1Справа № 335/95/21 2/335/1060/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Геєць Ю.В.,

за участі секретаря судового засідання Ровенської В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Луньової Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа - Третя Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа - Третя Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він, його матір ОСОБА_2 та його брат ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , в рівних долях по 1/3 частині кожний.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , на підставі ст. 1261, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позивач та його брат ОСОБА_3 успадкували після смерті матері по 1/6 частині спірної квартири, проте свідоцтво про право на спадщину не отримували.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивача ОСОБА_3 , після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини спірної квартири, яка йому належала на підставі свідоцтва про право на житло № НОМЕР_1 від 05.01.1996 року, та 1/6 частина даної квартири, що успадкована після смерті матері ОСОБА_2 , що разом складає Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Позивач є спадкоємцем за законом другої черги, інших спадкоємців за законом та заповітом немає.

15.05.2020 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті брата.

Постановою державного нотаріуса третьої Запорізької державної нотаріальної контори Трипольською К.К. від 11.12.2020 року відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом, через те, що при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено наступні обтяження: підстава обмеження: постанова про відкриття виконавчого провадження № 25696513, 07.04.2011 року, ВДВС Бобринецького міськрайонного управління юстиції, об`єкт нерухомості: невизначене майно, все майно, а також підстава обтяження: постанова ВП № 6890645, 01.05.2008 Міський ВДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно. Ідентифікувати особу ОСОБА_3 , на майно якого накладено арешти, неможливо.

Посилаючись на вищевикладене позивач просить визнати за ним право власності на майно в порядку спадкування за законом на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , загалом на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

04.03.2021 року від Запорізької міської ради надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що при наявності накладеного арешту на нерухоме майно, незважаючи на помилковість його накладення, необхідно вчиняти повний комплекс дій необхідних для знаття арешту з нерухомого майно.

17.03.2021 року позивачем подано відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, в якій зазначив, що згідно інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, інформація щодо наявності арештів, заборон та обтяжень відсутня, та щодо об`єкту нерухомості спадкового майна, ніяких обтяжень не накладено, тому в нього відсутні підстави вважати накладені арешти на невизначене майно помилковими та вимагати їх скасування, оскільки вони не стосуються ні особи спадкодавця, ні спадкового майна.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, справу розглянути за відсутності представника Запорізької міської ради.

Представник Третьої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Також на вимогу суду надано фотокопії спадкових справ після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на житло № НОМЕР_1 від 05.01.1996 року квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в рівних частках.

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщину у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 , є позивач ОСОБА_1 (син спадкодавця), та син померлої (рідний брат позивача) ОСОБА_3 , які на підставі ст. 1261, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, успадкували після смерті матері по 1/6 частини спірної квартири, проте свідоцтво про право на спадщину не отримували.

Факт родинних відносин позивача з померлою ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про народження позивача НОМЕР_3 , видане 23.10.1997 року (повторно).

На випадок своєї смерті ОСОБА_2 заповіт не залишала.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_4 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на підставі свідоцтва про право власності у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 , яку успадкував після смерті матері ОСОБА_2 , але не отримував свідоцтво про спадщину.

Факт родинних відносин позивача з померлим ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження позивача НОМЕР_3 , видане 23.10.1997 року (повторно), свідоцтвом про народження померлого НОМЕР_5 , видане 04.11.1997 року (повторно).

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 заповіт не залишав.

Як вбачається з матеріалів спадкових справ, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , 15.05.2020 року позивач звернувся до Третьої Запорізької нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Державний нотаріус Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Трипольська К.К. розглянувши документи, подані ОСОБА_1 , для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом згідно ст. 1262 ЦК України, на 1/3 (одну третю) частку квартири АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , брата, який був зареєстрований в АДРЕСА_2 , та на 1/6 (одну шосту) частку квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 , матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був син ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, встановила, що відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 236503038 від 11.12.2020 року, було виявлено наступні обтяження:

Підстава обтяження: Постанова про відкриття виконавчого провадження 25696513, 07.04.2011 року, ВДВС Бобринецького РУЮ. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно.

Підстава обтяження: Постанова ВП № 6890645, 01.05.2008 Міський ВДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно.

Ідентифікувати особу ОСОБА_3 , на майно якого накладено арешти, неможливо.

Відповідно до п.п. 4.17 п. 4 глави 10 розділу 11 Наказу України про затвердження «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за№ 282/20595, якщо наспадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до знаття арешту.

На підставі встановленого, постановою державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Трипольською К.К. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про правона спадщину за законом, у зв`язку з тим, що вказана дія суперечить чинному законодавству.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ( номер інформаційної довідки 230594623 від 02.11.2020 року), наданого позивачем, за вказаними параметрами запиту - АДРЕСА_2 , у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості відсутні.

Як вбачається з Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ідентифікувати особу ОСОБА_3 , на майно якого накладено арешт, неможливо.

Таким чином, матеріали спадкової справи не містять належного та відповідного підтвердження, що зазначені арешти накладені саме на спадкове майно, та однозначно ідентифікувати особу боржника, як спадкодавця ОСОБА_3 , неможливо. Крім того, слід зазначити, що пошук в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблений за частковим співпадінням фізичної особи ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України)

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як передбачено статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в результаті втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача.

Крім того, п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно з п. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

До того ж, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з п. 1.2 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі - Порядок) при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявність заповіту, наявність спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Згідно п.4.14 Глави 10 Розділу 2 Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкування, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребуються документи, що підтверджують вказані факти.

З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, доводи позивача під час розгляду справи знайшли своє підтвердження і підлягають захисту.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки наявні передбачені законом підстави для визнання за позивачем право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_2 , матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був син ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа - Третя Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності:

на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

1/6 частки квартири АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_2 , матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був син ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телемунікаційної системи подається до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В.Геєць