Справа № 365/562/21
Номер провадження: 2-о/365/25/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 грудня 2021 року смт Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі :

головуючого - судді ХИЖНОГО Р.В.

за участю

секретаря судового засідання МАТВІЄНКО Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 3 в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Згурівська селищна рада Київської області, про встановлення юридичного факту,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вище зазначеною заявою посилаючись на те, що його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Макіївка Донецької області. Заявник є спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_2 . Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 із змінами та доповненнями, м. Макіївка Донецької області віднесено до населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження через окупацію території незаконними збройними формуваннями, тому всі документи, видані на тимчасово окупованій території України є недійсними та не створюють юридичних наслідків. Згідно з рішенням Згурівського районного суду Київської області від 06.11.2019 року було встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Макіївка Донецької області. Аналогічне рішення суд виніс відносно його батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що він помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Макіївка Донецької області, Україна. На підставі цих рішень заявник звернувся до Управління обслуговування громадян Згурівського сектору обслуговування громадян (сервісний центр) Київської області за виплатою допомоги на похорон і ця допомога була йому виплачена. Заявник має право на отримання недоодержаної суми пенсій його батьків, яку вони мали отримати на території України. Ці суми входять до його спадкових прав. Мати заявника була тяжко хвора і не встигла оформити своїх спадкових прав. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка належала ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що в заявника немає доказів, що ОСОБА_3 проживав постійно разом з дружиною ОСОБА_2 до дня своєї смерті, і що вона є такою, що спадщину після смерті чоловіка прийняла. У зв`язку з чим просить суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його дружини ОСОБА_2 до дня смерті ОСОБА_3 .

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були належним чином повідомлені.

Заявник направив до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у його відсутність, заяву підтримує повністю.

Представник заінтересованої особи Згурівської селищної ради направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без участі представника Згурівської селищної ради, заявлені вимоги визнає в повному обсязі.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд визнав можливим розглядати справу без участі учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини учасників справи та їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, враховуючи заяву заінтересованої особи, яка заявлені вимоги підтримує, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 06.11.2019 у справі № 365/622/19, номер провадження 2-о/365/43/19, яке набрало законної сили 07.12.2019, встановлено, що громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Макіївка Донецької області, Україна (а.с. 12-17 копія рішення).

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 06.11.2019 у справі № 365/623/19, номер провадження 2-о/365/44/19, яке набрало законної сили 07.12.2019, встановлено, що громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Макіївка Донецької області, Україна (а.с.18-23 копія рішення).

На підставі цих рішень видані свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 7, 8 копії свідоцтв про смерть).

Також цими рішеннями встановлена та обставина, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є рідним сином, відповідно, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 12-17, 18-23 копії рішень), що також підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5 копія свідоцтва про народження).

На підставі заяви ОСОБА_1 , Згурівською районною державною нотаріальною конторою Київської області заведена спадкова справа № 252/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (а.с. 33-47 копія спадкової справи).

До складу спадщини входить майно, яке безпосередньо належало ОСОБА_2 та майно, яке належало її чоловіку та батьку заявника ОСОБА_3

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 . Інші спадкоємці відсутні.

Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка належала ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що заявник не надав доказів, що ОСОБА_3 проживав постійно разом з дружиною ОСОБА_2 до дня своєї смерті, і що вона є такою, що спадщину після смерті чоловіка прийняла (а.с. 9, 33-47 відмова нотаріуса, копія спадкової справи).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження та відміткою в паспорті ОСОБА_2 (а.с. 4, 6 - копії паспорта, свідоцтва про одруження).

З копії паспорта померлої ОСОБА_2 вбачається, що з 22 квітня 1977 року вона була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4 копія паспорта).

З витягу з домової книги вбачається, що будинок АДРЕСА_2 належав на праві власності та перебував у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . ОСОБА_2 була зареєстрована за цією адресою з 22.04.1977 та знята з реєстрації у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_6 . ОСОБА_3 був зареєстрований за цією адресою з 06.05.1977 та знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 10-11 копія сторінок домової книги).

Відповідно до ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження судом розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, крім фактів, зазначених в ч. 1 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

В силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 № 254 -VІІІ визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів від 7 листопада 2014 року № 1085 із змінами та доповненнями м. Макіївка Донецької області віднесено до населеного пункту, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження через окупацію території незаконними збройними формуваннями, тому всі документи, видані на тимчасово окупованій території України є недійсними та не створюють юридичних наслідків.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Статтею 17 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про підтвердження факту проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент смерті останнього, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів цього факту на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, в даному випадку права спадкування.

Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. Судом встановлено факт спільного проживання ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його дружини ОСОБА_2 до дня смерті ОСОБА_3 .

Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки від цього залежить його право на спадщину в частині майна, яке безпосередньо належало ОСОБА_3 та було успадковане ОСОБА_2 , але спадкові права на яке ОСОБА_2 за життя не оформила.

На підставі ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати заявнику не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.293,315,319 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Згурівська селищна рада Київської області, про встановлення юридичного факту задовольнити повністю.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його дружини ОСОБА_2 до дня смерті ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

На підставі п. 3 Розділу ХІІ Прикінцеві положення Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи поновлює строки апеляційного оскарження, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне рішення складене 24 грудня 2021 року.

Заявник: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: Згурівська селищна рада Київської області, місцезнаходження: вулиця Українська, будинок 10, смт. Згурівка Броварського району Київської області, .

ГОЛОВУЮЧИЙ Р.В. ХИЖНИЙ