Провадження №2/760/1937/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Омелько Г.Т.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Порчинського О.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ ""РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до ПАТ «Платинумбанк» про захист прав споживачів та відшкодування збитків, завданих нечесною підприємницькою практикою, в якому просили суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 суму заборгованості в розмірі 2 865 342,00 грн. та 20 000,00 грн. моральної шкоди, а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 1 936 280,00 грн. та 20 000,00 грн. моральної шкоди.

29.08.2016 позивачем ОСОБА_1 було збільшено позовні вимоги та врешті-решт просила стягнути з ПАТ «Платинумбанк» на її користь суму у розмірі 112 241,22 дол.США у гривні по курсу на дату винесення рішення матеріальної та 20 000 грн. моральної шкоди, завданої нечесною підприємницькою практикою.

Позовні вимоги обгрунтували тим, що в кінці 2007 року ОСОБА_3 вирішила придбати у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , в якій на той час була зареєстрована і проживала її знайома ОСОБА_1 . Ринкова вартість квартири складала 180 000 дол.США. Необхідної суми у той час для оплати у ОСОБА_3 не було і ОСОБА_1 позичила їй необхідну суму на певних умовах.

Зазначила, що 10.11.2007 між нею та ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» було укладено договір про співпрацю № 279 ФОП/20071115/1. У відповідності до договору ОСОБА_1 надала банку повну інформацію про ОСОБА_3 , як потенційного позичальника, та об`єкт купівлі. 20.03.2008 між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» та ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит № 1.08032305. Також 20.03.2008, в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, укладено іпотечний договір № 1.08032305, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала в іпотеку житлову нерухомість.

Вказала, що ОСОБА_3 сумлінно виконувалися умови договору до осені 2008 року.

У 2009 права кредитора перейшли до ПАТ «Платинумбанк», як правонаступника ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», який не запобіг порушенню валютного законодавства, як валютний агент, і фактично примусив позичальника до таких розрахунків, попередивши, що мета кредитування є істотною умовою договору і конвертація кредитних коштів у гривню буде кваліфікуватися, як нецільове використання кредиту.

Зазначила, що у процесі судового розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі продажу іпотечної квартири факт розрахунку за квартиру отриманими від банку доларами США підтверджений продавцем квартири ОСОБА_4 , про що зазначено у мотивувальній частині рішення, і не спростований ПАТ "Платинумбанк", який був залучений до розгляду в якості третьої особи.

Послалася , що 23.09.2010 Святошинським районним судом м. Києва прийнято рішення про задоволення позову ОСОБА_3 щодо скасування виконавчого напису нотаріуса стосовно звернення стягнення на заставну квартиру.

Зазначила, що 22.06.2011 Святошинським районним судом м. Києва прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Платинумбанк" суми заборгованості у розмірі 1 432 671 грн.

29.11.2012 Святошинським районним судом м. Києва прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі 968 140 грн.

05.02.2014 Святошинським районним судом м. Києва прийнято рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ "Платинумбанк" щодо зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_1 з спірної квартири.

Вказує, що склалася ситуація, коли вона, первинний кредитор, позбавлена можливості захистити свої майнові права і отримати віщкодування завданих збитків, оскільки дійсним винуватцем є банк-кредитор, який грубо порушив валютне законодавство України, ініціювавши використання іноземної валюти в якості засобу платежу при купівлі - продажу квартири без індивідуальної ліцензії.

Таким чином, зловживаючи необізнаністю та довірою позивачів, ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» не тільки завдав шкоди інтересам свого позичальника, а й створив конфлікт інтересів між ОСОБА_3 та своїм позаштатним працівником - кредитним агентом ОСОБА_1 , що категорично заборонено ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

У зв`язку з вищевикладеним просить стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду.

04.09.2015 ухвалою судді Соломянського районного суду м. Києва Демидовської А.І. відкрито провадження у справі та справу було призначено до судового розгляду.

29.08.2016 від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог.

31.10.2016 розпорядженням керівника аппарату Солом`янського районного суду м. Києва призначено повторний автоматизований розподіл справи. Та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи справа надійшла в провадження судді Кицюк В.С.

22.03.2017 ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С. у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 та другої позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача -відмовлено.

13.06.2017 ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С. позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Платинумбанк» про відшкодування збитків залишено без розляду. У частині вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Платинум банк» про відшкодування збитків - продовжено розгляд справи.

05.09.2017 розпорядженням керівника аппарату Солом`янського районного суду м. Києва призначено повторний автоматизований розподіл справи та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи справа надійшла в провадження судді Усатової І.А.

10.01.2018 ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Усатової І.А. заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто позивачці.

06.06.2018 до суду від ПАТ «Платинумбанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповач просить у задоволенні позову відмовити, оскільки відсутні будь- які обставини для визнання застосування банком до позичальника нечесної підприємницької практики, оскільки відсутні допустимі докази таких тверджень позивача.

12.11.2018 від позивачки ОСОБА_1 надійшли заперечення на відзив відповідача.

10.07.2020 ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Усатової І.А. залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про відшкодування збитків - Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна» (адреса: м. Київ, вул. Вацлава Гавела, буд. 6) в якості правонаступника відповідача ПАТ «Платинум Банк».

16.11.2021 до суду надійшли пояснення ТОВ «Росвен інвест Україна».

19.11.2021 ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Усатової І.А. заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, повернуто заявникові.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та запереченнях.

Представник відповідача в судовому засіданні стосовно задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.11.2007 між ОСОБА_1 та ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» було укладено договір про співробітництво № 279 ФОП/20071115/1.

