Справа № 589/1315/21
Провадження № 2/589/929/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року Суддя Шостинського міськрайонного суду Сумської області Євдокімова О.П., розглянув у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

31.03.2021 до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що згідно рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30.08.2011 задоволено позов ОСОБА_3 до нього та були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття. Весь час позивач їздив «на заробітки», працював по цивільно-правових договорах та сплачував аліменти в повному обсязі, але на даний час він не має можливості сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в попередньо встановленому судом розмірі, оскільки, внаслідок карантину він втратив роботу. Крім того в січні пошкодив ногу та за станом здоров`я на сьогоднішній день ніде не працює. Пересувається за допомогою палиці та зазначив, що період його видужання та реабілітації буде тривати ще довго. Тому прохав змінити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30.08.2011 з 1/4 частини на 1/6 частину від його заробітку (доходу) на утримання дитини.

Згідно довідки №603 від 23.03.2021 виданої КНП «Глухівська міська лікарня» ОСОБА_1 мав діагноз в/перелом І плесневої кістки з пошкодженням розгинача І п. правої ступні. Протипоказання: важка фізична праця та тривале перебування на ногах терміном на один місяць.

Відповідач у відповідності до ст. 278 ЦПК України подала відзив на позов, у наданий судом строк до суду, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає повністю, оскільки позивач не надав суду доказів зміни свого матеріального або сімейного стану. Житлом позивач забезпечений і постійно мешкає у м.Глухів у власній трикімнатній квартирі. Щодо погіршення стану здоров`я позивача зазначила, що останньому, згідно довідки було встановлено діагноз, у зв`язку з яким протипоказана важка фізична праця та тривале перебування на ногах терміном на один місяць, тобто до 23.04.2021. Таким чином, на даний час строк обмеження фізичного навантаження позивача сплив та доказів такого погіршення стану здоров`я, яке призвело до неможливості сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), позивач взагалі не надав. Прохала у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів відмовити у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, відповідно до якого зазначив, що він має батька інваліда 3 групи, а також зазначив, що він ще і досі хворіє на посттравматичну контрактуру 1-v п. правої стопи та не має можливості працювати. Про що надав довідку КНП «Глухівська міська лікарня». Прохав позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 279 ч. 5 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 2 і 3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки він хворіє та має батька інваліда 3 групи.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім цього виходячи зі змісту ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, з урахуванням положень ст. 182 СК України. При цьому, за нормою ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В силу ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так судом встановлено, що позивач є батьком неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку сплачує аліменти у розмірі 1/4 частка всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до постанови від 11.10.2011 про відкриття виконавчого провадження ВДВС Глухівського міськрайонного управління юстиції на виконанні перебуває виконавчий лист № 2-485 виданий 30.08.2011 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття (а.с.11-12).

Разом з цим, позивач працездатний, має змогу працювати та сплачувати аліменти на утримання дитини. Інших дітей на утриманні він не має.

З досліджених в судовому засіданні довідок (а.с.8, 26) вбачається, що позивач мав перелом правої ступні, але це погіршення стану здоров`я не впливає на зменшення розміру аліментів.

Таким чином хвороба останнього жодним чином не свідчить про погіршення його матеріального становища.

В свою чергу позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що його матеріальне становище значно погіршилось внаслідок перелому правої ступні, оскільки, як вбачається із довідки КНП «Глухівська міська лікарня» № 994 від 11.05.2021, зазначено діагноз посттравматична контрактура І-Vп. правої стопи. Те що позивачу протипоказана важка фізична праця в довідці не зазначено (а.с.26).

Отже вказані обставини дають можливість батьку дитини належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання, а саме: сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі на утримання дитини до досягнення нею повноліття.

Також суд не може взяти до уваги доводи позивача в тій частині, що на даний час він немає змоги працювати за станом здоров`я, а також те що має батька у якого 3 група інвалідності, так як в судовому засіданні було встановлено, що позивач є повнолітньою працездатною особою, має можливість самостійно визначати місце своєї роботи, а крім того його батько отримує допомогу і пенсію від держави та інші доходи, визначені чинним законодавством.

Разом з цим з відповіді відповідача на позовну заяву відповідачем зазначено, що у вересні 2011 року виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки направлений для примусового виконання до ВДВС за місцем проживання боржника, де перебуває по даний час. З того часу і до дня подачі позивачем позову до суду про зменшення розміру аліментів позивач платив аліменти на утримання доньки не регулярно, а саме: по декілька місяців аліменти не платив, а після оплачував одним платежем за прострочений період. Доньку остання утримує самотужки, без сторонньої допомоги. Дитина росте і потребує додаткових витрат не тільки на одяг, ліки та школу, а ще й оплата додаткових уроків з математики та англійської мови, разом з цим мати дитини жодного разу до позивача щодо відшкодування додаткових витрат на доньку не зверталась, а батько в свою чергу участі в зазначених витратах не приймає.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Приймаючи до уваги, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених зазначеним рішенням суду, то йому у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 258, 263-265 ЦПК України ЦПК України, ст.ст. 180, 181, 182, 183, 184 СК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційної інстанції. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області О.П.Євдокімова