Провадження № 2/761/2723/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Бражніченко І.О.

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що діють у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

в липні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, згідно з якою позивачі просили суд:

1. Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.;

2.Сстягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 2 743,40 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.;

3. Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 565,50 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. та суми понесених судових витрат.

В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що 20 березня 2019 року ОСОБА_9 , який є малолітньою дитиною відповідачів, 2008 року народження, під час прогулянки групи продовженого дня на шкільному подвір`ї штовхнув ОСОБА_10 - малолітню дитину позивачів, 2009 року народження. зробив це зненацька, у момент, коли ОСОБА_11 не бачила ОСОБА_12 і не могла очікувати поштовху від нього, коли вона із іншими дітьми грала у м`яча. В пояснювальній записці також згадується про те, що ОСОБА_12 штовхнув ОСОБА_11 з силою у спину.

Позивачі зазначають, що в результаті поштовхуїх донька ОСОБА_11 впала і зазнала травм передніх центральних постійних зубів верхньої щелепи, які візуально виглядають наступним чином: скол 12 зубу, тріщини емалі 12, 11, 21 та 22 зубів, потемніння емалі 11 зубу, який після травми візуально помітно виділяється з-поміж інших зубів. Зазначені травми негативним чином вплинули на здоров`я зубів та естетичний вигляд зубного ряду ОСОБА_11 , яка в повній мірі усвідомлює естетичні проблеми свого обличчя після травми.

В позові зазначено, що в день отримання травм, 20 березня 2019 року, позивачі звернулись із донькою за допомогою у стоматологічну клініку « Призма », розташовану за адресою АДРЕСА_1 . За результатами обстеження (огляду дитини, комп`ютерної томографії та електроондометрії) лікар рекомендував постійній нагляд стоматолога (раз на тиждень) та виключення навантаження на зуби протягом першого місяця після травми.

Позивачами вказано, що відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 15.10.2019 Медичного центру «Призма», діагноз: травма 12,11, 21, 22 зубів, підвивих 11,12 зубів, скол коронки 12 зубу в межах емалі, множинні тріщини емалі 12,11,21,22 зубів.

При цьому, позивач ОСОБА_1 понесла витрати у зв`язку із обстеженням дитини у стоматологічній клініці «Призма» та обстеженням та лікуванням дитини у стоматологічній клініці « Фенестра » у розмірі 2 743,40 грн. Позивач ОСОБА_2 поніс витрати у зв`язку із обстеженням дитини у стоматологічній клініці « Призма » у розмірі 565,50 грн.

Крім того, позивачі зазначають, що у їх неповнолітньої дитини внаслідок дій сина відповідачів наявні негативні наслідки здоров`я у вигляді: больового синдрому протягом перших дів після травми; втрати здоров`я - травмованих постійних зубів на все життя; зміни звичайного процесу життєдіяльності дитини у зв`язку із необхідністю контролювати процес приймання їжі та неможливістю звичайно кусати їжу передніми зубами протягом місяця після травми; зміни звичайного розпорядку життя у зв`язку із необхідністю постійного нагляду за станом зубів протягом першого місяця після травми та наступних місяців до дати подання позову і після цього. Такий нагляд вимагає більш частого відвідування лікаря, ніж у випадку, якщо зуби не були б травмованими, у зв`язку із чим, малолітня дитина позивачів зазнала моральної шкоди, яка оцінюється позивачами у розмірі 100 000 грн.

Крім того, зазначено, що, враховуючи обсяг моральних страждань, які зазнав Позивач 1 ( ОСОБА_1 ), завдана їй моральна шкода, оцінюється нею у розмірі 20 000,00 грн. та позивач 2 ( ОСОБА_2 ) отримав моральну шкоду, завдана йому моральна шкода, оцінюється ним у розмірі 20 000,00 грн.

У зв`язку із викладеним позивачі просять суд, позов задовольнити у повному обсязі.

08.12.2020 року до суду надійшло клопотання позивачів про виклик свідків.

29.12.2020 року до суду надійшло клопотання про залучення доказів, а саме висновок експерта №1-09/09 за результатами проведення психологічного дослідження, складеного 09.09.2020 року.

29.12.2020 року до суду від позивачів надійшло клопотання про призначення судової експертизи.

17.03.2021 року до суду надійшов відзив відповідача 1 ( ОСОБА_5 ), у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідачем вказано, що матеріали справи не містить будь-яких доказів неналежного виховання відповідачами свого малолітнього сина та/або невиконання ними своїх батьківських обов`язків, вказані обставини повністю виключають наявність підставі для відшкодування шкоди, і з врахуванням фактичних обставин справи, які викладені позивачем, єдиним належним відповідачем на думку відповідача у даній справі є навчальний заклад, а саме Спеціалізована школа №57. Крім того, відповідач вказує, що із пояснень вихователя навчального закладу ГПД ОСОБА_13 не вбачається, що ОСОБА_9 умисно штовхнув ОСОБА_10 . Крім того вихователем зазначено, що будь-яких помітних ушкоджень після падіння дівчини нею помічено не було. Також в матеріалах справи відсутні жодні документи, які підтверджували звернення вихователя та/або безпосередньо ОСОБА_4 до медичного працівника навчального закладу для фіксації ушкоджень та надання медичної допомоги. А тому відповідач вважає, що матеріалами справи не підтверджено, причино-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_14 та ушкодженнями спричиненими ОСОБА_15 .

18.03.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідача 1 ОСОБА_5 , у якій позивачі просили суд позов задовольнити у повному обсязі.

01.04.2021 року до суду надійшли заперечення відповідача 1 ОСОБА_5 , у яких викладено обставини аналогічні обставинам викладених у відзиві.

27.05.2021 року до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: копії відповіді Управління освіти Шевченківської РДА від 22.03.2021 року вих. №33/07-828.

В судовому засіданні 10.06.2021 року відмовлено у задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Євсєєва М.В. про заміну відповідачів.

В судовому засіданні 10.06.2021 року залишено без розгляду клопотання позивачів про призначення судової експертизи.

У судовому засіданні 10.06.2021 року були допитані свідки: ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_2 пояснив, що він є батьком ОСОБА_4 , 20.03.2019 року був на роботі, йому зателефонувала дружина і повідомила ситуацію, яка сталась із дитиною ОСОБА_11 , приїхавши додому він побачив, що у дитини гематома на підборідді яку донька пояснила із поштовхом ОСОБА_14 у спину. Викликавши таксі, він із дочкою поїхали в лікарню, там повідомили, що є підзора на зламану щелепу. Також вказав, що повідомивши батьків ОСОБА_14 про ситуацію та про позасудове врегулювання спору, він отримав негативну відповідь.

Свідок ОСОБА_13 , повідомила, що вона 20.03.2019 року працювала вихователем групи продовженого дня школи №57 і після уроків обговорила з дітьми правила поведінки на вулиці, після чого пішли гратись на вулиці. ОСОБА_4 спіймала м`яч і зі спини її штовхнув ОСОБА_12 , дівчина впала і почала плакати. Поштових був сильний та неочікуваний. У відповідь на питання свідок ОСОБА_13 , повідомила, що зразу зателефонувала батькам ОСОБА_11 та повідомила батька ОСОБА_12 . Раніше у ОСОБА_14 були такі випадки, що він був дуже збуджений та агресивний, були випадки агресії до інших дітей. Робота з психологом школи не проводилась, адже можлива лише з дозволу батьків.

Також свідок повідомила, що після вказаної події ОСОБА_17 стала замкнутою та було помітно, що вона переживає.

Свідок ОСОБА_16 , повідомила, що вона є бабусею ОСОБА_4 і 20.03.2019 року їй подзвонила дочка ОСОБА_1 (позивач 1 ), попросил, щоб вона забрала ОСОБА_11 зі школи, бо там щось трапилось, приїхавши до школи, зі слів вчителя вона дізналась, що ОСОБА_11 штовхнув ОСОБА_12 , вона була заплакана, зуби у неї були викривлені. Прийшовши додому, приїхав ОСОБА_2 і забрав дитину до лікарні. ОСОБА_4 постійно плакала, вона була подавлені і було помітно, що їй боляче.

03.12.2021 року до суду надійшла заява представника відповідача 1 ОСОБА_5 - адвоката Євсєєва М.В. про судові витрат понесені відповідачем ОСОБА_5 у розмірі 15 000,00 грн.

У судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання відповідач 1 ОСОБА_5 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. До суду подав заяву про розгляд справи за відсутності його та його представника, просив суд відмовити в задоволенні позову.

У судове засіданні відповідач 2 ОСОБА_8 не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов наступних висновків.

У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 20 березня 2019 року ОСОБА_9 , 2008 року народження, який є малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , під час прогулянки групи продовженого дня на шкільному подвір`ї штовхнув ОСОБА_10 , 2009 року народження, малолітню дитину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , із силою в спину, після чого вона втратила рівновагу і впала. Після чого вчитель допомогла ОСОБА_18 підвестися, заспокоювала та оглянула. Дівчина плакала і жалілася на відчуття порушень в зубному ряду, але видимих пошкоджень вчитель не виявила, що підтверджується пояснювальною запискою вихователя ГПД ОСОБА_13 директору спеціалізованої школи №57 з поглибленим вивчення англійської мови м. Києва від 21.03.2019 року (Т. 2 а.с. 51).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (Т. 1 а.с. 15).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ч.1, 5 ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Обов`язок осіб, визначених частиною першою цієї статті, відшкодувати шкоду, завдану малолітньою особою, не припиняється у разі досягнення нею повноліття. Після досягнення повноліття особа може бути зобов`язана судом частково або в повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану нею у віці до чотирнадцяти років життю або здоров`ю потерпілого, якщо вона має достатні для цього кошти, а особи, які визначені частиною першою цієї статті, є неплатоспроможними або померли.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

За роз`ясненнями, що містяться в пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», зі змінами та доповненнями, суд касаційної інстанції роз`яснив, що за шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг 15 років, несуть відповідальність перед потерпілим його батьки, а у відповідних випадках - навчальні заклади.

При цьому слід мати на увазі, що батьки несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав; навчальні заклади несуть майнову відповідальність за шкоду, якщо вона виникла внаслідок нездійснення ними належного контролю за неповнолітнім у час знаходження його під їхнім наглядом.

Таким чином, з урахування вищевикладеного, суд критично оцінює доводи відповідача ОСОБА_5 , щодо належного відповідача у справі є навчальний заклад, тобто Спеціалізована школа №57 з поглибленим вивченням англійської мови, оскільки недовдено, що шкода неповнолійтній ОСОБА_4 завдана внаслідок нездійснення навчальним закладом належного контролю за неповнолітнім у час знаходження його під їхнім наглядом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч. 1 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей.

Відповідно до абз. 1 ч.1 ст. 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо.

Отже, за положеннями зазначеної норми права особа, яка спричинила ушкодження здоров`я малолітньої або неповнолітньої особи зобов`язана відшкодувати зокрема витрати на її лікування, постійний догляд, посилене харчування та інші витрати.

При чому, позивач повинен довести факт пошкодження здоров`я, наявність дій або бездіяльності відповідача та наявність матеріальної шкоди спричиненої такими діями або бездіяльністю. Відсутність вини у спричинені шкоди та відсутність причинного зв`язку між діями або бездіяльністю повинна довести особа, яка підозрюється що шкода спричинена її діями або бездіяльністю.

Як вбачається з матеріалів справи, у день отримання травм, 20 березня 2019 року, позивачі звернулись із ОСОБА_4 за допомогою у стоматологічну клініку « Призма », розташовану за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою лікаря від 20.03.2021 року (Т.1 а.с. 19). За результатами спостереження лікарем Медичного центру «Призма» ОСОБА_18 було видано довідку від 27.04.2019, відповідно до якої прогноз для травмованих зубів несприятливий: можливо лікування каналів 12, 22 зубів, видалення 11, 21 зубів з подальшим протезуванням, імплантанти, коронки, вініли (Т. 1 а.с. 20). Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 15.10.2019 Медичного центру «Призма» діагноз: травма 12,11, 21, 22 зубів, підвивих 11,12 зубів, скол коронки 12 зубу в межах емалі, множинні тріщини емалі 12,11,21,22 зубів, були надані наступні рекомендації: - ендодотичне лікування хронічного посттравматичного періодонтиту 11, 21 зубів; - лікування посттравматичного сколу 12 зуба -ремінералізуюча терапія 12, 22 зубів - диспансерний нагляд протягом 5 років (1 раз в 6 місяців) (Т. 1 а.с. 21-22).

Крім того, позивач ОСОБА_1 також звернулася з ОСОБА_4 до стоматологічної клініки «Фенестра» і відповідно до виписки із стоматологічної клініки Фенестра від 24.06.2021 року діагноз ОСОБА_20 : травматичний скол емалі 12 зубу, підвивих 11,21 зубів. ОСОБА_4 проведена ремінералізуюча терапія 12,21 зубів, ендодонтичне лікування 11 зубу (Т. 1 а.с. 23).

Судом встановлено, що матеріальна шкода позивача ОСОБА_1 , яка складається із суми витрат на лікування доньки ОСОБА_4 становить 2491,40 грн., що підтверджується: - фіскальними чеками стоматологічної клініки «Призма»: від 27.03.2019 номер на суму 191,40 грн. (Т. 1 а.с.24); від 04.04.2019 номер на суму 178,00 грн. (Т.1 а.с. 24); від 17.04.2019 номер на суму 178,00 грн. (Т. 1 а.с. 24) та фіскальними чеками та актами виконаних робіт стоматологічної клініки «Фенестра»: - фіскальний чек від 18.07.2019 номер 00007091 та акт виконаних робіт від 18 липня 2019 року на суму 387,00 грн. (Т.1 а.с. 25); - фіскальний чек від 21.10.2019 номер 00007556 та акт виконаних робіт від 21 жовтня 2019 року, в яких вартість послуг, пов`язаних із знімком травмованих зубів складає 81 грн. (Т. 1 а.с. 26); фіскальний чек від 27.01.2020 номер 00008069 та акт виконаних робіт від 27 січня 2020 року на суму 171 грн. (Т. 1 а.с 26); - фіскальний чек від 13.02.2020 номер 00008156 та акт виконаних робіт від 13 лютого 2020 року на суму 468 грн. (Т. 1 а.с. 27); - фіскальний чек від 24.02.2020 номер 00008215 та акт виконаних робіт від 24 лютого 2020 року на суму 198 грн. (Т. 1 а.с. 27); - фіскальний чек від 05.03.2020 номер 00008289 та акт виконаних робіт від 05 березня 2020 року на суму 198 грн. (Т. 1 а.с. 28); - фіскальний чек від 10.06.2020 номер 00008524 та акт виконаних робіт від 10 червня 2020 року на суму 441 грн. (Т. 1 а.с. 28).

При цьому, витрати на лікуванні у сумі 252 грн., які вказані у позовній заяві, не підтверджено належними і допустимими доказами, тому суд приходить до висновку, що в частині стягнення із відповідачів на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у сумі 252 грн. - задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що матеріальна шкода позивача ОСОБА_2 , яка складається із суми витрат на лікування доньки ОСОБА_4 становить 565,50 грн., що підтверджується фіскальним чеком стоматологічної клініки «Призма» від 20.03.2019 номер на суму 565,50 грн. (Т. 1 а.с. 24).

Оскільки докази зворотного відсутні, суд вважає повністю доведеною матеріальну шкоду позивача ОСОБА_1 в сумі 2491,40 грн. та позивача ОСОБА_2 в сумі 565,50 грн. зроблені стороною позивача на лікування тілесних ушкоджень, а тому заподіяна майнова шкода у цьому розмірі підлягає відшкодуванню, і позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу. Натомість, доказів відсутності вини сина відповідачів суду надано не було.

