ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9404/19 Номер провадження 22-ц/814/2336/21Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 липня 2021 року, ухваленого у складі головуючого судді Мурашової Н.В., дата складання повного тексту рішення 09 серпня 2021 року, у справі за позовом з внесеними змінами ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, Глобинського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Суми), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області (у подальшому передано до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області) з позовом про визнання протиправними дій цього суду, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що 30 жовтня 2012 року звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з письмовою заявою про видачу виконавчого листа або його дубліката №2-1368 від 27 вересня 1991 року за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Однак, судове засідання по зазначеній заяві не було проведено, виклик сторін і заінтересованих осіб не здійснювався, судові повістки не надсилалися та жодного процесуального рішення за результатами розгляду заяви не приймалося.

На думку ОСОБА_3 вказаними неправомірними діями зі сторони посадових осіб Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області їй було завдано матеріальної шкоди в розмірі 987340,00 грн. (14399,57 грн. - сума боргу за виконавчим листом та 972940,43 грн. - сума пені) та моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., які остання просила стягнути на свою користь з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що з боку Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області відсутня протиправна бездіяльність по реєстрації заяви ОСОБА_1 від 30 жовтня 2012 року про видачу виконавчого листа, оскільки вказані дії були фактично оскаржені нею в процесуальний спосіб шляхом подачі нової аналогічної за змістом заяви від 21 жовтня 2015 року про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення.

Також суд прийшов до висновку про відсутність зв`язку між реєстрацією Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого документа, поданої 30 жовтня 2012 року, та несплатою боржником ОСОБА_2 аліментів на користь позивачки, стягнутих судовим рішенням разом із встановленою сумою за прострочення їх сплати, яка наступає за наявності вини саме платника аліментів, а не суду, який постановив рішення про їх стягнення.

У свою чергу, відсутність протиправності в діяльності Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області вказує і на безпідставність вимог ОСОБА_1 про спричинення їй моральної шкоди від реєстрації судом її заяви від 30 жовтня 2012 року про видачу дублікату виконавчого документа.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 липня 2021 року та ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

У своїй скарзі апелянт посилається на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Позиція інших учасників справи

15 листопада 2021 року на адресу Полтавського апеляційного суду від Автозаводського районного суд м. Кременчука Полтавської області надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому він просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що рішення районного суду є законним, ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_4 , представника Державної казначейської служби України - Шевчугу Т.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 вересня 1991 року у справі №2-1368/1991 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх доходів (заробітку) платника аліментів, але не менше 20 крб. щомісячно, починаючи з 14 серпня 1991 року і до досягнення дитиною повноліття, а також на утримання дружини по 30 крб. щомісячно, починаючи з 14 серпня 1991 року і до досягнення дитиною трьох років (а.с.247-249 т.1).

У жовтні 1991 року на виконання вказаного рішення суду Автозаводським районним судом м. Кременчука було видано два виконавчі листи №2-1368/1991, які направлені до ВДВС Глобинського РУЮ ГУЮ у Полтавській області для виконання (а.с.240 т.1).

Згідно відомостей відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Полтавській області виконавчі провадження за вказаними виконавчими листами були відкриті 11 жовтня 1991 року (а.с.218 т.1).

Відповідно до довідки №2308/02-32/5 від 27 березня 2013 року на виконанні ВДВС Глобинського РУЮ ГУЮ у Полтавській області перебував виконавчий лист №2-1368/1991, виданий Автозаводським районним судом м. Кременчука. Постановою заступника начальника ВДВС Глобинського РУЮ у Полтавській області від 30 вересня 2009 року, виконавче провадження №15035643, щодо стягнення коштів на утримання дитини ОСОБА_6 було закінчено на підставі ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 30 вересня 2009 року) у зв`язку із закінченням строку стягнення. Матеріали передано на зберігання до архіву та 20 лютого 2013 року були знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання (а.с.217-220, 240, 244 т.1).

Згідно з довідкою ВДВС Глобинського РУЮ ГУЮ у Полтавській області від 19 січня 2012 року №276/08-32/6, заборгованість боржника ОСОБА_2 перед стягувачем ОСОБА_1 станом на 30 вересня 2009 року за період з квітня 2001 року по вересень 2009 року становила 14399,57 грн. (а.с.7-8 т.1).

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 вересня 2012 року у справі №2-1368/1991 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_5 про видачу дублікату виконавчого листа у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, оскільки він не був стягувачем у вказаній справі (а.с.83, 246 т.1).

Після закінчення строку стягнення аліментів на утримання дитини, ОСОБА_1 подала до Автозаводського районного суду м. Кременчука заяву про видачу виконавчого листа (зареєстрована за вх. №29592/12 від 30 жовтня 2012 року), в якій просила видати виконавчий лист або його дублікат №2-1368 від 27 березня 1991 року за своїм позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, на підставі рішення (постанови) суду, а також зазначила, що виконавчий лист повернуто у зв`язку із закінченням стягнення (а.с.9, 84 т.1).

Наказом в.о. керівника апарату Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 серпня 2018 року №01-08.44 наказано провести службове розслідування за заявами ОСОБА_1 від 14 серпня 2018 року №ЕП-3820/18-вх, за фактом реєстрації її заяви від 30 жовтня 2012 року за вх.№29592/12 як запиту на видачу судового документа (а.с.87 т.1).

У ході перевірки службового розслідування встановлено, що, на виконання заяви ОСОБА_1 від 30 жовтня 2012 року, останній було вручено копію ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 вересня 2012 року (справа №1601/1107/2012, провадження №6/1601/651/2012, головуючий суддя Предоляк О.С.) про відмову ОСОБА_5 у видачі дубліката виконавчого листа, що підтверджено її підписом про отримання заяви. Матеріали справи не містять письмової відповіді на заяву ОСОБА_1 від 30 жовтня 2012 року.

Однак, у зв`язку зі звільненням на час проведення службового розслідування відповідальних посадових осіб та неможливістю отримання від них ні усних, ні письмових пояснень по факту реєстрації заяви ОСОБА_1 від 30 жовтня 2012 року як запиту на видачу судового документа, комісією було запропоновано в.о. керівника апарату суду припинити службове розслідування за даним фактом (а.с.88-91 т.1).

21 жовтня 2015 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука із заявою про видачу дублікату виконавчого листа у справі №2-1368/1991. Справа розглядалася судами неодноразово. Автозаводським районним судом м. Кременчука приймалися ухвали про її задоволення. Проте, в касаційній та апеляційній інстанції ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука, якими було задоволено заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення до виконання - скасовувалися з підстав не врахування судом тієї обставини, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 вересня 1991 року встановлено строк його виконання до повноліття дитини та не перевірено чи підлягало дане рішення виконанню на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

Звертаючись до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, ОСОБА_1 вказувала, що виконавчий лист повернуто у зв`язку із закінченням стягнення, а не з підстав його втрати. Крім того на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа вийшли строки для його пред`явлення до виконання. За таких обставин, при перегляді ухвали суду першої інстанції встановлено, що заява ОСОБА_1 від 21 жовтня 2015 року про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку його пред`явлення для виконання не підлягає задоволенню (а.с.218-219, 241 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, місцевий суд прийшов до висновку, що дії Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області по реєстрації її заяви від 30 жовтня 2012 року про видачу виконавчого листа не були протиправними, оскільки фактично оскаржені ОСОБА_1 в процесуальний спосіб шляхом подачі нової аналогічної за змістом заяви від 21 жовтня 2015 року про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення.

У свою чергу, відсутність факту протиправності в діяльності Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області виключало обгрунтованість вимог ОСОБА_1 про спричинення їй матеріальної та моральної шкоди від реєстрації судом її заяви від 30 жовтня 2012 року про видачу дублікату виконавчого документа.

Проте повністю з таким висновком місцевого суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Положеннями статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 55, 56 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У статті 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною 2 статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди.

Відповідно до статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, наявність протиправного діяння особи, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому протиправні діяння, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2020 року у справі № 686/25718/19 (провадження № 61-7697св20), від 30 грудня 2020 року у справі № 482/48/19 (провадження № 61-11020св20).

Колегія суддів зазначає, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку стосовно правомірності дій Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області в частині відсутності з його боку будь-якого процесуального реагування на письмову заяву ОСОБА_1 від 30 жовтня 2012 року про видачу виконавчого листа або його дубліката.

Фактично вказана заява залишилася без належного судового розгляду відповідно до вимог діючого на той час процесуального закону (ст.370 ЦПК України), що виразилося у формі бездіяльності відповідальних працівників апарату суду щодо належної її реєстрації і передачі на розгляд судді.

Посилання суду першої інстанції на те, що вказані дії Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області були фактично оскаржені нею в процесуальний спосіб шляхом подачі нової аналогічної за змістом заяви від 21 жовтня 2015 року про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення, апеляційний суд визнає неспроможними, у зв`язку з тим, що, хоча вказані заяви і є схожими за своїм змістом та метою подачі, однак це є окремі документи, які суттєво різняться у часі, а також належний розгляд першого з них виключав би прийняття процесуального рішення по іншому.

Таким чином, враховуючи наявність вини в діях працівників канцелярії Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області щодо непередачі на розгляд суду заяви ОСОБА_1 від 30 жовтня 2012 року, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог останньої щодо стягнення на її користь з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України моральної шкоди, внаслідок завдання ОСОБА_1 душевних страждань зазначеними протиправними бездіями.

З урахуванням обставин заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, тяжкості, глибини і тривалості заподіяних їй моральних страждань та наставших наслідків, апеляційний суд дійшов висновку, що розмір відшкодування заподіяної шкоди має визначатися у розмірі 2000 грн.

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для стягнення матеріальної шкоди та правомірно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні вимоги про її стягнення.

Так, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність зв`язку між реєстрацією Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого документа, поданої 30 жовтня 2012 року, та несплатою боржником ОСОБА_2 аліментів на користь позивачки, стягнутих судовим рішенням разом із встановленою сумою за прострочення їх сплати.

У даній ситуації, існують приватно-правові відносини між стягувачем ОСОБА_1 і боржником ОСОБА_2 , внаслідок чого виключно на останньому лежить уся повнота відповідальності за несплату аліментів разом з усіма можливими санкціями та додатковими видами відповідальності за прострочення їх сплати.

Отже, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України моральної шкоди.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 та ч.4 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи і неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, часткове скасування рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 липня 2021 року та часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди з постановленням нового рішення. В іншій частині вказане рішення щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частин 1 та 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлено судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. За подання фізичною особою апеляційної скарги на рішення суду встановлено судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Позивач звернулася до суду з позовною заявою у 2019 році, на 1 січня якого розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1921 грн.

Оскільки, з двох позовних вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка у даній справі звільнена від сплати судового збору, задоволено одну в розмірі 4% (2000 грн./50000 грн.), то необхідно компенсувати за рахунок Держави Україна у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 76,84 грн. (1921 грн.*0,04) та за подання апеляційної скарги у розмірі 115,26 грн. (76,84 грн.*150%), а всього - 191,10 грн.

Керуючись ст.141, ст.367, п.2 ч.1 ст. 374, ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 липня 2021 року в частині відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України, моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

У задоволенні решти позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

В іншій частині рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 липня 2021 року - залишити без змін.

Судовий збір у розмірі 191,10 (сто дев`яносто одна) грн. 10 коп. компенсувати за рахунок держави Україна у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2021 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль