Постанова

Іменем України

10 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 332/4115/15-ц

провадження №61-21098 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра»;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2015 року у складі судді Андрюшиної Л. А. та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Крилової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 05 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено договір «Автопакет», за яким банк надав позичальнику кредит грошові кошти у сумі 9 991 долар 09 центів США на придбання автотранспортного засобу марки ВАЗ, модель 217030, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , строком до 13 серпня 2012 року зі сплатою 13,9 % річних.

Для забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту позичальник передав банку в заставу вказаний автотранспортний засіб.

Також для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 05 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким останні зобов`язалися відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором як солідарні боржники.

Позичальник, як і поручителі, зобов`язання за кредитним договором та договором поруки, належним чином не виконували унаслідок чого станом на 21 серпня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 22 356 доларів 47 центів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України становило 492 530 грн 23 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 8 081 доларів 92 центів США, заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 7 659 доларів 56 центів США, заборгованість за прострочення сплати кредиту у розмірі 6 614 доларів 99 центів США.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «Надра» просило суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму заборгованості за договором «Автопакет» від 05 вересня 2007 року у загальному розмірі 22 356 доларів 47 центів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 21 серпня 2015 року становило 492 530 грн 23 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2015 року позов ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» суму заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 року у розмірі 22 356 доларів 47 центів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 21 серпня 2015 року становило 492 530 грн 23 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконувала, унаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої визначено відповідно до умов договору та вимог закону. Строк виконання основного зобов`язання було визначено до 13 серпня 2012 року, а з позовом до суду банк звернувся 31 серпня 2015 року, тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку. Відтак, вимоги банку до поручителів не підлягають задоволенню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що позичальник належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконувала, унаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої визначено відповідно до умов договору та вимог закону. Посилання ОСОБА_1 на те, що банком пропущено строк позовної давності, апеляційний суд відхилив, заначивши про те, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, доказів того, що вона проживала за іншою адресою нею не надано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2019 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову банку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 332/4115/15-ц з Заводського районного суду м. Запоріжжя.

У лютому 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд розглянув справу за два місяці, виніс заочне рішення у справі, хоча підстав для цього, передбачених ЦПК України, на її думку, не було, так як відсутні докази її належного повідомлення та неявки на два судових засідання поспіль.

Вказувала, що строк дії кредитного договору сплив 13 серпня 2012 року, остання оплата по кредиту відбулася 26 грудня 2008 року, до суду з позовом банк звернувся лише 31 серпня 2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Вказувала, що суд стягнув з неї на користь банка відсотки за користування кредитом після закінчення строку дії договору (з 13 серпня 2012 року по 26 серпня 2015 року), які були безпідставно нараховані банком, на що суди уваги не звернули. При цьому послалася на відповідну правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в силу частини першої статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 вересня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено договір «Автопакет», за яким банк надав позичальнику у кредит грошові кошти у сумі 9 991 долар 09 центів США на придбання автотранспортного засобу марки ВАЗ, модель 217030, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , строком до 13 серпня 2012 року зі сплатою 13,9 % річних.

Позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 21 серпня 2015 року утворилась заборгованість, яка, за розрахунком банку, становила 22 356 доларів 47 центів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України становило 492 530 грн 23 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 8 081 доларів 92 центів США, заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 7 659 доларів 56 центів США, заборгованість за прострочення сплати кредиту у розмірі 6 614 доларів 99 центів США.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення частково не відповідають.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Ураховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку про те, що позичальник зобов?язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого виникла заборгованість.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Застосовуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, суди не врахували, що визначений договором строк кредитування сплив 13 серпня 2012 року, а тому відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після спливу строку дії кредитного договору. Відтак, висновок апеляційного суду про правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, наведеного судом першої інстанції, не відповідає вимогам закону, оскільки така заборгованість розрахована станом на 21 серпня 2015 року.

Встановлено, що строк дії кредитного договору від 05 вересня 2007 року визначено до 13 серпня 2012 року.

