матеріалах виконавчого провадження відсутні докази надсилання ОСОБА_2 документів щодо організації прилюдних торгів. Приватний виконавець не направляв ОСОБА_2 копії постанови про відкриття виконавчого провадження, копію постанови про опис та арешт майна (коштів). Державне підприємство «Сетам» не повідомило ОСОБА_2 про дату, час та місце проведення торгів, а також стартову ціну реалізації Квартири, у зв`язку з чим ОСОБА_2 був позбавлений можливості зупинити електронні торги та повідомити, що на Квартиру розповсюджується дія мораторію.

Позиція приватного виконавця Бабенка Д.А.

Позивачу були направлені постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про опис та арешт майна боржника, що підтверджується наданими ним доказами.

Позиція ДП «Сетам»

Вказане підприємство направляло ОСОБА_2 повідомлення про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна листами, копії яких додані до відзиву.

Фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Згідно листів Державного підприємства «Сетам» від 26.04.2019 року та від 03.06.2019 року, адресованих в тому числі ОСОБА_2 , вказане підприємство повідомляло основні відомості реалізації предмета іпотеки (Квартири) шляхом проведення електронних торгів (том 1, а.с. 247-250).

Як вбачається з наданих приватним виконавцем Бабенко Д.А. доказів, ним направлялись на адресу ОСОБА_2 постанова про відкриття виконавчого провадження від 19.03.2019 року, вимога щодо сплати боргу від 18.04.2019 року, повідомлення про результати оцінки майна від 23.04.2019 року, постанова про опис та арешт майна боржника від 26.03.2019 року. Також приватним виконавцем Бабенко Д.А. суду надані довідки підприємства «Укрпошта», згідно яких поштові відправлення повернуті за закінченням встановленого строку зберігання (том 1, а.с. 158, 159-161, 166-167, 170-171).

Оцінка суду

З наданих приватним виконавцем Бабенко Д.А. та ДП «Сетам» доказів вбачається, що ОСОБА_2 направлялись відповідні постанови, що виносились у виконавчому провадженні, а також повідомлення про реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів.

Також суд звертає увагу, що в ході розгляду справи № 755/11956/19 за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця Бабенка Д.С. судами було встановлено, що приватним виконавцем Бабенко Д.А. були направлені ОСОБА_2 за адресою Квартири копія постанови про відкриття виконавчого провадження та решта постанов. У зв`язку з наведеним судом апеляційної інстанції зроблений висновок про необґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неотримання ним вказаних документів як підстави для задоволення його скарги на дії приватного виконавця.

Щодо належності Квартири на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Позиція ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Квартира придбана ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_1 . Враховуючи наведене, Квартира є спільним сумісним майном подружжя. Відповідачі, незаконно реалізувавши на електронних торгах належну ОСОБА_1 частку в Квартирі без її згоди, без виділу частки боржника, порушили права ОСОБА_1 як співвласника вказаного майна. Реалізація Квартири без виділу частки боржника суперечить ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Згідно заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.01.2013 року, ухваленого в цивільній справі № 2027/19317/20212, розірваний шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 17.09.2005 року (том 3, а.с. 22).

Таким чином, Квартира придбана ОСОБА_2 в період шлюбу в ОСОБА_1 .

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 від 05.10.2007 року, справжність підпису на якій посвідчено 05.10.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібним Д.І., зареєстрованої в реєстрі за № 384, ОСОБА_9 надає згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 на отримання кредиту та укладенні і підписанні у зв`язку з цим договору іпотеки набутих ними у зареєстрованому шлюбі майнових прав на Квартиру, з метою забезпечення кредитних зобов`язань перед АКБ «Укрсоцбанк». При цьому ОСОБА_1 стверджує, що договір іпотеки, з текстом якого вона ознайомлена, укладається її чоловіком в інтересах сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладення цього договору відповідає їх спільному волевиявленню (том 4, а.с. 17).

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

В рішенні Апеляційного суду Хмельницької області від 23.11.2016 року в справі № 2-678/-1/16 зазначено, що у подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбаний за рахунок позичених грошових коштів жилий будинок, внаслідок укладення кредитного договору виникає також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, та що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.05.2019 року в справі № 678/301/12, переглядаючи рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 23.11.2016 року, зазначила, що апеляційним судом правильно спростовані посилання позивачів про необхідність виділення частки у спірному нерухомому майні як майні подружжя. Згідно з договором іпотеки від 11 травня 2007 року інший з подружжя ОСОБА_13 надав письмову згоду на придбання ОСОБА_7 за спільні сумісні кошти, набуті у шлюбі, вказаного нерухомого майна, а також на передачу його в іпотеку. Вказаний кредитний договір також укладено за згодою ОСОБА_13, як іншого з подружжя, що вказує на те, що останній мав зобов`язання, що випливають з цього договору.

В постанові Верховного Суду від 04.04.2019 року в справі № 641/1262/16-ц зазначено наступне. Встановивши, що позивач надала своєму чоловікові письмову згоду на укладення договору іпотеки, а також надання ним в іпотеку банку житлового будинку з надвірними будівлями, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором та реалізацію майна в разі невиконання позичальником умов кредитного договору, яка була посвідчена приватним нотаріусом, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Позивач, надавши згоду на передачу своєму чоловікові в іпотеку спірного житлового будинку та реалізацію майна в разі невиконання позичальником умов кредитного договору, тим самим погодилася й на те, що на майно відповідно до законодавства може бути звернене стягнення, в тому числі й у визначений умовами іпотечного договору позасудовий спосіб. Вказане спростовує доводи касаційної скарги про необхідність надання згоди позивачем на укладення спірного договору купівлі-продажу.

У постанові від 26.02.2020 року в справі № 638/3536/16-ц Верховний Суд також дійшов висновків щодо відсутності порушення прав особи, яка надала згоду на передачу в іпотеку майна, яке є спільним сумісним майном подружжя, в разі реалізації зазначеного предмету іпотеки.

Оцінка суду

З заяви ОСОБА_1 від 05.10.2007 року вбачається, що кредитний договір та договір іпотеки було укладено ОСОБА_2 в інтересах сім`ї за згодою ОСОБА_1 як іншого з подружжя.

Враховуючи наведене та вказані вище висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, виконання зобов`язання щодо повернення отриманого кредиту ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мали здійснювати як солідарні боржники, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову з мотивів реалізації Квартири як спільного сумісного майна подружжя без згоди ОСОБА_1 та без виділення частки ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на Квартиру.

Враховуючи наведене вище, а також ту обставину, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем Квартири, яка була продана в порядку виконання судового рішення, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_3 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», ОСОБА_1 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ушивець Ольга Юріївна, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання недійсними електронних торгів, протоколу електронних торгів, акту про реалізацію предмета іпотеки, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, скасування запису про реєстрацію права власності на квартиру - відмовити повністю.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_3 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», ОСОБА_2 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ушивець Ольга Юріївна, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання недійсними електронних торгів, протоколу електронних торгів, акту про реалізацію предмета іпотеки, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, скасування запису про реєстрацію права власності на квартиру - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 20.12.2021 року.

Суддя Д.А. Крівцов