Нормами ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно висновку експерта №1-09/09 за результати проведення психологічного дослідження складеного 09.09.2021, який наданий стороною позивача, ситуація, що трапилась в житті потерпілої ОСОБА_4 20.03.2020 року, а саме падіння та травмування малолітньої ОСОБА_4 спричиненого ОСОБА_21 (2008 року народження), подальших їх наслідків для дівчинки та загального негативного впливу на життєдіяльність сім`ї (батьків), з урахуванням її індивідуально-психологічних особливостей, набула для неї психотравмуючого значення, отже наявний психотравмуючий характер зазначеної ситуації є психологічною складовою завданої потерпілій ОСОБА_4 моральної шкоди. Рекомендований орієнтований розмір дійсної моральної шкоди, що було спричинено потерпілій ОСОБА_4 , з урахуванням її індивідуально-психологічних особливостей та суб`єктивних наслідків зазначеної травмуючої ситуації, становить 18 мінімальних заробітних плат (Т. 1 а.с. 134-159).

При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди суд враховує, що фізіологічне становище потерпілої неповнолітньої особи внаслідок тілесних ушкоджень не характеризується стійкими непоправними змінами у стані його здоров`я, а тому оцінює тяжкість вимушених змін у його житті виключно з підстав необхідності проведення лікування в стоматологічній клініці. Тому, виходячи із принципу справедливості та розумності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, а саме стягнути на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн., на користь ОСОБА_1 2000,00 грн. моральної шкоди та на користь ОСОБА_2 2000,00 грн. моральної шкоди.

Щодо судових витрат сторони позивача слід зазначити наступне.

Позивачі зазначають, що ними понесені судові витрати на проведення експертизи у сумі 12900,00 грн.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, за ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено. що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Так, як вбачається із матеріалів справи, зокрема згідно квитанції № 57798765 ОСОБА_1 було сплачено 12900,00 грн. за проведення експертизи проведеною за її заявою (а.с. 163). Крім того, факт оплати проведення експертизи підтверджується Актом виконання робіт (надання послуг) від 09.09.2020 року по договору №1/Д-16/07 від 16.07.2020 (а.с. 164).

Отже, у зв`язку із тим, що позовні вимоги було задоволено судом частково, а тому з урахуванням п. 3. ч. 2ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 2425,20 грн. (18,8%) судових витрат.

Крім того, представником відповідача ОСОБА_5 подано до суду заяву про судові витрати, у якій просив стягнути з позивачі на користь ОСОБА_5 судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 15 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі «Гімайдуліна та інші проти України» від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеної у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18.

Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано до суду копії наступних документів: Договір про надання правової допомоги від 25.02.2021 року, додаткова угода №1 від 18.11.2021 року до договору про надання правової допомоги від 25.02.2021 року, Акт виконаних робіт від 18.11.2021 року, платіжне доручення №Р24А861293004А66329 від 05.03.2021 року, платіжне доручення №Р24А887908927А87115 від 12.06.2021 року, платіжне доручення №Р24А913845697А81905 від 09.11.2021 року на загальну суму 15000,00 грн. (Т. 2 а.с. 66-76).

Проаналізувавши зміст перелічених документів суд дійшов висновку, що представником відповідача ОСОБА_5 - адвокатом Євсеєв М.В. підтверджено відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості у своїй сукупності. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стороною позивача не подано заперечень, щодо суми понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем та заява про їх зменшення. Враховуючи, що позов задоволено частково, тому з урахуванням п. 3. ч. 2ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 12800,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомоги (82,2%).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 627, 1166, 1167, 1178, 1199 ЦК України, ст.ст. 141,150 СК України, ст.ст. ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 134, 137, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-289, 352, 354, ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що діють у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_1 2491,40 грн. матеріальної шкоди та 2000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_2 565,50 грн. матеріальної шкоди та 2000,00 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 2425,20 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 12800,00 судових витрат грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників (сторін):

Позивачі: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідачі: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_6 , РНОКПП невідомий, адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя: