Справа № 450/641/21 Провадження № 2/450/950/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі

головуючого судді Кіпчарського М.О.,

за участю: секретаря судового засідання Микитів Н.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Пустомити цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хегельманн Транспорте Юкрейн» про визнання звільнення з роботи незаконним, про стягнення заробітної плати за час незаконного звільнення, стягнення компенсації моральної шкоди , -

в с т а н о в и в

позивач 19.02.2021 року звернулася до суду з даним позовом до відповідача та просить визнати її звільнення з роботи незаконним, стягнути заробітну плату з часу її незаконного звільнення та компенсувати понесену нею моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона була прийнята на роботу на посаду менеджера із зовнішньоекономічної діяльності до Львівської філії ТзОВ «Хегельманн Транспорте Юкрейн» з 02.10.2019 згідно строкового трудового договору терміном на 12 місяців, з встановленням випробувального терміну строком 3 місяці з дня прийнята на роботу. Однак 12.11.2019 року її звільнено з роботи у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді під час строку випробування. Вважає своє звільнення з роботи незаконним, оскільки роботодавцем всупереч ст. 26 КЗпП України, було встановлено випробування, а також не погоджується з підставами повідомлення про звільнення, тобто доповідними інших працівників по роботі та їх особистим поясненням, оскільки вважає такі сфабрикованими. На підставі наведеного просить позовні вимоги задовольнити.

04.03.2021 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

15.04.2021 року представник відповідача подав відзив, позов вважає безпідставним і необґрунтованим, в задоволенні якого просить відмовити. Зазначає, що встановлення випробування для позивачки відповідало вимогам закону, оскільки визначена ч.3 ст.26 КзПП України заборона встановлення випробувального строку поширюється на трудові договори, які укладаються строком до 12 місяців, а з позивачем такий був укладений строком на 12 місяців, а саме з 02.10.2019 року до 02.10. 2020 року включно. Окрім цього, умова про випробування зазначена у самій заяві позивача про призначення на посаду менеджера, та повторена у договорі і наказі про прийняття на роботу. Стверджує, що підставою для прийняття рішення про невідповідність позивача займаній посаді є систематична відсутність на місці праці у робочий час, відсутність комунікації з партнерами, колективом та клієнтами, що відображено у долучених до відзиву копіях актів, доповідних та пояснювальних записок.

27.04.2021 року позивач подала відповідь на відзив, в якому просить врахувати, що твердження представника відповідача про її систематичну відсутність на робочому місці, а також відсутність комунікації з партнерами і клієнтами, нічим не підтверджені.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з вище зазначених підстав, та просить такий задовольнити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, пославшись на доводи, викладені у направленому в суд відзиві на позовну заяву.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працюУкраїни та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Згідно із частиною 2 статті 3 КЗпП України , законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.ст. 2-1, 5-1 КЗпП України, держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 1 ст.21 КЗпП України визначено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Судом встановлено, що згідно строкового трудового договору № 24 (надалі за текстом- Договір) від 02.10.20219 року, ОСОБА_1 прийнята на роботу у Львівську філію ТзОВ «Хегельманн Транспорте Юкрейн» на посаду менеджера із зовнішньоекономічної діяльності терміном на 12 місяців з 02.10.2019 року до 02.10.2020 року включно.

Згідно п.1.3 Договору працівнику за попереднім погодженням, встановлюється випробувальний термін строком 3 місяці з дня прийняття на роботу та включно до 02.01.2020 року. Працівник ознайомився із ст.ст. 26-28 КзПП України та розуміє наслідки невідповідності займаної посади.

Наказом (розпорядженням) № 27/19-к від 01.10. 2019 року прямо передбачено умови прийняття на роботу: за умовами контракту до 02.10.2020 року, зі строком випробування 3 місяці. З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 01.10.2019 року, про що свідчить її підпис.

Частинами 1,2 ст. 26 КзПП передбачено, що при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

Випробування не встановлюється при прийнятті на роботу осіб, з якими укладається строковий трудовий договір строком до 12 місяців.

Відповідно до ч.1 статті 27 КЗпП України, строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках - шести місяців.

Вирішуючи спір, суд враховує, що умовами трудового договору № 24 від 02.10.2019 року, який підписаний сторонами, тобто позивачем та керівником відповідача, визначено порядок встановлення випробувального терміну. При цьому жодна із сторін такий договір чи його пункт у відповідній частині не оскаржувала, не є такі і предметом даного спору, позивач була фактично допущеною до роботи та своїм підписом засвідчила згоду з таким. Тому суд не приймає до уваги доводи позивача щодо неправомірності, на її думку, встановлення їй випробувального терміну.

Частиною другою ст. 28 КЗпП України передбачено, що у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі, він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення.

Згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 05.12.2019 року у справі № 522/3864/18, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу, даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.

Термін «невідповідність» означає, що підставою для звільнення не може бути порушення трудової дисципліни. За такі порушення працівник може бути звільнений на підставі відповідних статей КЗпП України, а не за результатами випробування.

Отже, підставою для звільнення за результатами випробування може бути тільки невідповідність працівника посаді, на яку він прийнятий.

При цьому, вирішення питання відповідності працівника займаній посаді є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування.

Пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено звільнення працівника через встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Звільнення на підставі п. 11 ст. 40 КЗпП України з урахуванням частини другої статті 28 КЗпП України має відбуватися за наступних умов: 1) встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі; 2) письмове попередження працівника про звільнення за три дні; 3) звільнення проводиться протягом строку випробування.

Підпунктом 8.3.1 Договору передбачено, що у разі встановлення роботодавцем під час строку встановленого п.1.3 цього Договору невідповідності працівника зайнятій посаді, на яку його було прийнято, а бо виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши за його за 3 дні.

Матеріалами справи підтверджується , що 07.11.2019 року менеджерами з міжнародних перевезень ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було складено акт про те, що ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці з 16:40 год. до 18:00 год.

Як слідує з доповідної записки менеджера ОСОБА_4 від 07.11.2019 року, менеджер з міжнародних перевезень ОСОБА_1 у своїй роботі допускає багато помилок, які потім змушені виправляти інші працівники, у переписках із клієнтами остання хамить та дозволяє собі грубо розмовляти.

У своїй доповідній записці менеджер ОСОБА_3 зазначає, що менеджер з міжнародних перевезень ОСОБА_1 не сумлінно виконує свої трудові обов`язки, і таким чином обтяжує в роботі інших працівників.

Згідно пояснювальної записки менеджера ОСОБА_6 , ОСОБА_1 безвідповідальна та дуже конфліктна людина, дозволяє собі йти додому задовго до кінця робочого дня, не повідомляючи про це нікого.

Згідно довідної записки куратора експедиторами Львівського офісу «Хегельманн Транспорте Юкрейн» ОСОБА_7 , менеджер з зовнішньоекономічної діяльності ОСОБА_1 допускала ряд неприйнятних з правилами ділового етикету дій, а саме нецензурно висловлювалася в сторону клієнтів, перевізників, колег та керівництва, нерозуміння повноважень, які покладені на неї та не бажання чути куратора.

У зв`язку з зазначеним керівником Львівської філії ТзОВ «Хегельманн Транспорте Юкрейн» прийнято рішення про невідповідність позивача займаній посаді , у зв`язку з чим ОСОБА_1 12.11.2019 року було вручено повідомлення № 02/19 про те, що вона буде звільнена через три дні після отримання даного повідомлення у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді під час строку випробування.З даним повідомленням ОСОБА_1 ознайомлена 12.11.2019р., що засвідчила власним підписом.

Згідно Наказу № 44/19-К від 15.11.2019 року про припинення трудового договору (контракту), ОСОБА_1 звільнена у зв`язку з встановленням невідповідності працівника займаній посаді протягом строку випробування на підставі п. 11 ст. 40 КЗпП України.

Вирішуючи даний спір судом враховано, що законодавством України не визначений порядок встановлення невідповідності працівника займаній посаді та виконуваній роботі. При цьому, вирішення питання відповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі є правом роботодавця, який приймає таке рішення за наслідками роботи працівника в період строку випробування. Оцінку відповідності чи невідповідності працівника обумовленій роботі, оцінку його професійних та ділових якостей дає самостійно власник або уповноважений ним орган, визначаючи у цьому контексті критерії якості виконання роботи за посадою, який наділений певною свободою розсуду, це питання не може вирішуватись судом.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов`язком суду.

У відповідності зі ст.81 ЦПК України, на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення у відповідності до положень статті 15ЦК України, приходить до обґрунтованого висновку про те, що відповідач надав достатньо доказів на підтвердження своїх висновків щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді протягом випробувального терміну.

А позивачем не доведено можливого факту порушення порядку та процедури її звільнення з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, а також, що в результаті дій відповідача, їй спричинено моральну шкоду, що в силу статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.

На підставі наведеного, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги заявлені позивачем не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.5,12,76, 81, 141, 247, 258-259, 263-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

в позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХегельманнТранспортеЮкрейн» про визнання звільнення з роботи незаконним, стягнення заробітної плати за період з 02.10.2019р. по 02.10.2020р. у розмірі 131463,00 грн. та стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 300000,00 грн., відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

СуддяМ. О. Кіпчарський