Житомирський апеляційний суд
Справа №935/385/20 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 76 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №935/385/20 за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Коростишівський комунальник» про поновлення на роботі, відшкодування шкоди завданої здоров`ю, відшкодування неотриманого доходу, майнової, моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області, постановлену 21 вересня 2020 року суддею Василенком Р.О. у м. Коростишеві,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до комунального підприємства «Коростишівський комунальник» (далі Підприємство, відповідач), у якому, з урахуванням заяви від 10 березня 2020 року (т.1 а.с.35-54), посилаючись на незаконне звільнення, просив: визнати Підприємство винним в його переслідуванні за захист ним порушених трудових прав працівників відповідача, іншу його суміжну громадську правозахисну діяльність;

визнати винним Підприємство в затримці виплати йому допомоги за листками тимчасової непрацездатності за червень - липень 2019 року;

визнати винним Підприємство у знищенні/крадіжці його особистих речей з побутового приміщення відповідача;

визнати винним Підприємство в несвоєчасній виплаті йому заробітної плати за період з травня 2017 року по серпень 2019 року;

визнати винним Підприємство в невидачі йому спецодягу і спецвзуття за весь час його роботи з травня 2017 року по серпень 2019 року і не компенсуванні йому придбання зазначеного одягу;

визнати винним Підприємство у невнесенні до його трудової книжки заохочень;

визнати винним Підприємство в невидачі йому письмової інформації про нього, отриманої відповідачем без його згоди, і в неповному оприлюдненні її на засіданні ради трудового колективу відповідача;

визнати незаконним рішення ради трудового колективу Підприємства про виведення його зі складу цього органу;

визнати незаконним його звільнення відповідачем з роботи двірника і поновити його на ній;

визнати винним Підприємство в нанесенні йому моральної шкоди;

визнати винним Підприємство в нанесенні йому іншої немайнової шкоди - винахідницьким правам, праву на громадську діяльність та надання допомоги іншим особам, праву на участь в управлінні державними справами і підприємством, на якому він працює;

визнати винним Підприємство в невиплаті йому одноразової допомоги у зв`язку із нещасним випадком на виробництві;

визнати винним Підприємство у стягненні з нього 1-го відсотка від заробітної плати, за допомогу при тимчасовій непрацездатності та інших платежів перерахованих на його картку в «Райффайзен Банк Аваль» за 2019-2020 роки і стягнути з відповідача на його користь зазначені суми в розмірі 1000 грн;

визнати винним Підприємство в його дискримінації за іншою ознакою - вибором банку для отримання заробітної плати та інших платежів;

стягнути з Підприємства на його користь за весь час неотримання ним доходу, починаючи з 09 вересня 2019 року по день поновлення на роботі в розмірі середньої заробітної плати 23646,40 грн;

стягнути з Підприємства на його користь 8784,40 грн за порушення своєчасного отримання заробітної плати;

стягнути з Підприємства на його користь 2173,86 грн за порушення своєчасного отримання ним допомоги за листками тимчасової непрацездатності;

стягнути з Підприємства на його користь 2169,85 грн одноразової допомоги у зв`язку із нещасним випадком;

стягнути з Підприємства на його користь 200000 грн на відшкодування шкоди за втрачене особисте майно;

стягнути з Підприємства на його користь компенсацію за невидачу спецодягу і спецвзуття за весь період його роботи з 17 травня 2017 року по 08 серпня 2019 року в сумі 20000грн;

стягнути з Підприємства на його користь 100000 грн за порушення інших прав;

зобов`язати Підприємство видати йому копію документа, оприлюдненого відповідачем на засіданні ради трудового колективу підприємства 14 січня 2020 року;

зобов`язати Підприємство внести до його трудової книжки усі заохочення отримані ним за весь час роботи у відповідача;

стягнути з Підприємства на його користь 1000000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому,

а всього стягнути з відповідача на його користь 1470000 грн.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що судом не враховано факту відсутності у нього можливості долучити до клопотання про відкладення розгляду справи 21 вересня 2020 року, (яке він надіслав суду за півгодини до початку судового засідання (т. 2 а.с. 246 зв.)) електронну копію квитка, що був доказом його виїзду 17 вересня 2020 року за межі Житомирської області. При цьому, він прибув до місця призначення 18 вересня 2020 року (п`ятниця), 19, 20 вересня неробочі дні, тому він фізично не встиг підготувати електронну копію зазначеного документа про виїзд та про своє перебування до 11 жовтня 2020 року за межами Житомирської області.

Крім того, на думку заявника, суд залишив без уваги попередні його клопотання, зокрема: заяву про необхідність призначати розгляд справи на другу половину дня (т. 2 а.с. 231), заяву від 07 вересня 2020 року (т. 2 а.с. 242-244) про необхідність розгляду питання про вжиття заходів проти неодноразових й систематичних зловживань відповідачем та його представником своїми процесуальними правами й невиконання своїх процесуальних обов`язків тощо (т. 2 а.с. 244 та 246 зв., т. 2 а.с. 242-244).

Вважає, що ухвала суду постановлена із порушенням норм процесуального права, зокрема, на доступ до суду, розумні строки розгляду справи, пропорційності в цивільному судочинстві - забезпечення розумного балансу між приватними інтересами позивача й публічними інтересами суспільства із публічними інтересами держави, одним з органів влади якої є й суд першої інстанції відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Конституції України; судом не враховано важливості справи для позивача, поведінку відповідача та його представника. Тому, на його думку, судом не дотримано вимог ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.ч. 1, 2 ст. 2, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, ч. 1 ст. 55, ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конституції України.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явились (т.3 а.с. 80-82).

За клопотанням ОСОБА_1 апеляційний суд доручив Коростишівському районному суду Житомирської області забезпечити участь позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Водночас, за повідомленням розпорядника суду першої інстанції з метою недопущення поширення коронавірусної інфекції COVID-19 та на виконання карантинного режиму до зали судового засідання, у якій був налаштований відеоконференцзв`язок із Житомирським апеляційним судом, позивач допущений не був у зв`язку з тим, що на неодноразову пропозицію одягнути маску належним чином він у категоричній формі відмовлявся одягти маску на рот та ніс.

Отже, судом апеляційної інстанції вжито всіх заходів, щоб забезпечити участь позивача у судовому засіданні у спосіб, передбачений законом, проте така його поведінка не свідчить про поважність причин неявки в судове засідання.

Представник відповідача надіслав суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на вищенаведені обставини, суд апеляційної інстанції розглянув справу у відсутність сторін, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

За правилами пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, умовою для залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, є саме повторна неявка належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи позивача.

При цьому повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та від нього не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Із матеріалів справи вбачається, що в судові засідання, призначені на 06 серпня 2020 року, 08 вересня 2020 року та 21 вересня 2020 року ОСОБА_1 не з`явився. Позивач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи розписками про одержання судової повістки в суді на судові засідання 06 серпня 2020 року і 08 вересня 2020 року та поштовим повідомленням про вручення судової повістки на судове засідання 21 вересня 2020 року (т.2 а.с. 228, 236, 245).

05 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про перенесення розгляду справи у зв`язку з тим, що він задіяний до технологічного процесу та необхідністю ознайомитися із матеріалами справи (т.2 а.с. 231). Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки суду не надав.

08 вересня 2020 року позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

21 вересня 2020 року позивач подав клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із невідкладним виїздом за межі Житомирської області (т.2 а.с.246).

ОСОБА_1 заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надавав.

Встановивши, що позивач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, двічі поспіль не з`явився в судове засідання (08 вересня 2020 року та 21 вересня 2020 року), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Доводи ОСОБА_1 про поважність причин його повторної неявки 21 вересня 2020 року на правильність висновків суду не впливають, враховуючи таке.

Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, правове значення у цьому випадку має належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 461/3580/15-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 26 вересня 2019 року у справі №295/19734/13-ц, від 20 червня 2019 року по справі № 522/7428/15, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі №569/347/16-ц та від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він просив розглянути без його участі заяву від 07 вересня 2020 року, на правильність висновків суду не впливає, оскільки у цій заяві він просив застосувати до відповідача заходи процесуального впливу і не приймати від відповідача відзив, а не розглянути у його відсутність справу.

Оскільки праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення судом права на справедливий і публічний розгляд справи, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім того, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно, як правильно зазначив в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 19 лютого 2021 року.