Справа № 524/3745/19
Провадження № 2/524/33/21
03 лютого 2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі
головуючого судді Кривич Ж.О.,
з участю секретаря судового засідання Коваль Т.М,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини
У травні 2019 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позов обґрунтувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 30.07.2013 року. Мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини вони припинили з березня 2019 року. Позивач зазначала, що чоловік неодноразово застосував до неї фізичне насилля та завдавав тілесні ушкодження. Вважала, що несумісність характерів, менталітету, релігій та національних традицій роблять неможливим подальше спільне життя та збереження шлюбу. Просила також визначити місце проживання сина з нею.
Ухвалою судді від 29.05.2019 року відкрито загальне провадження у справі.
Ухвалою суду від 03.06.2019 року суд звернувся із судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного суду держави Турецької Республіки про вручення відповідачу документів та допит з приводу позовних вимог ОСОБА_1 ; провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 01.06.2020 року провадження у справі відновлено.
Ухвалою суду від 01.06.2020 року суд доручив органу опіки та піклування надати висновок про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, суд звернувся до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Міністерства юстиції України з проханням повідомити про хід виконання судового доручення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 31.01.2018 року.
05.06.2020 року на адресу суду повернуто без виконання судове доручення про надання правової допомоги до компетентного суду держави Турецької Республіки про вручення відповідачу документів та допит з приводу позовних вимог ОСОБА_1 . Судове доручення не виконано з причин неявки ОСОБА_2 до Чергового судді сімейного суду м. Ізмір.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, проводити розгляд справи без їх участі. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечували.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про день, час, місце слухання справи був належним чином повідомлений через Міністерство юстиції України та рекомендованою поштою (а.с. 230 том 1. а.с. 4 том 2, в судове засідання не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов суду не направив.
Ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Сторони по справі зареєстрували шлюб 30 липня 2013 року в органі реєстрації шлюбів Муніципалітету Байракли, серія: НОМЕР_1 , реєстраційний номер свідоцтва: 2014/23, дата видачі 17.10.2014 року.
03.12.2014 року позивач змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 від 03.12.2014 року.
Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач також має дочку від попереднього шлюбі - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з березня 2019 року. Фактично шлюбні стосунки між сторонами були припинені з березня 2019 року. 01.03.2019 року відповідач надав позивачці дозвіл на виїзд за кордон з їх спільним сином. Тому вона виїхала з Турецької Республіки разом зі своїми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та повернулась до України. Зараз позивач з дітьми зареєстрована та проживає у м. Кременчуці, Полтавської області, у квартирі, що належить її сестрі - ОСОБА_7 .
Питання щодо поділу майна між сторонами на даний час відсутнє.
Позивач самостійно займається вихованням та матеріальним забезпеченням сина. Дитина зареєстрована та проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів матері батько дитини матеріальної допомоги на утримання не надає.
Позивач по справі офіційно працевлаштована, має регулярний заробіток, за місцем роботи характеризується позитивно.
Позивач має усі необхідні умови для проживання сина та його нормального гармонійного розвитку.
Вирішуючи спір, суд виходить з такого:
Позивач ОСОБА_1 та син сторін ОСОБА_3 є громадянами України. Відповідач ОСОБА_2 є громадянином Туреччини.
Відповідно ч. 2 ст. 23 Угоди про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах, укладеної між Україною та Турецькою Республікою, якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу та роздільне проживання один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - другої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї Договірної Сторони, тоді компетентні установи обох Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати справу. У цьому випадку вони застосовують законодавство своєї держави.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Сімейного Кодексу України.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до статті 161 Сімейного Кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.
Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.
При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.
На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Згідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 1382 від 11.09.2020 року (а.с. 235-240, том 1), малолітній ОСОБА_3 проживає з матір`ю, сестрою ОСОБА_9 , бабусею та дідусем за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач з сином зареєстровані за вказаною адресою.
29.07.2020 року спеціалістами у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради було здійснено обстеження умов проживання дитини: квартира складається з 2-х кімнат та приміщень загального користування, а саме: коридору, кухні, та ванної кімнати. В одній з кімнат мається окреме місце для сну та відпочинку дитини, є стіл для занять, сезонний одяг та взуття, особисті речі, засоби гігієни, іграшки, книжки; умови проживання добрі, в наявності необхідні меблі, побутова техніка, речі повсякденного користування; для дитини є все необхідне для її повноцінного розвитку та відпочинку.
19.08.2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області було розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 . Комісія врахувала надані документи та вирішила за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю.
Згідно висновку № 1382 від 11.09.2020 року (а.с. 235-240 том 1) орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю.
Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України була з`ясована думка дитини. У ході бесіди ОСОБА_3 повідомив, що бажає проживати разом з мамою, сестрою та бабусею.
Суд пересвідчився у тому, що дитина наразі проживає з матір`ю, яка належно турбується про неї.
Суд також враховує, що позивач неодноразово зверталась до органів поліції із заявами з приводу конфлікту з чоловіком ОСОБА_3 , з приводу погроз з його сторони фізичною розправою з приводу нанесення тілесних ушкоджень сину, що підтверджується відповіддю на запит адвоката (а.с. 198-206). Крім того, бабуся ОСОБА_3 ОСОБА_5 також зверталась до органів поліції із заявою з приводу того, що 26.06.2020 року її зять ОСОБА_3 без дозволу забрав свого сина ОСОБА_3 та повіз його у невідомому напрямку (а.с. 196).
Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 25.09.2020 року у справі № 524/3333/20 (а.с. 11-16 том 2), яке залишено без змін постановою Полтавського Апеляційного суду від 14.01.2021 року (а.с. 17-20 том 2), відмовлено у задоволенні позовних вимог Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства (м. Суми), яке діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Турецької Республіки.

Суд, зокрема, встановив, що суд погодився з доводами відповідача про існування мовчазної згоди позивача на утримання дитини в Україні, що відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Гаазької Конвенції є обставиною, за якою суд має право відмовити у поверненні дитини до місця постійного проживання. Суд вважав неспроможними посилання представника позивача щодо позиції відповідача висловленої в письмових поясненнях центральному органу від 13.08.2020 року щодо звернення до неї батька дитини з вимогою про повернення дитини до Турецької Республіки. Оскільки вказана обставина не визнається відповідачем, отримана після розпочатої процедури з повернення дитини та не підтверджена належними доказами.

На підставі встановлених фактів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Прізвище ОСОБА_1 необхідно відновити на « ОСОБА_1 ».

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 30 липня 2013 року в органі реєстрації шлюбів Муніципалітету Байракли, серія: НОМЕР_1 , реєстраційний номер свідоцтва: 2014/23, дата видачі 17.10.2014 року, - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 відновити на « ОСОБА_1 ».

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податкі

в суду не відомий, номер громадянства Турецької Республіки НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради (, адреса: м. Кременчук, пл. Перемоги, 2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ж.О. Кривич