Постанова

Іменем України

23 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 463/8131/20

провадження № 61-18087св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2021 року в складі судді: Грицка Р. Р., та постанову Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року в складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (далі - Управління) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди та зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень.

Позов мотивований тим, що 25 березня 2016 року між Управлінням та ОСОБА_1 укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Л-10025-16, згідно якого позивач здав, а відповідач прийняв в оренду нежитлові приміщення загальною площею 24,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням приміщень для господарських потреб. Договір укладено на строком з 25 березня 2016 року до 24 березня 2019 року включно.

23 листопада 2016 року укладено угоду № Л- 10025-16 (Д -16) про внесення змін до договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) за адресою: АДРЕСА_1 від 25 березня 2016 року № Л-10025-16, а саме Розділ 1 «Предмет договору» викладено в такій редакції: орендодавець на підставі наказів управління комунальної власності від 18 березня 2016 року № 11-А, 29 червня 2016 року № 633-О «Про внесення змін до договору оренди від 25 березня 2016 року № Л-10025-16 № Л-10025-16» від 28 липня 2016 року № 699-О, від 29 серпня 2016 року № 763-О, передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради». Об`єктом оренди є приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 25,5 кв. м з індексами приміщень півпідвалу 48-1, 48-2, 48-3 відповідно до даних технічного паспорта ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 04 травня 2016 року, інвентарний номер 790. Інші пункти договору залишаються без змін і сторони підтверджують за ними свої зобов`язання.

Позивач зазначав, що згідно з пункту 5.6 Договору орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць через перерахування коштів на рахунок орендодавця. Однак, всупереч умовам укладеного договору та вимогам закону, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. Відповідно до довідки про заборгованість №4-2302-24890 від 13 серпня 2020 року відповідачем орендна плата за користування об`єктом оренди не вносилась в обсязі, визначеному умовами договору, та допущено заборгованість на загальну суму 43 759, 80 грн, яка виникла за період з 25 березня 2016 року по 16 березня 2020 року.

Управління просило:

стягнути з ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати у розмірі 43 759,80 грн;

розірвати договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Л-10025-16 від 25 березня 2016 року, з врахуванням змін № Л-10025-16 (Д-16) від 23 листопада 2016 року на нежитлові приміщення, загальною площею 25,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та ОСОБА_1 ;

зобов`язати ОСОБА_1 повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень з індексами 48-1, 48-2, 48-3, загальною площею 25,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2021 року позов Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради задоволено.

Розірвано договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Л-10025-16 від 25 березня 2016 року, з врахуванням змін № Л-10025-16 (Д-16) від 23 листопада 2016 року на нежитлові приміщення, загальною площею 25,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень з індексами 48-1, 48-2, 48-3, загальною площею 25,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради заборгованість з орендної плати у розмірі 43 759,80 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до пункту 5.8 договору несплата орендної плати в повному обсязі протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору оренди (а. с. 7). Згідно довідки про заборгованість з орендної плати від 13 серпня 2020 року № 4-2302-24890, відповідачем допущено несплату орендної плати у повному обсязі протягом п`ятнадцяти місяців підряд, оскільки в період з 01 травня 2019 року по 01 липня 2020 року орендна плата не вносилась взагалі (а. с. 11-12). Таким чином, зі змісту положень договору оренди (пункт 5.8) слідує, що підставою для дострокового розірвання договору оренди є несплата орендної плати протягом трьох місяців підряд з дня закінчення строку платежу.

Суд першої інстанції зазначив, що позов є обґрунтованим, позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки встановлено, що відповідач дійсно не виконує умови договору оренди, а також у нього наявна заборгованість по договору. Відповідач, у свою чергу, не подав суду належних доказів на спростування вимог позивача, а тому суд вважав, що існують підстави для задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди, виселення відповідача з об`єкту оренди та стягнення з останнього заборгованості.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 11 травня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення із заявою про перегляд заочного рішення суду та в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2021 року відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що згідно матеріалів справи № 463/8131/20, відповідач ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд справи належним чином, останньому направлялись судові повістки за місцем його проживання, та до суду повертались рекомендовані поштові повідомлення про вручення поштового відправлення, які підписані особисто ОСОБА_1 (а. с. 24, 36). Копію рішення суду відповідачу ОСОБА_1 направлено для відома 15 лютого 2021 року, рекомендованим поштовим повідомленням, яке повернулось до суду з підписом ОСОБА_1 про отримання кореспонденції (а. с. 43, 45). Відповідач ОСОБА_1 був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, про що в матеріалах справи свідчать поштові рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень адресованих відповідачу із відміткою про отримання кореспонденції. Судом виклики здійснювались за адресою, яку позивач вказав у позові. Твердження відповідача про те, що він не з`явився у судове засідання 02 лютого 2021 року у зв`язку із тим, що у нього 01 лютого 2021 року спостерігались ознаки респіраторного захворювання, а також те, що між ним та його представником ОСОБА_3 27 січня 2021 року було розірвано договір про надання правової допомоги суд відхилив, оскільки належних та допустимих доказів наведеним поясненням суду не надано. Тому відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України відповідач був повідомлений належним чином про судові засіданні по цивільній справі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанцій

Постановою Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2021 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідач істотно порушив умови договору найму, зокрема, він систематично, починаючи із травня 2019 року, не вносив орендну плата за користування понад п`ятнадцять місяців підряд. Доказів на спростування розміру заборгованості або її погашення, відповідачем не надано. За таких обставин, суд першої інстанції зробив вірний висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про неврахування під час вирішення справи судом першої інстанції положень законодавства про приватизацію майна, а саме приміщення, яке є предметом спірного договору оренди, оскільки предметом спору у даній справі є розірвання договору оренди та стягнення заборгованості з орендної плати, а не питання правомірності приватизації об`єкта оренди за цим договором. Відтак, колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції, оскільки під час вирішення справи правильно застосовано до даних правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Аргументи учасників справи

04 листопада 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року, в якій просив: скасувати оскаржені судові рішення; передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач був зобов`язаний підготувати спірний об`єкт до його приватизації шляхом викупу в строк, який не повинен був перевищувати двох місяців із дня включення даного об`єкта до переліку об`єктів, які підлягають до приватизації шляхом викупу, тобто, не пізніше 20 вересня 2017 року. При цьому до спливу зазначеного строку позивач був зобов`язаний провести усі необхідні дії для підготовки зазначеного об`єкта до приватизації шляхом викупу, в тому числі провести його інвентаризацію, оцінку та відповідно визначити ціну такого викупу та укласти із ОСОБА_1 відповідний договір купівлі-продажу. Станом на 11 серпня 2017 року ОСОБА_1 виконав усі необхідні дії, зібрав та надав до Львівської міської ради усі необхідні документи для проведення приватизації спірних нежитлових приміщень та укладення відповідного договору купівлі-продажу, що підтверджується відповіддю Управління комунальної власності Львівської міської ради № 2302-4150 від 11 серпня 2017 року та встановлено Постановою Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 914/79/19. Натомість 05 жовтня 2017 року сесія Львівської міської ради прийняла ухвалу № 2461, якою було вирішено вилучити з переліку об`єктів, що підлягають приватизації способом викупу приміщення напівпідвалу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею: 25.5 кв. м. Зазначена ухвала Львівської міської ради була визнана протиправною та скасована рішенням господарського суду Львівської області у справі № 914/111/18 яке набрало законної сили 13 вересня 2018 року.

Вказує, що 24 січня 2019 року сесією Львівської міської ради прийнято ухвалу «Про внесення змін до ухвали Львівської міської ради № 2284 від 20 липня 2017 року», якою вирішено повторно вилучити пункт 19 додатку до зазначеної ухвали (приміщення напівпідвалу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею: 25.5 кв. м). В обґрунтування прийнятого рішення Львівська міська ради посилалась на те, що 07 березня 2018 року набрав чинності прийнятий Верховною Радою України Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна» у відповідності до умов якого орендар одержує право на викуп орендованого майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) за ціною, визначеною за результатами його оцінки, якщо виконується кожна з таких умов: орендарем здійснено поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без заподіяння йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна; орендар отримав письмову згоду орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень, які надають йому право на приватизацію майна шляхом викупу; невід`ємні поліпшення виконані в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна для цілей укладання договору оренди або для цілей продовження договору оренди; здійснення і склад невід`ємних поліпшень, у тому числі невід`ємний характер поліпшень, підтверджені висновком будівельної експертизи, а вартість невід`ємних поліпшень, підтверджених висновком будівельної експертизи, визначена суб`єктом оціночної діяльності; орендар належно виконує умови договору оренди, відсутня заборгованість з орендної плати; договір оренди є чинним на момент приватизації. Враховуючи те, що ОСОБА_1 не виконав зазначених вимог законодавства Львівська міська рада 24 січня 2019 року повторно прийняла рішення про виключення спірного об`єкту із переліку об`єктів, які підлягають приватизації способом викупу. Зазначена ухвала Львівської міської ради була визнана протиправною та скасована рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/411/19 від 29 травня 2019 року, яке набрало законної сили 21 серпня 2019 року.

Зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Львівської області із позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про зобов`язання останнього завершити приватизації шляхом викупу спірного об`єкта нерухомості. За результатами перегляду цієї справи 28 вересня 2021 року Верховний Суд ухвалив постанову, якою повернув справу № 914/79/19 на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду. Верховний Суд вказав, що до спірних правовідносин підлягає саме Закон України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», а також звернув увагу на системну протиправну поведінку Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради по відношенню до ОСОБА_1 та реалізації його права на приватизацію способом викупу спірних нежитлових приміщень. Розгляд справи Західним апеляційним господарським судом призначено на 16 грудня 2021 року о 10:00 год. Таким чином ОСОБА_1 станом на 11 серпня 2017 року виконав усі необхідні дії та надав усі необхідні документи для проведення приватизації спірних нежитлових приміщень, яка повинна була завершитись до 20 вересня 2017 року. Проте позивач не виконав усіх обов`язків та необхідних дій для підготовки зазначених нежитлових приміщень для проведення їх приватизації способом викупу відповідачем в порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)». Ці обставини не були враховані судами та не надана їм відповідна оцінка. У разі належного виконання позивачем своїх обов`язків в межах приватизації об`єктів нерухомого майна станом на 20 вересня 2017 року ОСОБА_1 отримав би можливість реалізувати своє право на приватизацію спірних нежитлових приміщень.

Зазначає, що існує протиправна поведінка Львівської міської ради та Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку по відношенню до гр. ОСОБА_1 , а саме затягування та протиправне вчинення перешкод останньому у реалізації його права на приватизацію орендованого нежитлового приміщення способом викупу. Тому відповідач набув право на зменшення орендної плати або звільнення від її сплати за період з 20 вересня 2017 року по цей час, оскільки до нарахування зазначених коштів призвела протиправна поведінка позивача.

Вказує, що суди не звернули уваги на розгляд Верховним Судом справи № 914/79/19 та не зупинили провадження у цій справі до остаточного її вирішення.

Зазначає, що як суд першої, так і суд апеляційної інстанції розглянули справу без участі відповідача. ОСОБА_1 станом на 02 лютого 2021 року перебував на лікуванні. Станом на 09 вересня 2021 року відповідач перебував за межами території України, що підтверджується копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2021 року: відкрито касаційне провадження у справі; в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року відмовлено.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 06 грудня 2021 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Фактичні обставини

Суди встановили, що 25 березня 2016 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та ОСОБА_1 укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Л-10025-16, згідно з Розділом 1 якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, з індексами приміщень 48-1, 48-2, 48-3, загальною площею 24, 9 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та знаходяться на балансі Львівського комунального підприємства «Старий Львів» і належить Львівській міській раді на праві комунальної власності.

В подальшому, відповідно до Угоди № Л-10025-16 (Д-16) від 23 листопада 2016 року орендодавець на підставі наказів Управління комунальної власності від 18 березня 2016 року № 11-А, 29 червня 2016 року № 633-О «Про внесення змін до договору оренди від 25 березня 2016 року № Л-10025-16 № Л-10025-16» від 28 липня 2016 року № 699-О, від 29 серпня 2016 року № 763-О, передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради». Об`єктом оренди є приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 25, 5 кв. м з індексами приміщень півпідвалу 48-1, 48-2, 48-3 відповідно до даних технічного паспорта ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 04 травня 2016 року, інвентарний номер 790.

