Провадження № 4-с/761/114/2021
У Х В А Л А

Іменем України

12 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Бондар О.Д.,

за участю заявниці: ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи: ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_2 : ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державні виконавці Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Петрухно Сергій Олександрович, Лісовенко Володимир Антонович про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла скарга ОСОБА_2 , державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Петрухно Сергій Олександрович про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії.

Під час слухання справи до участі у справі був залучений державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Лісовенко Володимир Антонович.

В скарзі заявниця просить:

-визнати неправомірною дію та рішення державного виконавця Петрухно С.С. - розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 15.07.2020 року;

-зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Кириленко Д.М. усунути допущені порушення або іншим шляхом поновити порушені права чи свободи заявника.

Вимоги скарги обгрунтовані тим, що 16.07.2020 року вона отримала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 15.07.2020 року з яким категорично не погоджується. Як зазначає заявниця, ОСОБА_2 не сплачував аліменти на дитину:

у червні 2011 року - 500,00 грн.,

у липні 2011 року - 1000,00 грн.,

у серпні 2011 року - 1000,00 грн.,

у вересні 2011 року - 500,00 грн..

у листопаді 2011 року - 1000,00 грн.,

у грудні 2011 року - 1000,00 грн.,

у лютому 2012 року - 2 999,93 грн.,

у квітні 2012 року - 1004,95 грн.,

у травні 2012 року - 1004,95 грн.,

у червні 2012 року - 1014,95 грн.,

у липні 2012 року - 2000,00 грн.,

у грудні 2012 року - 3 000,00 грн.,

у травні 2013 року - 2 500,00 грн.,

у березні 2014 року - 3 000,00 грн.

Вказане підтверджується раніше виданими розрахунками заборгованості зі сплати аліментів. Вказані суми ОСОБА_2 надсилав заявниці, але з іншого призначення платежів, аніж аліменти, ці кошти були направлені як компенсація коштів спільно нажитого майна.

А тому оскільки державний виконавець неправомірно зарахував як сплату аліментів суми, які не є аліментами на утримання дитини, при складанні такого розрахунку не було дотримано положень чинного законодавства.

В судовому засіданні заявниця вимоги скарги підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення скарги з тих підстав, що вказане у скарзі є надуманим ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 не має будь-яких зобов`язань перед нею крім сплати аліментів. ОСОБА_2 зазначає, що відсутні докази спільного проживання з ОСОБА_1 , а тому відповідно відсутні підстави для сплати будь-яких компенсацій. В той же час ОСОБА_1 визнає факт отримання вказаних коштів. Крім того, в розрахунку заборгованості від 14.05.2020 року державний виконавець також зазначав про сплату вказаних сум, як аліментів.

Державні виконавці Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Петрухно Сергій Олександрович, Лісовенко Володимир Антонович в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили, відзив на вимоги скарги не направили.

А тому у відповідності до положень ч.2 ст.450 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність державних виконавців.

Вислухавши учасників справи, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги за наступних підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частина 2 та 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає права та обов`язки державного виконавця.

Як встановлено судом, на виконанні у Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №45414776 з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12.06.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 червня 2011 року і до досягнення сином повноліття.

15.07.2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Петрухно С.О. здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа виданого на підставі рішення від 12.06.2014 року Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/16863/14ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Згідно із зазначеним розрахунком, заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

В той же час, як вбачається з копії розрахунку, державний виконавець зазначив, що ОСОБА_2 сплатив аліменти, зокрема,

у червні 2011 року - 500,00 грн.,

у липні 2011 року - 1000,00 грн.,

у серпні 2011 року - 1000,00 грн.,

у вересні 2011 року - 500,00 грн..

у листопаді 2011 року - 1000,00 грн.,

у грудні 2011 року - 1000,00 грн.,

у лютому 2012 року - 2 999,93 грн.,

у квітні 2012 року - 1004,95 грн.,

у травні 2012 року - 1004,95 грн.,

у червні 2012 року - 1014,95 грн.,

у липні 2012 року - 2000,00 грн.,

у грудні 2012 року - 3 000,00 грн.,

у травні 2013 року - 2 500,00 грн.,

у березні 2014 року - 3 000,00 грн.

Як зазначає заявниця, вказані суми не були сплачені як аліменти, а тому 22.07.2020 року звернулась до державного виконавця із заявою в якій просила скасувати зазначений розрахунок заборгованості та зробити перерахунок зі сплати заборгованості.

ОСОБА_1 зазначила, що вона не отримувала відповідь на звернення.

При зверненні до суду із скаргою заявниця на підтвердження відсутності надходження вказаних сум як сплати аліментів надала копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який складений 26.01.2018 року де вказані суми не зазначені як суми які надійшли для сплати аліментів.

В той же час, в розрахунку заборгованості від 14.05.2020 року, який складений державним виконавцем Валевським В.В., вказані заявницею суми зараховані в рахунок сплати аліментів.

Частина 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Стаття 195 СК України визначає, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч.3 ст.195 СК України).

Згідно з ч.4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

В той же час ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У відповідності до ч.13 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі.

Судом встановлено, що державним виконавцем було проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за матеріалами виконавчого провадження, діючим законодавством не передбачено обов`язок державного виконавця перевіряти інформацію щодо сплати аліментів яку надають боржники, заявниця не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_2 має будь-які інші зобов`язання перед ОСОБА_1 , крім сплати аліментів на утримання дитини, тому суд вважає, що в діях державного виконавця відсутні порушення положень Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено в діях державного виконавця порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд приходить до висновку що відсутні законом передбачені підстави для задоволення заявлених вимог скарги.

Крім того, варто зазначити, що суд вважає вказані заявником причини пропуску строку на звернення до суду із скаргою поважними та вважає за можливе поновити його.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державні виконавці Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Петрухно Сергій Олександрович, Лісовенко Володимир Антонович про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту ухвали безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 22 листопада 2021 року

СУДДЯ: Н.Г.Притула