Пунктом 1.1 цього договору передбачено, що в рамках цього договору особа інформує потенційних позичальників Банку про умови іпотечного кредитування в Банку та направляє потенційних позичальників до установи Банку, а Банк у разі видачі іпотечного кредиту направленному особою позичальнику, зобовязується сплатити винагороду особі на умовах визначених цим договором.

Пунктом 2.1. особа зобовязується надавати потенційним позичальникам повну інформацію в письмовій формі про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту згідно з чиним законодавством і вимогами банку, а також направляти потенційних позичальників до установи Банку за адресою, яка вказана у цьому договорі.

Пунктом 2.2 у разі направлення потенційного позичальника до банку, особа має повідомити про це Банк усно або письмово шляхом заповнення заяви (додаток 1) та направлення її до Банку за реквізитами вказаними в р. 6 цього договору, а кредитний експерт Банку зобовязується прийняти заяву та внести відповідну інформацію в реєстр потенційних позичальників. На вимогу особи банк має надати особі корінець з відміткою про прийняття заяви.

Як зазначає позивачка ОСОБА_1 у позовній заяві, вона, у відповідності до договору, надала банку повну інформацію про ОСОБА_3 , як потенційного позичальника, та об`єкт купівлі та 20.03.2008 між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» та ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит № 1.08032305.

Як вбачається зі змісту вказаного договору, укладеного 10.11.2007 між ОСОБА_1 та ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» про співробітництво № 279 ФОП/20071115/1, права та обов`язки виникли саме між цими сторонами та на умовах викладених у ньому.

20.03.2008 між кредитором ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та позичальником ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит № 1.08032305. Згідно п.п.1.1,1.2 кредитор на умовах цього договору надає позичальнику грошові кошти у сумі 136500 доларів США, кредит надається для придбання у власність житлової нерухомості квартири АДРЕСА_1 .

Також, 20.03.2008 в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором укладено іпотечний договір № 1.08032305, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала в іпотеку житлову нерухомість.

Як абачається зі змісту вказаних договорів права та обовязки виникли між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_3

13.10.2010 Святошинським районним судом м. Києва прийнято рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні вимог за її позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі - продажу недійсним та зобов`язання вчинити дії .

22.06.2011 Святошинським районним судом м. Києва прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Платинумбанк" суми заборгованості у розмірі 1 432 671 грн.

29.11.2012 Святошинським районним судом м. Києва прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі 968 140 грн., що виникла на підставі договору позики від 17.03.2008.

Відповідно до договору № 346 К від 12.02.2019 про відступлення прав вимоги передбачено, що ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор ТОВ «Росвен інвест Україна» набуває права вимоги банку до позичальників зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за договорами про іпотечний кредит та договором про кредитування поточного рахунку(овердрайф), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору.

Позивачка, звертаючись до суду з позовом вказує, що банк кредитор грубо порушив діюче законодавство, ініціювавши використання іноземної валюти в якості платежу при купівлі - продажу квартири громадянами України без індивідуальної ліцензії, а саме ОСОБА_3 , що призвело до порушення прав позивачки, оскільки ОСОБА_3 , мала можливість зберегти право власності на квартиру лише у випадку незмінності курсу долара протягом як мінімум трьох років після купівлі. Та просила стягнути збитки, які завдав ПАТ «Платинумбанк» їй, ОСОБА_1 , як первинному кредитору, що надав кошти ОСОБА_3 , діями, що мають ознаки нечесної підприємницької практики і введенні в оману стосовно правової природи правочину та істотних умов кредитного договору. Вказала, що розрахунок суми матеріальної шкоди визначається подвійним розміром суми стягнення, визначеної рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.11.2012. У судовому засіданні уточнила, що ОСОБА_3 не розрахувалася з нею за догором позики, оскільки банком грубо порушено законодавство при укладенні кредитного договору.

На що суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.4 кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 зазначеної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до положень ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахування цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи, чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається, позивачка ОСОБА_1 не є стороною вищезазначених договорів про іпотечний кредит та договору купівлі - продажу, а відтак, умови на яких вони були укладені жодним чином не впливають на її права і обов`язки, крім того, рішенням суду стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача кошти за договором позики та її права жодним чином не порушені умовами вказаних договорів. Також, суд зазначає, що сторони вищевказаних договорів були вільні в укладенні договорів. ОСОБА_3 на свій власний розсуд розпорядилася своїми правами , як і ОСОБА_1 своїми.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачка є стороною вищезазначеного договору про співробітництво, однак матеріали справи не містять жодного доказу, який би вказував на те, що нею надавалися послуги, від імені банку, ОСОБА_3 при укладенні останньою договору купівлі - продажу квартири .

Отже, позивачем не надано належних доказів щодо невиконання ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», умов договору про співробітництво, а сама наявність цього договору не може бути підставою для задоволення позовних вимог..

Слід також зазначити, що ОСОБА_1 , на підтвердження своїх вимог щодо відшкодування збитків, завданих нечесною підприємницькою практикою, не надано жодного доказу наявності, а ні збитків, а ні будь-яких доказів нечесної підприємницької практики будь - кого, а саме : ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк», ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» чи ТОВ «Росвен інвест Україна» відносно неї.

У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведених обставин, а також зважаючи, що суд дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності у неї порушеного права та охоронюваного законом інтересу щодо предмета позову, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.4, 10, 11, 60, 84, 88, 209, 212-215ЦПК України, ст. ст. 15,16, 202,627 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ ""РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" про відшкодування збитків відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Усатова І.А.