Справа № 354/868/20
Провадження № 22-ц/4808/1715/21
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л.В.

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.,

секретаря Капущак С.В.

за участі представника відповідача адвоката Самуляка М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Яремчанського міського суду в складі судді Ваврійчук Т.Л., постановлене 13 вересня 2021 року у м. Яремче Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 23 вересня 2021 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчака Ростислава Романовича, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання незаконними дій державного реєстратора та скасування рішення про державну реєстрацію,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Державного реєстратора виконавчого комітету Яремчанської міської ради Онутчака Р.Р., третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання незаконними дій державного реєстратора та скасування рішення про державну реєстрацію.

Позов обґрунтовано тим, що державним реєстратором виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчаком Р.Р. 02 жовтня 2018 року о 16:10 були внесені відомості про належність йому на праві власності 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110. 04 жовтня 2018 року він подарував вказану частину житлового будинку ОСОБА_4 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2019 року договір дарування визнано недійсним та скасовано його державну реєстрацію. У серпні 2020 року він дізнався про те, що державним реєстратором Онутчаком Р.Р. відновлено попередній запис, вчинений ним 02 жовтня 2018 року про право власності ОСОБА_1 на зазначений об`єкт нерухомості. Однак ні він, ні ОСОБА_4 із відповідною заявою про вчинення реєстраційної дії до державного реєстратора не звертались. Таким чином, відповідачем безпідставно по зверненню іншої зацікавленої особи, всупереч вимог закону вчинено дію по відновленню попереднього запису щодо належності майна дарувальнику. Крім того, у рішенні суду від 14 червня 2019 року відсутня вказівка про припинення права власності ОСОБА_4 на спірне майно та не вирішено питання щодо застосування наслідків недійсності договору дарування. Також вказує, що в порушення положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором Онутчаком Р.Р. не вчинено запису про скасування права власності ОСОБА_4 на майно, а відновлено попередній запис про належність йому 1/2 частини житлового будинку.

Посилаючись на вказані обставини просив визнати незаконними дії державного реєстратора виконавчого комітету Яремчанської міської ради Онутчака Р.Р. щодо поновлення державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про належність на праві власності ОСОБА_1 1/2 частини житлового будинку із кафе-баром АДРЕСА_1 із зазначенням державної реєстрації 02 жовтня 2018року, 16:10 та скасувати повторний запис про право власності ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно.

Рішенням Яремчанського міського суду від 13 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у мотивувальній частині рішення суд першої інстанції фактично задовольнив основну вимогу позивача та вказав, що державний реєстратор Онутчак Р.Р. будь-яких правових підстав для відновлення у Державному реєстрі речових прав попереднього запису про реєстрацію права власності на вказане майно не мав та відповідними повноваженнями на застосування при виконанні рішення суду наслідків недійсності правочину наділений не був, а тому вчинення вказаних дій виходить за межі наданої йому компетенції, суперечить вимогам чинного законодавства та є неправомірними. Водночас у резолютивній частині зазначив про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Також вказує про помилковість висновку суду щодо неправильного обраного способу захисту прав. Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній з 16 січня 2020 року, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації прав допускається виключно з однозначним визначенням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Проте в даному випадку у ОСОБА_1 (чи в іншої особи) такі права відсутні, оскільки договір дарування майна визнаний недійсним, а рішення про наслідки недійсності такого договору відсутнє.

Учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подали.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року задоволено клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката Самуляка М.Ю.про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У засіданні апеляційного суду представник відповідача адвокат Самуляк М.Ю. проти задоволення апеляційної скарги заперечив.

Апелянт ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Представник апелянта адвокат Кузьменко І.О. подала заяву, в якій просила справу розглядати в її відсутності. Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в відсутності цих учасників справи не встановлено.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Суд першої інстанції встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належала 1/2 частина житлового будинку загальною площею 603,2 кв.м, з кафе-баром, загальною площею159 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відомості про реєстрацію права власності на вказане майно за ОСОБА_1 були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 02 жовтня 2018 року на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчака Р.Р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям індексного розділу), індексний номер:43314755 від 03 жовтня 2018 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

04 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування вказаної частини житлового будинку з кафе-баром, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. та зареєстрований в реєстрі за №1806. Цього ж дня приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:43344104 від 04 жовтня 2018 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис за №28231524 про реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 603,2 кв.м, з кафе-баром, загальною площею 159 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2019 року у справі №607/1570/19 задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Чопик І.Я. та визнано недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 1/2 частини житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , серія та номер 1806 від 04 жовтня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. та скасовано державну реєстрацію вказаного договору, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер:43344104 від 04 жовтня 2018 року.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 209 року залишено без змін.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Верховного Суду від 12 листопада 2020 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року залишено без змін.

28 лютого 2020 року ОСОБА_3 звернувся до державного реєстратора виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області із заявою, зареєстрованою за №38728418 про скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:16585258, номер запису про право власності:28231524.

За результатами розгляду даної заяви, державним реєстратором виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчаком Р.Р. 28 лютого 2020 року прийнято рішення за №51392446 про скасування запису про право власності/внесення запису про скасування державної реєстрації за номером 28231524 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером/спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №219945639 від 12 серпня 2020 року, станом на момент формування зазначеної довідки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про право власності за №28204918, дата та час державної реєстрації - 02 жовтня 2018 року о 16:10:43, про реєстрацію за ОСОБА_1 права спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку з кафе-баром, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , внесений державним реєстратором виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчаком Р.Р. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер:43314755 від 03 жовтня 2018 року.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_6 , покликаючись на порушення державним реєстратором Онутчаком Р.Р. положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просив визнати незаконними його дії щодо поновлення державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про належність йому на праві власності 1/2 частини житлового будинку із кафе-баром АДРЕСА_1 та скасувати повторний запис про право власності на вказане нерухоме майно.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив з того, з 16 січня 2020 року законодавець уже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак зазначений спосіб захисту у практичному аспекті не може забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а отже, не спроможний надати особі ефективний захист її прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц).

За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено в новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 вказаного Закону (в редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, з 16 січня 2020 року законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, що у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а отже, не спроможний надати особі ефективний захист її прав. Наразі ефективним способом захисту порушених прав є скасування рішення суб`єкта державної реєстрації щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлена позовна вимога про скасування повторного запису про право власності на вказане нерухоме майно є неефективним способом захисту порушеного права.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про правильний обраний позивачем спосіб захисту прав є помилковими.

Не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі щодо незадоволення вимоги про визнання незаконними дій державного реєстратора, оскільки обрання неефективного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволення позову. Зважаючи на істотну зміну з 16 січня 2020 року матеріально-правового регулювання спірних реєстраційних відносин, задоволення такої позовної вимог не призведе до відновлення порушених прав чи інтересів позивача.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зважаючи на результати перегляду справи судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

РішенняЯремчанського міського суду від 13 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: М.Д. Горейко

І.О. Максюта