Станом на 13 серпня 2012 року загальна заборгованість по кредиту складала 12 455 доларів 46 центів, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 8 081 доларів 92 центів США, заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 4 373 долари 54 центи США., яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра».

З розрахунку заборгованості, наявного у матеріалах справи, убачається, що пеня розрахована банко за період з вересня 2014 року по серпень 2015 року, тобто після спливу строку дії кредитного договору, а, відтак, такі вимоги банку задоволенню не підлягають.

Ураховуючи викладене, оскільки суди дійшли правильного висновку про те, що позичальник зобов?язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого виникла заборгованість, проте неправильно застосували норми матеріального права, у зв?язку з чим визначили невірний розмір кредитної заборгованості, тому судові рішення підлягають зміні із визначенням суми кредитної заборгованості у вказаному вище розмірі.

Посилання касаційної скарги на пропуск банком строку позовної давності колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок про те, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

В поданих після ухвалення рішення судом першої інстанції заяві про перегляд заочного рішення та апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказувала, що позовна заява подана банком з пропуском строку позовної давності.

В касаційній скарзі відповідач повторно вказала на те, що не була належно повідомлена про час і місце судового розгляду справи судом першої інстанції, а тому не змогла реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення рішення суду.

Встановлено, що ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2015 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено судове засідання на 09 жовтня 2015 року.

У зв`язку з неявкою в судове засідання на 09 жовтня 2015 року, судове засідання перенесено на 20 листопада 2015 року на 11 год. 00 хв.

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повідомлена належним чином про розгляд справи 20 листопада 2015 року о 11 год. 00 хв., про що свідчить її підпис у повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 38).

У зв`язку з неявкою в судове засідання на 20 листопада 2015 року, судове засідання перенесено на 17 грудня 2015 року на 10 год. 00 хв.

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повідомлена належним чином про розгляд справи 17 грудня 2015 року о 10 год. 00 хв., про що свідчить її підпис у повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 46).

Перевірка документів, що посвідчують особу адресата (фізичну особу), особу, яка одержує поштове відправлення замість такого адресата, родинні зв`язки з адресатом, а також належне оформлення повідомлення про вручення поштового відправлення покладено на працівників поштового зв`язку. Добросовісне виконання працівниками АТ «Укрпошта» своїх службових обов`язків у даному випадку презюмується, а в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази протилежного.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судові повістки на судові засідання на 20 листопада 2015 року та 17 грудня 2015 року нею не отримувалися та на них міститься не її підпис, оскільки станом на 05 грудня 2015 року вона за адресою: АДРЕСА_1 не проживала.

Разом з тим на підтвердження своїх посилань ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів. Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 станом на 05 грудня 2015 року проживала за іншою адресою. При зверненні до суду з касаційною скаргою, ОСОБА_1 також вказує вказану вище адресу.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Оскільки відповідачем до ухвалення судом першої інстанції рішення без поважних причин не було заявлено про застосування наслідків пропуску позовної давності, апеляційний суд правильно не взяв до уваги відповідну заяву ОСОБА_1 , подану на стадії апеляційного перегляду справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У частиніпершій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення касаційної скарги та зміну судових рішень із визначенням суми кредитної заборгованості, унаслідок чого вимоги банку задовольняються на 55,71 % від суми заборгованості за кредитним договором, заявленої банком до стягнення, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає відшкодування судовий збір у розмірі 2 035 грн 64 коп. за подання позовної заяви.

Крім того, з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2 427 грн 53 коп. та судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 3 236 грн 71 коп., що становить 44,29 % від сплаченого заявником судового збору.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2015 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року змінити, визначивши суму заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 року у розмірі 12 455 доларів 46 центів, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 8 081 доларів 92 центів США, заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 4 373 долари 54 центи США.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра»на користь ОСОБА_1 2 427 грн 53 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги, та 3 236 грн 71 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого нею за подання касаційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 035 грн 64 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. О. Погрібний

Н. Ю. Сакара