Номер провадження: 22-ц/813/2279/21
Номер справи місцевого суду: 495/660/19
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/660/19

Номер провадження: 22-ц/813/2279/21

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

-головуючого судді - Заїкіна А.П. (судця-доповідач),

-суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участі секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:

-позивач - Акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ», правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАЛАТА АПЕЛЯЦЙНИХ УПОВНОВАЖЕНИХ»,

-відповідачі - 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАЛАТА АПЕЛЯЦЙНИХ УПОВНОВАЖЕНИХ», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАЛАТА АПЕЛЯЦЙНИХ УПОВНОВАЖЕНИХ», на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Прийомової О.Ю. о 16 годині 55 хвилині 11 листопада 2019 року, повний текст рішення складений 18 листопада 2019 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року Акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ» (далі - Банк) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним Договір дарування, укладений 21.03.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , серія та номер: 724, посвідчений 21.03.2017 року ОСОБА_3 , державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області. Також позивач просить стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір в сумі - 1 921,00 грн..

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що 10.03.2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі № 2-1651/11 було винесено рішення, яким задоволені позовні вимоги АТ «Піреус Бак МКБ» про стягнення заборгованості.

На підставі вказаного рішення від 10.03.2011 року було видано виконавчі листи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , на підставі яких було відкрито виконавчі провадження. Державною виконавчою службою на належне ОСОБА_1 майно було накладено арешти. 06.07.2011 року складено акт опису та арешту майна. У червні 2015 року ВДВС вирішено призначити експерта для проведення експертної оцінки належного боржнику майна, а саме - 37/1000 частин будинку, який розташований за адресою - АДРЕСА_1 .

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на вищевказане рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.03.2011 року по справі № 2-1651/11.

Апеляційним судом було поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження вищевказаного рішення та відкрито апеляційне провадження.

У зв`язку з цим, 20.03.2017 року Білгород-Дністровським МР ВДВС винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень про стягнення боргу з ОСОБА_1 , на підставі ч. 1 ст. 38, 40 Закону України «Про виконавче провадження» та скасовані усі арешти, накладені на майно ОСОБА_1 ..

21.03.2017 року ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_2 договір дарування, серія та номер:724, посвідчений 21.03.2017 року ОСОБА_3 , державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області, відповідно до якого ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме - 37/1000 частин будинку, який розташований за адресою - АДРЕСА_1 .

З Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Банку стало відомо, що на цей час 37/1000 частин житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості, який розташований за адресою - АДРЕСА_1 належать ОСОБА_2 , який зареєстрував право власності на підставі договору дарування, серія та номер: 724, посвідченого 21.03.2017 року ОСОБА_3 , державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області.

В результаті укладання договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступного дня після скасування арештів виконавчою службою Банком було втрачено можливість отримання вже сплачених переможцем електронних торгів задля погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Банком, а обдарованим безоплатно набуто право власності на нежитлове приміщення.

Позивач пов`язує фіктивність правочину ОСОБА_1 із ОСОБА_2 з тим, що ОСОБА_1 подарував ОСОБА_4 приміщення у цьому ж самому домі у той самий день, коли він подарував спірне приміщення, а саме - 21.03.2017 року, а ОСОБА_4 пізніше 10.07.2017 року подарував приміщення ОСОБА_5 /родичці ОСОБА_2 /.

З огляду на вищевикладене вважає, що всі дії ОСОБА_1 стосовно оскарження рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 2-1651/11 були спрямовані саме на фіктивне відчуження зазначеного вище майна, шляхом укладання фіктивного договору дарування, та мають на меті уникнення примусового звернення стягнення за дане майно та невиконання зобов`язань перед Банком за кредитними договорами (Т. 1, а. с. 3 - 6).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не скористались правом надання відзиву на позовну заяву.

У письмовій промові ОСОБА_1 звертає увагу на те, що питання об`єму боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед Банком вирішується в суді апеляційної інстанції саме з врахуванням висновків викладених у постанові Верховного Суду України від 31.10.2018 року.

Таким чином, наявність боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед Банком оскаржується. Рішення суду з цього спору не набрало законної сили.

Більш того, відповідач вказує, що на момент вчинення оспорюваного договору від 21.03.2017 року право власності відповідача ОСОБА_1 на спірний об`єкт нерухомого майна не було ані оскаржено, ані скасовано.

Так само об`єкт договору дарування не знаходився під забороною відчуження.

Між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем ПАТ «Піреус Банк МКБ» виникли відносини не на підставі оскаржуваного договору дарування.

Стверджує, що на час вчинення оскаржуваного правочину та на момент звернення до суду із даним позовом, розгляду даної справи в суді у відповідача відсутні будь-які боргові зобов`язання перед позивачем (Т. 1, а. с. 181 - 185).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 листопада 2019 року в задоволенні вищезазначеного позову Банку відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що не вбачається наявності ознак фіктивності при укладанні оспорюваного договору дарування від 21.03.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки позивач не надав жодного доказу, що сторони договору дарування при його укладанні мали інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Доказів того, що обидві сторони договору діяли лише для вигляду, без мети створення юридичних наслідків, тобто, що внутрішня воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву, не надано. Так само не доведено і факту не передання майна за договорами дарування, того, що обидві сторони мали умисел відносно створення фіктивного правочину, чи того, що ОСОБА_1 саме задля уникнення відповідальності, шляхом покладення стягнення на спірні 37/1000 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , уклав договір дарування. Загалом не доведено наявності у нього заборгованості перед Банком, чи того факту, що відповідач ОСОБА_1 не мав права відчужувати належні йому 37/1000 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 . Питання наявності зобов`язань відповідача ОСОБА_1 перед АТ «Піреус Банк МКБ» вирішується в суді апеляційної інстанції (Т. 1, а. с. 220 - 228).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Банк просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог Банку.

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) на момент вчинення оспорюваного правочину ОСОБА_1 мав заборгованість перед Банком, про що він був обізнаний та не міг не знати про майбутнє рішення суду про стягнення заборгованості; 2) оспорюваний договір укладено з пов`язаною особою та в сукупності з іншими аналогічними діями з метою приховання майна; 3) неможливо погодитись з висновками суду про те, що не вбачається ознак фіктивного правочину (Т. 1, а. с. 236 - 240).

2.7 Узагальнені доводи відповідачів в апеляційному суді

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

3. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.12.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Банку на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 листопада 2019 року (Т. 1, а. с. 246 - 247).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.12.2019 року призначено справу до судового розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 1, а. с. 248).

Справа призначалася до розгляду неодноразово.

15 січня 2021 року до апеляційного суду надійшла заява Банку про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАЛАТА АПЕЛЯЦЙНИХ УПОВНОВАЖЕНИХ» до участі у справі в якості правонаступника Банку (Т. 2, а. с. 46).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.02.2021 року залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАЛАТА АПЕЛЯЦЙНИХ УПОВНОВАЖЕНИХ» до участі у справі в якості правонаступника Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» (Т. 2, а. с. 82 - 84).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, неодноразове призначення справи до розгляду, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» задоволенню не підлягає.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

В провадженні відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області перебуває зведене виконавче провадження по виконавчим листам № 2-1651, виданим 20.05.2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ» (Т. 1, а. с. 23).

У відповідності до акту опису й арешту майна від 06.07.2011 року, складеного державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Моц В.В., при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1651, виданого 20.05.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі - 2 845 962,90 грн. на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ», описано майно боржника у вигляді - 49/1000 частин будинку по АДРЕСА_1 , які складаються з: - коридор - 2,93 кв. м., - санвузол - 2,91 кв. м., - підсобне приміщення - 6,00 кв. м., - торгівельний зал - 30,90 кв. м., - торгівельний зал - 12,04 кв. м., загальною площею - 54,78 кв. м.; - 37/1000 частин будинку по АДРЕСА_1 , яка складається з: - торгівельного залу - 33,7 кв. м, - підсобне приміщення - 2,6 кв. м, - коридор - 0,8 кв. м, - підсобне приміщення - 0,8 кв. м, - санвузол - 1,6 кв. м. (Т. 1, а. с. 19 - 20).

На описане майно було накладено арешт і встановлено обтяження права користування ним (Т. 1, а. с. 21 - 22).

У березні 2017 року ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.03.2011 року, звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою.

Позивач зазначає, що у зв`язку із тим, що апеляційним судом було поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження вищевказаного рішення та відкрито апеляційне провадження, 20.03.2017 року постановою державного виконавця Білгород-Дністровського МР ВДВС скасовано усі арешти, накладені на майно ОСОБА_1 .

27.03.2017 року ухвалою апеляційного суд Одеської області заяву ПТ «Піреус Банк МКБ» про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії, щодо відчуження нерухомого майна, а саме: - житлового будинку, розташованого за адресою - АДРЕСА_1 ; - комплексу причал « ІНФОРМАЦІЯ_1 », адреса - АДРЕСА_2 ; - комплексом Винпункт, адреса - АДРЕСА_3 ; - нежитловою будівлею Швейна майстерня, адреса - АДРЕСА_3 (Т. 1, а. с. 24 - 25).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 145413944 від 15.11.2018 року, власником 37/1000 частин житлового будинку за адресою - АДРЕСА_1 є - ОСОБА_2 на підставі договору дарування, серія та номер 724, виданого 21.03.2017 року, видавник: Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора Одеської області, згідно якого ОСОБА_1 подарував належні йому на праві власності 37/1000 частин житлового будинку за адресою - АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 7 - 14).

На виконання ухвали суду про витребування доказів, завідувачем Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори було надано копію договору дарування частки житлового будинку від 21.03.2017 року, згідно якого дійсно ОСОБА_1 безоплатно передав у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 , в особі представника - ОСОБА_5 , прийняв від ОСОБА_1 належні йому 37/1000 часток житлового будинку під АДРЕСА_1 .

Підставою укладання оспорюваного правочину послугували наступні документи: - свідоцтво про право власності на нерухоме майно та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно та інші докази належності на праві власності ОСОБА_1 37/1000 часток житлового будинку під АДРЕСА_1 ; - звіт про оцінку майна № АS38-170317-001; технічний паспорт на садибний /індивідуальний/ житловий будинок; - довідка з місця реєстрації, про склад сім`ї та прописки № 3; - Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належність права власності сторонам правочину; - довіреність представника та заява ОСОБА_6 , колишньої дружини ОСОБА_1 , про надання згоди на дарування 37/1000 часток житлового будинку під АДРЕСА_1 .

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч. ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглянувши спір, який виник між сторонами у даній справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Доводи апелянта щодо пов`язаності зв`язку ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , у зв`язку із тим, що з Інформації з Державного реєстру стало відомо, що подаровані ОСОБА_1 ОСОБА_4 приміщення у цьому ж самому домі у той самий день, коли він подарував спірне приміщення - 21.03.2017 року, були подаровані ОСОБА_4 пізніше 10.07.2017 року ОСОБА_5 /родичці ОСОБА_2 / колегія суддів відхиляє оскільки взаємопов`язаність фіктивності оспорюваного правочину з договором дарування 49/1000 часток житлового будинку АДРЕСА_1 у будь-якому його прояві відсутня.

За приписами ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, в силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 року № 6-301цс15).

Відповідно до ст. 229 ЦК якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Згідно роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму ВСУ № 9, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Договір дарування 37/1000 часток житлового будинку укладений у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом.

Підставою укладання оспорюваного правочину послугували наступні документи: - свідоцтво про право власності на нерухоме майно та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно та інші докази належності на праві власності ОСОБА_1 37/1000 часток житлового будинку під АДРЕСА_1 ; - звіт про оцінку майна № АS38-170317-001; технічний паспорт на садибний /індивідуальний/ житловий будинок; - довідка з місця реєстрації, про склад сім`ї та прописки № 3; - Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належність права власності сторонам правочину; - довіреність представника та заява ОСОБА_6 , колишньої дружини ОСОБА_1 , про надання згоди на дарування 37/1000 часток житлового будинку під АДРЕСА_1 .

Таким чином, на укладання договору дарування 37/1000 часток житлового будинку сторонами правочину були надані усі необхідні документи. Порушення проведеної процедури нотаріального посвідчення договору дарування судом не знайдено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності ознак фіктивності при укладанні оспорюваного договору дарування, укладеного 21.03.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що під час розгляду справи №2-1651/11 про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач відмовився від позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Интерьер», ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, про що постановлена ухвала від 10 березня 2021 року.

Аргументи апеляційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені Банком у позовній заяві, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, в тому числі щодо оцінки їх сукупності.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАЛАТА АПЕЛЯЦЙНИХ УПОВНОВАЖЕНИХ», є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАЛАТА АПЕЛЯЦЙНИХ УПОВНОВАЖЕНИХ», відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАЛАТА АПЕЛЯЦЙНИХ УПОВНОВАЖЕНИХ» - залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 11 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 08 червня 2021 року

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе