КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/2137/2021 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Санкт-Петербурзький індустріальний акціонерний банк» на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк Росії», Публічного акціонерного товариства «Санкт-Петербурзький індустріальний акціонерний банк», Публічного акціонерного товариства Національний банк «ТРАСТ», Арбітражного керуючого (фінансового керуючого) Хомко Романа Миколайовича, Кіровського районного відділу судових приставів Управління Федеральної служби судових приставів по Санкт-Петербургу про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Сбербанк Росії», ПАТ «Санкт-Петербурзький індустріальний акціонерний банк», ПАТ Національний банк «ТРАСТ», Арбітражного керуючого (фінансового керуючого) Хомко Р.М., Кіровського районного відділу судових приставів Управління Федеральної служби судових приставів по Санкт-Петербургу з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі.

В апеляційній скарзі ПАТ «Санкт-Петербурзький індустріальний акціонерний банк» посилаючись на порушення судом правил підсудності з підстав порушення судом норм процесуального права ставить питання про скасування ухвали та припинення провадження з розгляду даної позовної заяви.

Скаргу обґрунтовано тим, що відповідачі у справі є юридичними особами Російської Федерації з перебуванням органів управління на території Російської Федерації та відсутністю філій на території України, та заподіяння шкоди (якщо воно мало місце бути) було вчинено на території Російської Федерації, тому суд України не є компетентним розглядати даний спір.

Вказує, що беручи до уваги місцезнаходження відповідачів, положення «Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» та Цивільного процесуального кодексу України, розгляд цього спору повинен проводитись судом Російської Федерації.

ОСОБА_1 подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якій просить залишити ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року про відкриття провадження у справі без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказував, що згідно абз.2 ч.1 ст.20 Розділу ІІ «Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» якщо в справі беруть участь кілька відповідачів, що мають місце проживання (місцезнаходження) на територіях різних Договірних Сторін, спір розглядається по місцю проживання

(місцезнаходженню) будь-якого відповідача на вибір позивача.

Так, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань України засновником АТ «Сбербанк», який знаходиться на території України. є ПАТ «Сбербанк Росії» (відповідач у справі), тобто здійснює господарську діяльність на території України, що відповідає ч.2 ст.20 Конвенції.

Зазначає, що не може на території РФ захистити свої права, що підтверджується матеріалами, тому змушений звернутись до суду на території України за захистом своїх порушених прав, з метою унеможливлення здійснювати відповідачами вплив на перебіг судових процесів та з метою реалізувати своє право на справедливий суд.

Крім того, звертає увагу, що згадування відповідача ПАТ «Сбербанк Росії» справи про банкрутство та заяв позивача фактично вказує на те, що відповідач - ПАТ «Сбербанк Росії» підтверджує та визнає наявність відповідної матеріальної та моральної шкоди, якої йому було завдано діями відповідачів.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що справа підсудна Яготинському районному суду Київської області.

Проте, такі висновки не відповідають обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ПАТ «Сбербанк Росії», ПАТ «Санкт-Петербурзький індустріальний акціонерний банк», ПАТ Національний банк «ТРАСТ», Арбітражного керуючого (фінансового керуючого) Хомко Р.М., Кіровського районного відділу судових приставів Управління Федеральної служби судових приставів по Санкт-Петербургу про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Проте, суд першої інстанції не врахував наступне.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Яготинським районним судом Київської області при вирішенні питання про відкриття провадження не взято до уваги, що позивачем при подачі позову порушені правила підсудності, а саме:

згідно частини 2 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України правила підсудності, що передбачені міжнародними договорами, мають пріоритет перед нормами внутрішнього права;

Статтею 3 Закону України «Про міжнародне приватне право» (надалі - Закон) передбачено, що якщо міжнародним договором передбачені інші правила, ніж встановлені Законом, то застосовуються правила міжнародного договору;

Міжнародним договором, що регулює правові відносини між Російською Федерацією та Україною є Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94 - ВР (надалі - Мінська Конвенція), в якій чітко визначені правила визначення підсудності за участю громадян та юридичних осіб Договірних Сторін.

Як обґрунтовано вважає апелянт, відповідно до п.1 ст.20 Конвенції позови до юридичних осіб подаються в суди Договірної Сторони, на території яких знаходиться орган управління юридичної особи, його представництво або філіал.

Таким чином, позов до відповідачів, якими є суб`єкти іноземної держави, мав бути пред`явлений позивачем на території Російської Федерації.

Позивачем ОСОБА_1 було подано до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якій останній проти апеляційної скарги заперечував та посилався на те, що відповідно абзацу 1 частини 1 ст.20 Мінської Конвенції, якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, що мають місце проживання (місцезнаходження) на території різних Договірних Сторін, спір розглядається за місцем вживання (місцезнаходженням) будь-якого відповідача на вибір позивача.

При цьому, позивач зазначає, що відповідач 1 - ПАТ «Сбербанк Росії» нібито здійснює господарську діяльність на території України, оскільки є засновником Акціонерного Товариства СБЕРБАНК» (ідентифікаційний код юридичної особи за ), юридичної особи за законодавством України, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 46, тобто підсудність справи №761/18216/19 обрана позивачем за нібито місцезнаходенням одного з відповідачів.

Ухвалою Київського апеляційного суду відкрито провадження за апеляційною скаргою відповідача 2 - ПАТ БАНК «СІАБ» на Ухвалу Яготинського районного суду Київської області про відкриття провадження по справі №761/18216/19.

Позивач зазначає, що на території України здійснює господарську діяльність АТ СБЕРБАНК» () з місцезназходженням: м. Київ, вул. Володимирська, 46, засновником якого є відповідач 1 - ПАТ «Сбербанк Росії» та, як наслідок - відповідач 1 ПАТ «Сбербанк Росії» здійснює діяльність на території України, у зв`язку з чим позивачем обрана підсудність спору українському суду.

Колегія суддів вважає, що даний висновок позивача є помилковим, оскільки АТ «Сбербанк» (), з місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, будинок №46, є самостійною юридичною особою, зареєстрованою у відповідності до законодавства України, що отримала банківську ліцензію національного банку України та здійснює діяльність з надання банківських послуг у відповідності до законодавства України.

Згідно зі ст.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

За частинами 1-3 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення, (ст.91 ЦК України).

Відповідач 1 - Публічне акціонерне товариство «Сбербанк Росії», в свою чергу, є юридичною особою, що створена за законодавством Російської Федерації, та є єдиним акціонером Акціонерного товариства «Сбербанк», який є емітентом 24 065 460 500 простих іменних акцій, що становить 100% статутного капіталу (фонду) емітента.

Відповідно до ст. 25 та ст. 26 Закону України «Про міжнародне приватне право» цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи визначається особистим законом юридичної особи. Особистим законом юридичної особи вважається право державми місцезнаходження юридичної особи. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави.

Згідно Виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб ПАТ «Сбербанк Росії» AT «Сбербанк» з місцезнаходження на території України (м. Київ, вул. Володимирська, 46) не зазначений як філія, чи представництво.

За п.1.10. Статуту АТ «Сбербанк» Банк не відповідає за зобов`язаннями акціонерів Банку.

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців AT «Сбербанк» вбачається, що АТ «Сбербанк» є юридичною особою, а не -представництвом/філією іншої юридичної особи.

Отже, АТ «Сбербанк» та ПАТ «Сбербанк Росії» є самостійними юридичними особами, що створені та діють за законодавством України та законодавством Російської Федерації відповідно.

АТ «Сбербанк» не є представницьким органом відповідача 1 - ПАТ «Сбербанк Росії» на території України, не є також і відокремленим підрозділом, ні філією, чи представництвом відповідача 1 - ПАТ «Сбербанк Росії» в розумінні як Цивільного кодексу України, так і Цивільного кодексу Російської Федерації.

Таким чином, АТ «СБЕРБАНК», як юридична особа з місцезнаходженням: місто Київ, вулиця Водимирська, 46, не є відокремленим підрозділом відповідача 1 - ПАТ «Сбербанк Росії» та не є місцем здійснення господарської діяльності відповідачем 1, а також не несе відповідальності за зобов`язаннями відповідача 1 - ПАТ «Сбербанк Россії», як помилково зазначає позивач.

Згідно зі статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

За частиною 2 статті 3 ЦПК України правила підсудності, що передбачені міжнародними договорами, мають пріоритет перед нормами внутрішнього права

Статтею 3 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що якщо міжнародним договором передбачені інші правила, ніж встановлені Законом, то застосовуються правила міжнародного договору, а міжнародним договором, що регулює правові відносини між Російською Федерацією та Україною є Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року (№240/94 - ВР) (надалі - Мінська Конвенція).

Отже, відповідно до норм міжнародного договору, який може бути застосований при визначенні підсудності справи з іноземним елементом, а саме, у відповідності до п.1 ст.20 Мінської Конвенції, позови до юридичних осіб подаються в суди Договірної Сторони, на території яких знаходиться орган управління такої юридичної особи, його представництво або філіал.

Таким чином, позов до відповідачів, якими є суб`єкти іноземної держави, мав бути пред`явлений позивачем на території Російської Федерації.

Враховуючи те, що всі відповідачі є особами, що створені та діють за законодавством Російської Федерації, то, відповідно, для визначення підсудності спору необхідно застосовувати інше правило ст.1 Мінської Конвенції, відповідно до якого позови до юридичних осіб подаються в суди Договірної сторони, на території яких знаходиться орган управління такої юридичної особи, його представництво або філіал, тобто даний спір має бути розглянутий судами Російської Федерації.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не заявлено жодних вимог про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди до засновників, які є на Україні, чи мають філії на території України. До відповідачів, які б знаходились на території України не заявлено вимог.

В позовній заяві немає таких вимог і тому подання позову до суду на території України не ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Стосовно наявності підстав для закриття провадження у справі №761/18216/19, то враховуючи зазначені норми Мінської Конвенції, той факт, що всі відповідачі є юридичними особами за законодавством Російської Федерації з місцезнаходженням їх органів правління на території Російської Федерації, відсутність представництв та філій на території України, завдання шкоди (якщо останнє мало місце) відбулось на території Російської Федерації, то колегія суддів приходить до висновку, що українські куди не мають компетенції для розгляду даного спору. При цьому, вбачаються всі підстави для того, щоб означений спір між позивачем та відповідачами розглядався виключно судами Російської Федерації.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ПАТ «Санкт-Петербурзький індустріальний акціонерний банк», скасування ухвали Яготинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року про відкриття провадження у справі та закриття провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Санкт-Петербурзький індустріальний акціонерний банк» задовольнити.

Ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року про відкриття провадження у справі скасувати і провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк Росії», Публічного акціонерного товариства «Санкт-Петербурзький індустріальний акціонерний банк», Публічного акціонерного товариства Національний банк «ТРАСТ», Арбітражного керуючого (фінансового керуючого) Хомко Романа Миколайовича, Кіровського районного відділу судових приставів Управління Федеральної служби судових приставів по Санкт-Петербургу про відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 17 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: