Справа № 199/3679/20
(2/199/510/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

09 червня 2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Емріх Ю.П.

за участю учасників справи:

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , Шевченківський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання шлюбу недійсним та анулювання реєстрації актового запису, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , Шевченківський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання шлюбу недійсним та анулювання реєстрації актового запису, в якому просив визнати шлюб, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , який було зареєстровано 20 серпня 2011 року Бабушкінським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, недійсним та анулювати відповідний актовий запис № 461 від 20.08.2011.

В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що 20 серпня 2011 року Бабушкінським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб між громадянином ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянкою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що у Книзі реєстрації шлюбів складено актовий запис № 461.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер, внаслідок чого відкрилась спадщина, яку за заповітом отримала ОСОБА_6 .

Позивачі, діти ОСОБА_8 , вказаний шлюб вважають фіктивним, оскільки ОСОБА_6 не мала на меті створювати сім`ю з ОСОБА_8 , а вступила з ним у шлюб лише для того, щоб набути право власності на все належне йому майно після смерті останнього.

На думку позивачів корисливі мотиви ОСОБА_6 підтверджуються тим, що 27.08.2014 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Наталією Сергієвною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 15407093 від 27.08.2014 року щодо державної реєстрації за ОСОБА_6 права власності на 1/1 частку на домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 3-1429, видане 27.08.2014 року, видавник: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора.

Вище згадане свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_6 видане на підставі заповіту, складеного 12 січня 2011 року ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 , посвідченого державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 3-49.

У грудні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , треті особи ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, П`ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення нікчемності заповіту та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 лютого 2020 року по справі № 199/10949/14-ц касаційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2018 року скасовано та прийнято нову постанову.

В мотивувальній частині судового рішення вказно про те, що заповіт, складений 12 січня 2011 року ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 , є нікчемним в силу вимог закону, з підстав описаних в даному судовому рішенні, проте у резолютивній частині судового рішення відмовлено у задоволенні вимоги про визнання заповіту нікчемним.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 27 серпня 2014 року, видане державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Наталією Сергієвною на ім`я ОСОБА_6 .

Також позивачі вважають, що вступаючи у шлюб ОСОБА_6 , не могла не усвідомлювати, що ОСОБА_8 за станом свого здоров`я в будь-який час міг піти з життя, що виключало можливість створення сім`ї, у зв`язку із чим, сама по собі реєстрація шлюбу між двома літніми людьми, була позбавлена будь-якого соціального змісту, з урахуванням того, що кожен мав дорослих дітей.

Позивачі зазначають, що під час розгляду справи №199/10949/14 ОСОБА_6 до заперечень було додано фотокартки із церемонії реєстрації шлюбу, які на хі думку акцентують увагу не на урочистості даної події як створення священного союзу між чоловіком і жінкою, а лише на її юридичних аспектах, таким чином, позивачі дійшли висновку, що мета фотографування реєстрації шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 була лише одна зафіксувати юридичні аспекти реєстрації шлюбу та бажання ОСОБА_8 його зареєструвати, з метою наступного використання даних фотокарток як доказів у цивільному процесі у випадку оскарження спадкоємцями заповіту в суді.

Отже на думку позивачів зареєстрований 20 серпня 2011 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є фіктивним, у зв`язку із відсутністю у останньої мети створення сім`ї, і відповідно реального набуття прав і обов`язків подружжя.

Ухвалою від 28.09.2020 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

02.11.2020 року відповідачем до суду подано відзив, в якому зазначено, що позов є надуманим, а тому таким, що не підлягає задоволенню. Посилалася на те, що дійсно з ОСОБА_8 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2011 року по 22 травня 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловік ОСОБА_8 - помер. Житловий будинок АДРЕСА_1 , належав на праві власності в цілому її чоловікові, а після смерті чоловіка, - в передбаченому законом рядку право власності повністю перейшло, відповідно заповіту до неї, та відповідно діючого законодавства України зареєстровано.

На теперішній час право власності на житловий будинок зареєстровано ОСОБА_6 в цілому, але діти її померлого чоловіка ОСОБА_8 , вважає, безпідставно намагаються скасувати належне їй право власності на домоволодіння.

ОСОБА_6 вважає, що позивачі не мали законних підстав та не мають таких на теперішній час для отримання спадщини після смерті батька, а намагаються позбавити її передбаченої законом спадщини навіть через визнання шлюбу недійсним.

На думку ОСОБА_6 , позивачі безпідставно в позовній заяві посилаються на рішення судів про спадкування майна, чим підкреслюють свою матеріальну заінтересованість в отримані спадкового майна будь яким шляхом, а саме визнання недійсним шлюбу померлого батька не зважаючи на те, що доглядала хворого батька перед смертю законна дружина - ОСОБА_6 . Позивачі, діти ОСОБА_8 з 2011 року, у зв`язку з тим, що він зареєстрував зі нею шлюб, повністю припинили з батьком спілкуватись, - хворому батькові зовсім не допомагали.

Діти померлого ОСОБА_8 матеріальної помочі на поховання батька не надавали, хоча всі діти знали про смерть.

ОСОБА_6 зазначає, що між нею та її чоловіком - ОСОБА_8 був не лише соціальний зміст, а була любов, повага одне до одного, допомога одне одному тому,що дорослі діти ОСОБА_8 їм зовсім не допомагали матеріально, а допомагав матеріально її дорослий син.

Намагання позивачів вказати на хворобливий стан, погляди не в той бік, штучне фіксування юридичних аспектів, - є безглуздими тому, що якість спільного сімейного життя подружжя встановлюється не по фотокартках в РАГС, а по фактичному веденню спільного сумісного господарства, сумісному проживанню в радості та горі, допомозі одне одному в скрутний час, коли дорослі діти матеріально не допомагають і навіть не провідують батька, веденню спільного сумісного господарства.

Крім того ОСОБА_6 , у відзиві посилається на пропуск позивачами строку позовної давності, оскільки вони звернулись до суду 04 червня 2020 року, з позовною заявою про визнання шлюбу недійсним та анулювання реєстрації актового запису, тобото через 9 (дев`ять) років після реєстрації шлюбу та через 8 (вісім) років після смерті батька - ОСОБА_8 , просить суд застосувати строк позовної давності.

11.12.2020 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали відповідь на відзив в якій зазначили, що підставою всіх позовів до ОСОБА_6 є Постанова Верховного суду України від 05 лютого 2020 року по справі №199/10949/14, отже строк позовної давності відраховується не із дня укладання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а з моменту коли були встановленні обставини, які свідчать про фіктивність укладеного шлюбу, тобто з 05 лютого 2020 року, отже на їх думку підстав для застосування строку позовної давності не має.

02 лютого 2021 року Ухвалою суду клопотання позивачів про витребування доказів задовольено. Витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №624/2012.

Ухвалою від 14.04.2021 закрито підготовче провадження по справі та справу призначеного до розгляду по суті.

09.06.2021 справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.

В судове засідання позивачі та їх представник не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини не явки суду не повідомили.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в задоволенні яких просив відмовити в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві.

Треті особи в судове засідання, не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши учасників процесу, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 4, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_7 є дітьми ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 14,18,20).

20 серпня 2011 року Бабушкінським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб між громадянином ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянкою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що у Книзі реєстрації шлюбів складено актовий запис № 461 (а.с.22).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер, внаслідок чого відкрилась спадщина, яку за заповітом отримала ОСОБА_6 .

27.08.2014 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Наталією Сергієвною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 15407093 від 27.08.2014 року щодо державної реєстрації за ОСОБА_6 права власності на 1/1 частку на домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 3-1429, видане 27.08.2014 року, видавник: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора.

Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_6 видане на підставі заповіту, складеного 12 січня 2011 року ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 , посвідченого державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 3-49.

У грудні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , треті особи ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, П`ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення нікчемності заповіту та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року по справі № 199/10949/14-ц касаційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково (а.с. 24-36).

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 28 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2018 року скасовано та прийнято нову постанову.

Позовні вимоги задоволено частково.

В мотивувальній частині судового рішення вказно про те, що заповіт, складений 12 січня 2011 року ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 , є нікчемним в силу вимог закону, з підстав описаних в даному судовому рішенні, проте у резолютивній частині судового рішення відмовлено у задоволенні вимоги про визнання заповіту нікчемним.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 27 серпня 2014 року, видане державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Наталією Сергієвною на ім`я ОСОБА_6 .

Вказана постанова набрала законної сили 05 лютого 2020 року, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Оскільки заповіти складений 12 січня 2011 року ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 визнаний судом нікчемним то спадкування відбувається за законом.

За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За приписами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Положеннями статті 12 "Право на шлюб" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Законом N 475/97-ВР від 17.07.97 р.), визначено, що чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ст. ст. 3, 32, 36, 55 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно; шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків; дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

У статті 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно із ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

У ст. 28 СК України встановлено, що заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто. Якщо жінка і (або) чоловік не можуть через поважні причини особисто подати заяву про реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену, можуть подати їх представники. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Якщо реєстрація шлюбу у визначений день не відбулася, заява про реєстрацію шлюбу втрачає чинність після спливу трьох місяців від дня її подання.

Згідно ст. 29 СК України, орган державної реєстрації актів цивільного стану зобов`язаний ознайомити наречених з їхніми правами та обов`язками як майбутніх подружжя і батьків та попередити про відповідальність за приховання перешкод до реєстрації шлюбу.

Відповідно до частини другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

Суд вважає, що недійсність шлюбу це особливий вид сімейно-правової санкції, яка застосовується у випадках порушення передбачених законом умов укладення шлюбу і означає анулювання тих юридичних наслідків, які законом пов`язуються з дійсним шлюбом.

Відповідно до ст. 45 СК недійсний шлюб, а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

Відповідно до ст. 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Частиною 2 ст. 41 СК України передбачено, що при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", судам роз`яснено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК України).

Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

Причому відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

Таким чином, шлюб вважається фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сім`ю. Однак не може бути визнаний шлюб фіктивним, коли особи, що зареєстрували такий шлюб, згодом фактично створили сім`ю, яка відповідає всім її вимогам.

В обґрунтування позову позивачі, послалася на те, що відповідачка, укладаючи шлюб з ОСОБА_8 , переслідувала корисливу мету на отримання спадщини після смерті останнього.

Однак, суд наголошує, що в судовому засіданні позивачі не довели відсутності у відповідачки реального наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя. За таких обставин самі по собі доводи позивачів про те, що метою укладення шлюбу для відповідачки було тільки отримання спадщини не дає підстав для визнання шлюбу недійсним.

Враховуючи характер взаємовідносин ОСОБА_8 та ОСОБА_6 які проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, наявність реальних намірів у створенні сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, добровільність реєстрації сторонами шлюбу, суд вважає безпідставними доводи позивачів щодо такого.

Суд констатує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вільно, без стороннього примусу на них та між ними, здійснили своє волевиявлення шляхом надання вільної згоди, як відповідно чоловік і жінка, на реєстрацію шлюбу між ними.

Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім`ї.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглянувши заяву ОСОБА_6 , щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази порушення прав та інтересів позивачів внаслідок укладення з шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а отже позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачами, відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 39, 40, 41, 45 СК України, п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. 12, 13, 76, 81, 130, 141, 223, 263-266 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , Шевченківський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання шлюбу недійсним та анулювання реєстрації актового запису відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18.06.2021 року.

Суддя О.О. Богун

09.06.2021