ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м.Суми

Справа №585/1637/21

Номер провадження 22-ц/816/1888/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2021 року, в складі судді Шульги В.О., ухвалене у м. Ромни, повний текст якого складено 17 вересня 2021 року

в с т а н о в и в:

10 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача: визнання дій незаконними, стягнення безпідставно набутих (списаних) коштів, стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що 16 серпня 2020 року близько 15:00 год. в терміналі самообслуговування АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за адресою: вул. Сумська, 2-а в м. Ромни Сумської області здійснювала переказ грошових коштів для отримувача ДП «Ейвон Косметікс Юкрейн» у сумі 1124,84 грн, однак після внесення суми 1120 грн термінал не видав квитанцію про зарахування коштів, а на екрані з`явилося повідомлення про зарахування коштів у сумі 1120 грн на отримувача АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відразу зателефонувавши на гарячу лінію банку 3700 з проханням повернути їй кошти в сумі 1120 грн, від представника банку дізналася, що за нею рахується заборгованість у розмірі 119000 грн і після сплати нею 30000 грн, решту суми заборгованості банк ніби спише та пробачить, і сума у розмірі 1120 грн самовільно списана банком в рахунок часткового погашення заборгованості.

Щодо вирішення питання повернення їй незаконно списаних коштів вона неодноразово зверталася у відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в м. Ромни Сумської області, а 31 серпня 2020 року направила на адресу банка лист-претензію з проханням повернути на додані нею реквізити розрахункового рахунку кошти у сумі 1120 грн та відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 25000 грн у триденний термін з моменту отримання листа-претензії, однак її вимоги залишені відповідачем без задоволення.

Доводила відсутність у неї заборгованості перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки відповідно до квитанцій № 0.0..1 від 12 серпня 2019 року та № 0.0..1 від 12 серпня 2019 року на виконання рішення суду нею було сплачено заборгованість за кредитним договором та в повному обсязі виконано зобов`язання перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Вказувала, що через протиправні дії банку вона не змогла оплатити замовлений товар, підірвалася до неї довіра в ДП «Ейвон Косметікс Юкрейн» і тепер вона не може купити товари по знижених цінах. Зазначає, що вже цілий рік змушена постійно звертатися до відповідача з вимогою повернути 1120 грн, які збирала для оплати косметики майже 2,5 місяці, через таке привласнення банком коштів їй заподіяна моральна шкода, тому росила суд:

- визнати дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення безпідставно набутих (списаних) належних їй коштів у розмірі 1120 грн незаконними;

- стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь безпідставно набуті (списані) кошти у розмірі 1120 грн;

- стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь моральну шкоду у розмірі 25000 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача: визнання дій незаконними, стягнення безпідставно набутих (списаних коштів), стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення безпідставно набутих (списаних) коштів у розмірі 1120 грн належних ОСОБА_1 незаконними.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК`на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті (списані) кошти у розмірі одна тисяча сто двадцять гривень (1120 грн).

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь держави судовий збір в розмірі дев`ятсот вісім гривень (908 грн).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати в частині відмови у стягненні моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь 25000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вказує, що вона є споживачем фінансових послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», тому банк, як виконавець, несе відповідальність за неналежне надання таких послуг. Відповідно до п. 32.3.1. ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні», у разі помилкового переказу суми переказу на рахунок неналежного отримувача, що стався з вини банку, цей банк-порушник зобов`язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму переказу отримувачу. Вважає, що допустивши безпідставне списання належних їй коштів, фактично привласнивши їх, відповідач зобов`язаний відповідно до вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» відшкодувати заподіяну такими діями моральну шкоду.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не скористалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову 25000 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2021 року: 2270 грн х 100 = 227000 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що постановою Сумського апеляційного суду від 22 липня 2019 року, справа за № 585/81/19 (провадження № 22-ц/816/3931/19), у порядку часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 змінено рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2019 року в оскаржуваній частині. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 3846,92 грн заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 травня 2011 року, а не 18061,30 грн, як помилково вказав суд першої інстанції. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 115,26 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 1440,75 грн (а.с. 14-18).

Згідно з квитанцією № 0.0..1 від 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 сплачено на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 3846,92 грн, призначення платежу: згідно постанови 22-ц/816/3931/19 Сумського апеляційного суду від 22.07.2019 (а.с. 18).

18 серпня 2020 року ОСОБА_1 на адресу АТ КБ «ПриватБанк» направлено скаргу, в якій вона просить: прийняти скаргу до розгляду; провести службову перевірку та притягнути винних посадових осіб відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у м. Ромни до відповідальності; повернути помилково стягнуті кошти засобами поштового зв`язку на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 21)

18 вересня 2020 року спеціалістом із забезпечення бізнес-процесів Департаменту «Вхідна кореспонденція» ГО АТ КБ «ПриватБанк» Семенко В.В. надано відповідь ОСОБА_1 , а саме: «Між Вами та АТ КБ «Приватбанк» укладений договір про надання банківських послуг № б/н від 13.05.2011 р. Згідно з умовами договору Ви отримали кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом… Ви зобов`язання належним чином не виконували, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, що викликало певні витрати та збитки з боку Банку… У зв`язку з порушенням Вами умов Договору АТ КБ «ПриватБанк» був змушений звернутись з позовом до суду… у резолютивній частині постанови Сумського апеляційного суду від 22 липня 2019 року у справі №585/81/19 відсутні будь-які приписи щодо припинення зобов`язань за Договором. З урахуванням вимог чинного законодавства України та умов Договору просимо здійснити погашення заборгованості, яка існує перед Банком» (а.с. 23-24).

31 серпня 2020 року на адресу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Ярошенко І.М. було направлено лист-претензію, у якому вона просила повернути на додані нею реквізити розрахункового рахунку кошти у сумі 1120,00 грн та сплатити їй моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн у триденний термін з моменту отримання листа-претензїї (а.с. 25-25).

У відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 26 вересня 2020 року вказано, що: «До АТ КБ «ПриватБанк» надійшов лист щодо повернення коштів, які не було зараховано на вказаний Вами рахунок через збій у роботі терміналу самообслуговування… 16.08.2020 року Ви здійснювали переказ грошових коштів через термінал самообслуговування АТ КБ «ПриватБанк». Однак грошові кошти не було зараховано на вказаний Вами рахунок… Співробітниками банку Вам була надана інформація про порядок повернення грошових коштів за збійною операцією. Повернення суми платежу технічно можливе лише на карту ПриватБанку… в діях Банку відсутні будь-які порушення, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» діяв згідно з нормами чинного законодавства України….» (а.с. 27).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконними дій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо списання належних позивачу коштів у розмірі 1120 грн та стягнення з банку зазначеної суми безпідставно набутих коштів, суд першої інстанції виходив з того, що 12 серпня 2019 року на виконання постанови Сумського апеляційного суду від 22 липня 2019 року ОСОБА_1 сплатила на рахунок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 3846,92 грн заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 травня 2011 року, інших даних про наявність у позивача будь-якої заборгованості перед відповідачем суду не надано, а тому банк незаконно здійснив зарахування належних позивачу коштів на свій рахунок.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у випадках, коли така шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції).

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з огляду на таке.

Підставами позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є протиправність дій відповідача, що виразилася у безпідставному зарахуванні належних їй коштів на власний рахунок для погашення неіснуючої заборгованості перед банком, а не на рахунок вказаного нею одержувача платежу ДП «Ейвон Косметікс Юкрейн». У результаті таких дій була підірвана довіра до неї в ДП «Ейвон Косметікс Юкрейн», вона обмежена у можливості купити товари по знижених цінах та, намагаючись повернути безпідставно списані кошти, цілий рік змушена постійно звертатися різними способами до відповідача з вимогою повернути 1120 грн.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, що заподіяна внаслідок порушення її прав.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням та пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положення ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» мають застосовуватися в сукупності з положеннями п.5 ч.1 ст. 4 цього закону, відповідно до яких споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні права власності.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з положень 16 та 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Пункт 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Моральна шкода може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

У справі, що переглядається, позивачка є споживачем фінансових послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», тому банк, як виконавець, несе відповідальність за неналежне надання таких послуг.

З урахуванням встановлених судом обставин, підставою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди між сторонами є факт її завдання позивачу безпідставним зарахуванням банком коштів у сумі 1120 грн на свій рахунок.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З огляду на викладене та беручи до уваги обставини того, що належні позивачу грошові кошти у сумі 1120 грн, внесені нею через термінал самообслуговування АТ КБ «ПРИВАТБАНК», були безпідставно зараховані не на рахунок вказаного нею одержувача, а на рахунок АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і в подальшому за її зверненнями та претензіями відповідачем не було вчинено жодних дій, спрямованих на встановлення фактичних обставин зарахування коштів внесених ОСОБА_1 кошів на рахунок банку, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Дії відповідача, пов`язані з безпідставним зарахуванням на власний рахунок коштів позивача призвели до того, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості у повній мірі задовольнити свої життєві потреби, оскільки, будучи власником коштів, внаслідок дій відповідача, вона не змогла використати їх у своїх цілях, зокрема, здійснити вчасну оплату замовленої продукції, а в подальшому, отримати у своє розпорядження належні їй кошти.

Виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості, конкретних обставин справи, враховуючи розмір суми безпідставно зарахованих коштів, апеляційний суд приходить до висновку, що з відповідача належить стягнути 500 грн в рахунок в рахунок відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, через порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні апеляційної скарги на 2% (500 грн (сума задоволених вимог) х 100% / 25000 грн (сума апеляційних вимог)), з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за апеляційний перегляд справи у сумі 27 грн 24 коп (1362 грн (сума судового збору за подання апеляційної скарги) х 2% / 100%).

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» в дохід держави 27 гривень 24 копійки судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю.Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко