Провадження № 22-ц/801/270/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Якименко М. М.
УХВАЛА
Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б
за участю секретаря судового засідання Ліннік Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2020 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Романюк Л.Ф.,
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , в якому просив зняти арешт зі всього свого майна, накладеного в рамках виконавчого провадження №44609413.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2013 (справа № 221/3754/2012) стягнуто солідарно з ТОВ «Фірма «Селенга», ТОВ «Фірма Рентасервіс», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції заборгованість за кредитним договором №010/03-11/107 від 01.04.2008 в сумі: 794518 доларів США 65 центів (що становить еквівалент 6 326 608,57грн.) заборгованість по кредиту та відсоткам; 459135,55 грн. пені та 3219 грн. судового збору.
На виконання даного рішення суду 28.08.2014 було видано виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем 03.09.2014 відкрито виконавче провадження №44609413 та накладено арешт на все майно боржника.
Позивач вказує, що 24.11.2016 між ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк» (далі ПАТ «МІБ») та ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» укладено договір комісії.
Після чого 24.11.2016 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «МІБ» укладено договір факторингу про відступлення прав вимоги в інтересах ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» по Кредитному договору №010/03-11/107 від 01.04.2008 із ТОВ «Фірма «Селенга» та по Договору іпотеки №010/03-11/204 від 01.04.2008, Договору поруки №010/03-11/208 від 01.04.2008 із ОСОБА_1 . Складено акт прийому-передачі документів, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «МІБ».
Також 24.11.2016 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «МІБ» укладено договір відступлення прав за договором іпотеки №010/03- 11/204 від 01.04.2008.
24.11.2016 ПАТ «МІБ» та ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» складено акт приймання-передачі придбаних прав вимоги за кредитним договором №010/03- 11/107 від 01.04.2008, договорами поруки, в тому числі з ОСОБА_1 №010/03-11/208 від 01.04.2008, договором іпотеки №010/03-11/204 від 01.04.2008, передачі документів за придбаними правами, а також складений звіт комісіонера про виконання доручення.
В свою чергу 24.11.2016 ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» уклало Договір з ОСОБА_2 про відступлення права вимоги по вказаним договорам та складено акти прийому-передачі права вимоги.
Позивач зазначає, що 24.11.2016 він ОСОБА_2 , як Іпотекодержатель, керуючись п. 6.8 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» Договору іпотеки набув право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, а саме: -приміщення №1, №2, №3, №4, №5, №6 та №7 в Торгівельному комплексі літ. «В» по АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 вказує, що станом на 24.11.2016 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2013 р. виконано у повному обсязі.
В подальшому 22.02.2017 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області замінено кредитора (стягувача) ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчому провадженні № 44609413 по виконанню виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області від 28.08.2014 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 010/03-11/107 від 01.04.2008 на правонаступника кредитора (стягувача) ОСОБА_2
ОСОБА_1 28.05.2020 направив відповідачу заяву про закриття виконавчих проваджень, у зв`язку з добровільним виконанням рішення суду, скасування арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
За наслідками розгляду цієї заяви позивача повідомлено, що державним виконавцем 29.11.2019 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» та відмовлено у скасуванні арешту майна боржника, оскільки останнім не сплачено виконавчий збір, який був стягнутий за постановою державного виконавця.
Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом, оскільки станом на 29.11.2019 у державного виконавця були всі правові підстави для закриття виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника, чого останній не зробив.
Відповідач на позовну заяву подав відзив, в якому вказує на безпідставність та необґрунтованість зазначених позивачем обставин та висунутих вимог, просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що державним виконавцем 29.11.2019 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» в якій зазначено, що в ході перевірки майнового стану боржника, майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявлено. Здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Тобто відсутні правові підстави для зняття арешту з майна та коштів боржника, накладених в рамках даного виконавчого провадження.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2020 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В якості основного доводу скаржник посилається на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, в зв`язку з несплатою боржником виконавчого збору. Також суд не застосував до даних правовідносин ч.5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

В свою чергу відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 до суду не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи-представників позивача та відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду поза межами доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали та обставини справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2013 стягнуто солідарно з ТОВ «Фірма «Селенга», ТОВ «Фірма Рентасервіс», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції заборгованість за кредитним договором №010/03-11/107 від 01.04.2008 в сумі: 794518 доларів США 65 центів (що становить еквівалент 6 326 608,57грн.) заборгованість по кредиту та відсоткам; 459135,55 грн. пені та 3219 грн. судового збору.

На виконання даного рішення суду 28.08.2014 видано виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем 03.09.2014 відкрито виконавче провадження №44609413 та накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 (а.с. 51).

24.11.2016 між ПАТ «МІБ» та ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» укладено договір комісії, відповідно до п.2.1 якого комісіонер ПАТ «МІБ» зобов`язалось за дорученням комітента ТОВ «АРМА Факторинг» за плату вчинити правочини, що визначені п.2.2 договору, від свого імені, але за рахунок комітента. Відповідно до даної вказівки комітента комісіонер зобов`язався укласти з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір факторингу на визначену суму, договір відступлення прав за договорами поруки, договір відступлення прав за договором іпотеки (а.с.20-21).

24.11.2016 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «МІБ» укладено договір факторингу про відступлення прав вимоги в інтересах ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» по Кредитному договору №010/03-11/107 від 01.04.2008 із ТОВ «Фірма «Селенга», по Договору іпотеки №010/03-11/204 від 01.04.2008, Договору поруки №010/03-11/208 від 01.04.2008 із ОСОБА_1 (а.с.7-10). Складено акт прийому-передачі документів, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «МІБ» (а.с.16-17).

24.11.2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Міжнародний інвестиційний Банк» був укладений договір відступлення прав за договором іпотеки №010/03- 11/204 від 01.04.2008 року (а.с.13-14).

24.11.2016 ПАТ «МІБ» та ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» складено акт приймання-передачі придбаних прав вимоги за кредитним договором №010/03- 11/107 від 01.04.2008, договорами поруки, в тому числі з ОСОБА_1 №010/03-11/208 від 01.04.2008, договором іпотеки №010/03-11/204 від 01.04.2008, передачі документів за придбаними правами, а також складений звіт комісіонера про виконання доручення (а.с.22-24).

24.11.2016 ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» уклало Договір з ОСОБА_2 про відступлення права вимоги по вказаним договорам та складено акти прийому-передачі права вимоги (а.с.27-28).

24.11.2016 ОСОБА_2 на підставі свого рішення, посвідченого Марченко О.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 2692, відповідно до ст. 37 закону України «Про іпотеку» та як Іпотеко держатель, керуючись п. 6.8 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» Договору іпотеки, прийняв у власність предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, а саме, а саме: -приміщення № 1, 1-й поверх: №1 - технічне приміщення, загальною площею 24,5 кв.м. в Торгівельному комплексі літ. «В» по АДРЕСА_1 ;-приміщення № 2, 1-й поверх: № 1-торгівельна зала, загальною площею 770,6 кв.м. в Торгівельному комплексі літ. «В» по АДРЕСА_1 ;-приміщення № 3, 1-й поверх: № 1-торгівельна зала, загальною площею 755,1 кв.м. в Торгівельному комплексі літ. «В» по АДРЕСА_1 ;-приміщення № 4, 1-й поверх: №1 - торгівельна зала, загальною площею 308,5 кв.м. в Торгівельному комплексі літ. «В» по АДРЕСА_1 ;-приміщення №5, 1-й поверх: №1 - хол площею 115,1 кв.м., II поверх: №2 - хол, площею 111.6 кв.м., ІІІ-й поверх: № 3 - хол, площею 114,3 кв.м., загальною площею 341, 0 кв.м. в торгівельному комплексі літ. «В» по АДРЕСА_1 ;-приміщення № 6, ІІ-й поверх: №1 - торгівельна зала, загальною площею 617,2 кв.м., яка складає 7/50 часток Торгівельного комплексу літ. «В» в Торгівельному комплексі літ. «В» по АДРЕСА_1 ;-приміщення №7, 1-й поверх: №1 - сходова клітина площею 58,7 кв.м., №2 - торгівельна зала площею 99,3 кв.м., ІІ-й поверх: №3-торгівельна зала, площею 1360,0 кв.м., №4 - туалет, площею 2,1 кв.м., №5 - сходова клітина, площею 57,8 кв.м., загальною площею 1577,9 кв.м. в Торгівельному комплексі літ. «В» по АДРЕСА_1 (а.с. 47-48).

22.02.2017 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області замінено кредитора (стягувача) ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчому провадженні № 44609413 по виконанню виконавчого листа №221/3754/2012 на правонаступника кредитора (стягувача) ОСОБА_2 (а.с.58-61).

28.05.2020 ОСОБА_1 на адресу відповідача направив заяву про закриття виконавчих проваджень у зв`язку з добровільним виконанням рішення суду, скасування арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.54-57).

17.06.2020 позивача листом повідомлено, що в ході провадження виконавчих дій по виконавчому провадженні № 44609413 державним виконавцем 29.11.2019 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», так як в ході перевірки майнового стану боржника, майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявлено. В скасуванні арешту було відмолено , зв`язку з існуванням несплаченого боржникам ОСОБА_1 виконавчого збору. Роз`яснено право на оскарження даного рішення (а.с.52-53).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що дії державного виконавця в рамках вказаного виконавчого провадження вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», при цьому виконавчий збір з боржника ОСОБА_1 не стягнуто, що вказує на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для скасування арешту майна боржника.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст. 18 ЦПК України).

Згідно ч.1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено вимогами ЗУ «Про виконавче провадження».

Така правова позиція висловлена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (провадження № 14-299цс18).

Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що його майно незаконно утримується під арештом, оскільки рішення суду від 25.06.2013 виконано добровільно ще в 24.11.2016, однак арешт з майна позивача до теперішнього часу не знято. У зв`язку з чим він не має можливості вільно реалізовувати право власності щодо свого майна, посилаючись на ст. 317, 319 ЦК України, якими передбачено право власника на власний розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном, вважає, що має право на зняття арешту з належного йому майна відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» наділяє виключним правом на звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна особу, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові.

Тобто позов про зняття майна може бути пред`явлено власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 хоч і є власником, однак поряд з цим є боржником у справі про стягнення заборгованості, й арешт накладено державним виконавцем на його майно як на майно боржника у виконавчому провадженні, ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження, а не іншою особою, що заявляє вимоги на майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні.

Законом для боржника встановлений інший порядок захисту їх майнових прав як сторони виконавчого провадження шляхом оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відтак вимоги боржника щодо здійснення виконавчих дій, у тому числі і щодо зняття арешту з майна, розглядаються безпосередньо державним виконавцем чи начальником відповідного ВДВС. У разі незгоди з діями виконавчої служби, боржник вправі оскаржити дії чи рішення державного виконавця.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт.

У даній справі позов пред`явлено боржником виконавчого провадження щодо виконавчих дій, які здійснюються під час виконання рішення суду, тому відсутні підстави для задоволення позову про зняття арешту з майна.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не може виступати позивачем у даній справі, оскільки арешт накладено на його майно з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому така справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства (загального позовного провадження).

До такого висновку також дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.01.2021(справа №157/298/19 провадження №61-20261 св19).

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, зазначеного не врахував та не дослідив порядку вирішення порушеного питання, помилково розглянув справу в порядку загального позовного провадження, чим порушив норми процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи частково впливають на правильність прийнятого судом рішення та спростовують висновки суду.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (загального позовного провадження) .

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства (загального позовного провадження).

Керуючись ст. ст.255, 374, 377, 381-384, ст. 389 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2020 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2021 року.

Головуючий М. М. Якименко

Судді : О. В. Ковальчук

Т.Б. Сало