Номер провадження: 22-ц/813/9866/21
Номер справи місцевого суду: 521/6349/20
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Одеської міської ради у справі за позовом Одеської міської ради до Малого підприємства Фірма «СПС», ОСОБА_1 про скасування права власності, визнання недійсним рішення загальних зборів, приведення земельної ділянки до попереднього стану шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва, на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Маркарової С.В. 12 травня 2021 року у м. Одеса,

встановила:

У квітні 2020 року Одеська міська Рада звернулась із вищезазначеним позовом, в якому просила :

- скасувати рішення державного ресторатора від 22.08.2017 року, індексний номер: 36744799 про державну реєстрацію змін до права власності, відповідно до якого внесені зміни до підстав виникнення права власності за МПП Фірма «СПС» на нежитлову будівлю, загальною площею 73,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

- скасувати запис про право власності № 21980474 за МПП Фірма «СПС» на спірне майно

- визнати недійсними рішення загальних зборів учасників МПП Фірми «СПС», оформлене протоколом від 31.08.2017 року № 1/3108 та актом приймання-здавання майна від 31.08.2017 року, за якими ОСОБА_1 у (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у зв`язку із виходом із складу учасників підприємства повертається в натуральній формі вклад у вигляді нерухомого майна, а саме - спірна нежитлова будівля

- скасувати рішення державного реєстратора від 04.09.2017 року, індексний номер: 36937359 про державну реєстрацію права власності на спірне майно за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 )

- скасувати запис про право власності № 22194804 на спірне майно за ОСОБА_1

-зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення спірної нежитлової будівлі, загальною площею 73,2 кв.м.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що наявність реєстрації речових прав на спірне майно за відповідачами порушує право територіальної громади м. Одеси, як власника земельної ділянки, та створює умови для незаконного користування нею.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року провадження у справі було закрито в порядку ч.1 п.1 ст.255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник Одеської міської ради просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а цивільну справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що спір у даній справі виник у правовідносинах із захисту права власності на майно, в яких учасником є, у тому числі, юридична особа - МПП «Фірма «СПС», що само по собі не робить його господарським, адже суб`єктний склад спору та зміст усіх позовних вимог, які є пов`язаними, вказує на їх відповідність ст.19 ЦПК України, що є вирішальним для віднесення справи до компетенції судів цивільної юрисдикції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Одеської міської ради підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2016 року між Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та МПП Фірмою «СПС» в особі керівника Ніколайчука О.В. був укладений договір на право тимчасового користування місцями для розташування стаціонарної тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності (договір № ТС-1439/16 від 27 жовтня 2016 року).

Предметом договору є місце під розташування стаціонарної споруди для здійснення підприємницької діяльності загальною площею 88,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Строк дії договору обумовлений сторонами з 25 жовтня 2016 року по 12 жовтня 2017 року.

За заявою МПП Фірма «СПС» в особі керівника Ніколайчука О.В. від 10 серпня 2017 року, поданої до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, строк договору був продовжений до 12 жовтня 2018 року.

Після закінчення терміну дії договору МПП фірма «СПС» стосовно продовження договору ТС-1439/16 до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради не зверталось.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності № серпня 2017 року, МПП Фірмою «СПС» було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 на підставі акту про готовність до експлуатації Державної технічної комісії, довідка № 17/861 від 22 серпня 2017 року ТОВ «Інжинірінг Тех Буд», технічного паспорту від 22 серпня 2017 року.

Згідно рішення загальних зборів учасників МПП Фірми «СПС», оформленого протоколом від 31 серпня 2017 року № 1/3108 та актом приймання-здавання майна від 31 серпня 2017 року ОСОБА_1 , у зв`язку із виходом із складу учасників підприємства, повернуто в натуральній формі вклад у вигляді нерухомого майна, а саме - спірної нежитлової будівлі.

06 вересня 2017 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на спірне майно.

Одеська міська рада стверджує, що вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, затверджених КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127, статей 58, 60 Закону України «Про господарській товариства» є порушеними, відповідачами здійснена державна реєстрації права власності спірної нежилої будівлі на земельній ділянці, яка є комунальною власністю.

Згідно статті 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства: цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів.

Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначені предметної юрисдикції справ суди повинні виходити:

- із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа;

- заявлених вимог;

- характеру спірних правовідносин;

- змісту та юридичної природи обставин у справі.

За положеннями статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

За загальним правилом, визначеним статтею 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті) та інші справи у визначених законом випадках.

Так, вирішення господарським судом спорів за участю юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, фізичних осіб, які не є підприємцями, державних органів, органів місцевого самоврядування, прямо передбачено статтею 4 ГПК України.

В порядку п.3 ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди, зокрема, розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності(крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Зазначене узгоджується із п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року N 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» з наступними змінами, за якою господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб`єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно ч. 12 ст. 30 ГПК України вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо розгляд таких вимог віднесений до юрисдикції господарського суду, розглядаються господарським судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, законодавцем впроваджений підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Враховуючи положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК, у справах щодо виконання акцесорних зобов`язань суб`єктний критерій застосуванню не підлягає, а вибір судочинства у такому випадку залежить виключно від суб`єктного складу сторін основного зобов`язання.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що за характером спірних правовідносин, справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а наявність позовної вимоги до фізичної особи, яка є похідною від вимог Одеської міської Ради до МПП фірми «СПС», та має розглядатись за правилами цивільного судочинства, не змінює правову природу юридичного спору.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №125/703/16 ц.

Якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства суд своєю ухвалою в порядку ч.1 п.1 ст.255 ЦПК України закриває провадження у справі.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника Одеської міської ради про те, що спір у даній справі виник у правовідносинах із захисту права власності на майно, в яких учасником є, у тому числі, юридична особа - МПП «Фірма «СПС», що само по собі не робить його господарським, адже суб`єктний склад спору та зміст усіх позовних вимог, які є пов`язаними, вказує на їх відповідність ст.19 ЦПК України, що є вирішальним для віднесення справи до компетенції судів цивільної юрисдикції.

Колегія суддів зауважує, що у силу статей 3, 169 та 172 ЦК України органи місцевого самоврядування є органами, через які територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки як учасники цивільних відносин.

Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються законодавством України про місцеве самоврядування власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

З предмета та підстав позову, викладених у позовній заяві, вбачається, що позивач - Одеська міська рада звернулась до суду з цим позовом на захист порушеного (на його думку) права власності на вказану нею земельну ділянку до відповідачів - Малого підприємства Фірма «СПС», ОСОБА_1 як осіб, за якими зареєстровано право власності на ту ж саму земельну ділянку, тобто спір, який виник із майнових відносин приватноправового характеру, та існування якого не залежить від додержання вимог законодавства при здійсненні запису про реєстрацію права суб`єктом державної реєстрації прав.

Визначивши відповідачем у справі юридичну особу, яка є стороною спору про цивільне право, позивач обрав спосіб захисту свого порушеного права, який, відповідно до наданого ним обґрунтування, вважає належним та ефективним у межах наявного спору саме з Малим підприємством Фірма «СПС»; а відтак відповідні доводи та обґрунтування підлягають перевірці господарським судом.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року про закриття провадження у справі постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 23 грудня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе