Справа № 466/5767/18 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/168/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Цяцяка Р.П.

секретаря: Скакун І.А.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради - Брикси Р.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про поновлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив поновити його батьківські права відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у спілкуванні та участі у вихованні сина; визначити спосіб його участі у вихованні та спілкуванні із сином, встановивши графік побачень двічі на тиждень у вихідні дні без присутності матері дитини за місцем її проживання чи проживання батька.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 09 лютого 2012 року заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова його позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дане рішення позивачем не оскаржувалося.

Позивач зазначав, що ним фактично завжди виконувалися батьківські обов`язки. Так, з 19.04.2012 з нього стягувалися аліменти на утримання дитини у розмірі 350 грн, а з 08.08.2017 змінено спосіб стягнення аліментів та стягуються аліменти в розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку. Аліменти сплачує справно. Довгий час у нього не було конфліктів з відповідачем щодо можливості бачитися з дитиною, проте останнім часом такої можливості відповідач не надає. Відтак, вважає, що є підстави для поновлення батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, позивач просив усунути перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні дитини.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 16 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про поновлення батьківських прав відмовлено.

Рішення суду через свого представника ОСОБА_2 оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що позивач фактично завжди виконував свої батьківські обов`язки, справно сплачує аліменти та має бажання брати участь у вихованні своєї дитини, однак відповідач чинить йому перешкоди в можливості спілкуванні та участі у вихованні дитини. Звертає увагу, що з моменту позбавлення батьківських прав його поведінка значно змінилася, він має постійну роботу, стабільний дохід, справно сплачує аліменти та не має заборгованості по аліментах, бажає спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, жодного разу не вчиняв протиправних дій щодо дитини, не зловживає спиртними напоями та не вживає наркотичні засоби, не поводиться жорстко відносно дитини, а тому поновлення його батьківських прав не буде негативно впливати на дитину, а навпаки відповідатиме її інтересам, забезпечить участь батька у її вихованні. Просив рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 16 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Постановою Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 квітня 2019 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 16 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Блонський Михайло Андрійович, задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, думку малолітнього ОСОБА_4 , думку учасників справи, кожен з яких підтримав свою позицію, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає не повністю.

Згідно із ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 2 вересня 1991року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

На цьому наголошує і практика ЄСПЛ, і практика Верховного Суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.12 вказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями норм Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні до неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», (заява № 2091/13) та у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, § 100) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

При цьому, у конкретній ситуації враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 52).

Встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09 лютого 2012 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до матеріалів справи та встановлено вищезазначеним рішенням Сихівського районного суду м. Львова, 18 липня 2011 року ОСОБА_1 особисто склав нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина.

Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили.

Відповідно до повідомлення Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова від 18 червня 2018 року у відділі на виконанні перебуває 2 виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на сина, а саме: ВП №55453635 з примусового виконання виконавчого листа № 466/5715/17 від 22 грудня 2017 року, виданого Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліментів на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 08 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття; ВП №48974408 з примусового виконання виконавчого листа № 1319/4417/2012 від 04 липня 2012 року, виданого Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 350 грн, щомісячно, починаючи з 19 квітня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Загальна сума сплачених аліментів становить 24 050 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року у цивільній справі №466/5715/17 рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 19 листопада 2018 в частині періоду, за який підлягають стягненню аліменти змінено, вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку з часу набранням рішенням суду про зміну розміру аліментів законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В решті рішення суду залишено без змін.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 14 листопада 2018 орган опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, поспілкувавшись із сторонами та із самою дитиною ОСОБА_4 , який зазначив, що батько його не навідує, не телефонує, з днем народження не вітає, вважає за недоцільне поновлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до цього висновку, ОСОБА_1 не бере участі у вихованні сина, не цікавиться станом його здоров`я, не забезпечує матеріально.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити.

Апеляційний суд, заслухавши думку дитини ОСОБА_4 , врахувавши, що позивач систематично сплачує аліменти на утримання дитини; неоднорозаво брав участь у АТО та на час звернення до суду ніс військову службу у Національній гвардії України, що є об`єктивною перешкодою для повноцінного виконання батьківський обов`язків; з його пояснень вбачається, що він бажає займатися вихованням свого сина та турбуватися про нього, про що також свідчить і поданий ним позов про поновлення батьківських прав, дійшов висновку, що позивач від часу ухвалення рішення про позбавлення його батьківських прав до теперішнього часу змінив своє відношення до виконання батьківських обов`язків.

Відповідно до ч.5 ст.169 СК України при вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина.

Протягом розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_3 не змогла пояснити, які є перешкоди для поновлення позивача у батьківських правах та у чому саме полягає недоцільність такого поновлення.

Між сторонами склалися конфліктні відносини, вони не можуть досягти порозуміння, проте, колегія суддів підкреслює, що керується саме інтересами дитини, її правом на збереження зв`язків з сім`єю, а тому, колегія суддів вважає за необхідне поновити батьківські права позивача відносно сина ОСОБА_4 .

Висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 14 листопада 2018 до уваги не приймається, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Аналізуючи обставини справи, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не змінив свого ставлення до батьківських обов`язків.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в частині поновлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 .

Що стосується решти позовних вимог ОСОБА_1 , такі є неконкретизованими і передчасними, як особи, яка була позбавлена батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 квітня 2019 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про поновлення батьківських прав задовольнити частково.

Поновити батьківські права ОСОБА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:06.12.2021.

Головуючий

Судді