У договорі оренди від 25 березня 2016 року передбачено, що:

розмір орендної плати за перший місяць оренди склав 2 500 гривень без ПДВ (пункт 5.1 Договору);

розмір орендної плати коригується щомісячно на відповідний індекс інфляції (пункт 5.3. договору);

орендна плата сплачується орендарем на рахунок орендодавця не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць (пункт 5.6. договору);

несплата орендної плати в повному обсязі протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору оренди (пункт 5.8 договору);

обов`язком орендаря є сплата орендної плати своєчасно і в повному обсязі (пункт 7.1.2 договору).

Згідно з довідкою про заборгованість з орендної плати від 13 серпня 2020 року № 4-2302-24890 відповідачем орендна плата за користування об`єктом оренди не вносилась своєчасно та в повному обсязі, внаслідок чого станом на 11 серпня 2020 року допущено заборгованість у розмірі 43 759,80 грн.

Позиція Верховного Суду

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 172/1159/20 (провадження № 61-14612св21) зазначено: «тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася (частина четверта статті 762 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (частина шоста статті 762 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що із наявністю обставин, за які не відповідає наймач, пов`язується для нього два правових наслідки. По-перше, це право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. За такої ситуації можливість користування майном існує, проте воно не може бути використано в повному обсязі. Внаслідок цього допускається право вимагати зменшення плати за користування. По-друге, це звільнення наймача від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним. Ця підстава поширюється тільки на ті випадки, за яких зовсім неможливо користуватися предметом найму. Саме тому закріплюється звільнення від виконання обов`язку за весь час (частина четверта статті 14 ЦК України). При цьому до

обставин, за які не відповідає наймач, не відноситься здійснення наймачем приватизації предмета найму.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суди встановили, що відповідач істотно порушив умови договору найму, зокрема, він систематично, починаючи із травня 2019 року, не вносив орендну плата за користування житлом понад п`ятнадцять місяців підряд. Доказів на спростування розміру заборгованості або її погашення відповідачем не надано.

За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було повідомлено про розгляд справи ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції, з таких підстав.

У випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки (частина перша статті 130 ЦПК України).

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії (частина третя статті 130 ЦПК України).

Аналіз матеріалів справи свідчить:

у всіх процесуальних документах відповідач вказував адресу: АДРЕСА_2 (а. с. 47, 92);

згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що було направлено на адресу: АДРЕСА_2 , відповідач отримав 09 листопада 2020 року повістку про судове засідання, призначене на 14 грудня 2020 року у суді першої інстанції (а. с. 36);

відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що було направлено на адресу: АДРЕСА_2 , відповідач отримав 28 грудня 2020 року повістку про судове засідання, призначене на 02 лютого 2021 року у суді першої інстанції (а. с. 36);

згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що було направлено на адресу: АДРЕСА_2 , відповідач отримав 16 серпня 2021 року повістку про судове засідання, призначене на 09 вересня 2021 року у суді апеляційної інстанції (а. с. 104).

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суди не зупинили провадження у цій справі до остаточного вирішення справи № 914/79/19.

Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду (пункт 6 частини першої статті 251 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року в справі № 761/33089/20 (провадження № 61-18470св21) вказано, що «тлумачення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов: 1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі; 2) пов`язаність справ - пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення».

У справі, що переглядається, відповідач не заявляв клопотання про зупинення провадження у цій справі. Крім того у справі № 914/79/19 ОСОБА_1 звернувся із позовом до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про зобов`язання відповідача завершити підготовку до приватизації способом викупу об`єкта - нежитлового приміщення. Натомість предметом розгляду у цій справі є стягнення заборгованості, розірвання договору оренди та зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень. Відповідачем не доведено пов`язаність справи № 914/79/19 із справою, що переглядається. Тому відсутні підстави для зупинення провадження у справі. Інших доводів касаційна скарга не містить.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги, з урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 172/1159/20 (провадження № 61-14612св21) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року в справі № 761/33089/20 (провадження № 61-18470св21)не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков