ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4333/21 Справа № 182/904/20 Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року, яке постановлено суддею Рибаковою В.В. у м. Нікополь Дніпропетровської області, від осоті щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2013 року стягнуто зі ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину певного віку, щомісяця, починаючи з 03 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2013 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2013 року змінено в частині визначеного розміру стягнутих аліментів з 1/4 частини на тверду грошову суму у розмірі 400 гривень, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону. На сьогоднішній день встановлена сума є недостатньою для розвитку дитини та задоволення її мінімальних потреб, а спосіб стягнення аліментів став неефективним з настанням певних життєвих обставин. Витрати на утримання дитини значно зросли, також законодавством встановлений новий мінімальний розмір на утримання дитини відповідного віку.

Враховуючи викладене, просила суд змінити розмір стягнутих аліментів з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2013 року у розмірі 400 гривень, щомісячно, та стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, вважає, що судом першої інстанції не враховано, що у відповідача покращився матеріальний стан, оскільки згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності об`єктів нерухомого майна відповідач ОСОБА_2 28 жовтня 2020 року придбав нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру в м. Києві та є власником автомобільного транспорту Nissan X- Trail 2.01.

На думку апелянта, стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у меншому розмірі за прожитковий мінімум призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 25 листопада 2011 року, який згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2013 року, розірваний (а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2013 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2013 року змінено в частині визначеного розміру стягнутих аліментів з 1/4 частини на тверду грошову суму у розмірі 400 гривень, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону (а.с. 9-10).

21 вересня 2018 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 ,що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області серії НОМЕР_1 (а.с. 33).

Згідно розписки від 24 січня 2014 року, позивач отримала від відповідача грошову суму у розмірі 45 000 гривень на своє утримання до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-х річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тана утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,за період з 06 липня 2015 року по 06 травня 2019 року (а.с. 35).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, виданої Головним управлінням юстиції у Дніпропетровській області Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 21 липня 2020 року, станом на 01 липня 2020 року, заборгованість по аліментам ОСОБА_2 складає 50 гривень (а.с. 47).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просила суд змінити розмір стягнутих аліментів, та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, до повноліття дитини, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, щона сьогоднішній день встановлена сума є недостатньою для розвитку дитини та задоволення її мінімальних потреб, а спосіб стягнення аліментів став неефективним з настанням певних життєвих обставин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не стосуються збільшення розміру аліментів, в розумінні ст. 192 СК України, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що встановлена сума у розмірі 400 грн., щомісячно, є недостатньою для розвитку дитини та задоволення її мінімальних потреб, спосіб стягнення аліментів став неефективним з настанням певних життєвих обставин, щодо зміни та значного покращення матеріального становища відповідача.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей150,180 СК України,батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України,способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 2037-VIIIчастину другу статті 182 СК України викладено в новій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я матері або батька та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У Постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі№ 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України,зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відтак, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Такі висновки містяться у Постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №524/7388/17, від 11 вересня 2019 року у справі №662/64/18, від 05 лютого 2020 року у справі №664/252/19-ц, від 13 лютого 2020 року у справі №466/4009/18, від 27 травня 2020 року у справі №128/373/18.

З матеріалів справи вбачається, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, матеріальний стан відповідача поліпшився, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності об`єктів нерухомого майна відповідач ОСОБА_2 28 жовтня 2020 року придбав нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру в м. Києві та є власником автомобільного транспорту Nissan X- Trail 2.01 (а.с.71-72).

Таким чином, враховуючи, що матеріальний стан відповідача, як платника аліментів, поліпшився, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття підлягають задоволенню, у зв`язку із чим, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, колегія суддів вважає помилковим.

При цьому, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12, 81 ЦПК України не звернув уваги на те, що зміна сімейного стану відповідача та те, що відповідач не працює, не займається підприємницькою діяльністю, не є належними та допустимими доказами підтвердження погіршення його майнового стану, а навпаки судом апеляційної інстанції встановлено збільшення доходів позивача.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення у справі скасуванню відповідно до ч.2 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист №2/0182/1074, виданий на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2013 року має бути відкликаний.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позову, а тому при задоволенні позовних вимог позивача судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 840,80 грн. та за розгляд апеляційної скарги 1 261,20 грн., а всього в сумі 2 102 гривень, який відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки рішення суду ухвалено на її користь.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2013 року, з твердої грошової суми у розмірі 400 гривень на частку з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Визначити, що стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Відкликати виконавчий лист №2/0182/1074, виданий на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2 102 гривень (дві тисячі сто дві) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: