Справа № 134/592/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
08 червня 2021 року смт. Крижопіль
Крижопільський районний суд Вінницької області
головуючої - судді Кантонистої О.О.
секретаря судового засідання Вінніченко О.В.
представника позивача адвоката Вітвіцького О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та трьох процентів річних від простроченої суми,
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та трьох процентів річних від простроченої суми.
В обґрунтування заявленого позову вказує, що 15 лютого 2018 року він позичив ОСОБА_2 6000 (шість тисяч) доларів США, які остання мала повернути йому в строк до 01 січня 2019 року. На підтвердження своїх зобов`язань за договором позики відповідачка 15 лютого 2018 року власноручно написала розписку.
Оскільки у зазначений строк ОСОБА_2 гроші не повернула й у добровільному порядку повертати не збирається, мотивуючи відсутністю коштів, тому просить стягнути з неї на свою користь 6000 (шість тисяч) доларів США основного боргу з перерахунком суми, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом долару США на день платежу.
Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Вітвіцький О.Ю. позов підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, у визначений судом строк відзив на позов не подала.
Протокольною ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд.
Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15 лютого 2018 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6000 доларів США, які остання зобов`язалася повернути ОСОБА_3 в строк до 01 січня 2019 року.
До обумовленого строку ОСОБА_2 не виконала цього обов`язку та грошові кошти позивачу не повернула.
Зазначені обставини підтверджуються розпискою ОСОБА_2 , оригінал якої зберігається у ОСОБА_1 та яка була надана представником позивача в судовому засіданні для огляду.
Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Із норм ст. 1051 ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
У свою чергу, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
На підставі частин 1-3 статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Відповідно до ч. 1, ч. 5 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зі змісту боргової розписки від 15 лютого 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 взяла у борг в ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6000 доларів США, що є еквівалентом 162000 грн. на день написання розписки, які зобов`язалася повернути до 01 січня 2019 року, тобто розписка містить, зокрема, відомості про паспортні дані ОСОБА_2 , паспортні дані ОСОБА_1 , отримання грошових коштів у конкретно визначеній сумі 6000 доларів США та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення, у нижній частині розписки міститься підпис ОСОБА_2 , навпроти якого зазначено її прізвище та ініціали.
Отже, між сторонами виникли позикові правовідносини. Оригінал розписки на момент подачі позову знаходився в ОСОБА_1 , що свідчить про неповернення відповідачкою позики.
ОСОБА_2 не надала суду жодних належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що грошові кошти у розмірі, зазначеному в розписці, не були одержані нею від ОСОБА_1 або ж повернуті останньому.
Отже, досліджені судом докази, вказують на те, що ОСОБА_2 не виконала свій обов`язок з повернення ОСОБА_1 суми позики, а тому з неї на користь позивача підлягають стягненню неповернуті грошові кошти в сумі 6000 доларів США.
Стягуючи з відповідачки суму боргу в іноземній валюті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити у грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Висновок про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, який суд враховує на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.
У ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України вказано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, вимога про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми підлягає задоволенню з огляду на те, що передбачене частиною другою ст. 625 ЦК України їх нарахування має компенсаційний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.
Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, тому в силу ст. 141 ЦПК України з відповідачки на його користь слід стягнути 1769,52 грн. судового збору, сплаченого при подачі позову. Разом з тим, не підлягають стягненню 454 грн. судового збору за подачу до суду заяви про забезпечення позову, оскільки в задоволенні вказаної заяви було відмовлено.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то суд приходить до висновку про необхідність їх стягнення з відповідачки на користь позивача.
У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 280-281 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повне рішення складено 10 червня 2021 року.
Суддя: