Справа №265/3896/19
Провадження №2/265/50/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Копилової Л.В.,

за участю секретаря - Куксенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину,

В С Т А Н О В И В:

19 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 15 жовтня 2016 року о 18 годині 15 хвилин у нічний час доби ОСОБА_2 діючи умисно в порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним легковим автомобілем Toyota Lexus, номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзджій частині проспекту Перемоги з боку вулиці Панфілова в напрямку проспекту Свободу в Лівобережному районі міста Маріуполя, рухаючись зі швидкістю понад 100 км/год, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, внаслідок чого передньою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на задню частину автомобіля Chevrolet Lacetti, яким керував він. Внаслідок вказаної ДТП він був травмований та отримав тяжкі тілесні ушкодження, в результаті яких отримав ІІ групу інвалідності. Вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 липня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки з відбуванням покарання в установі закритого типу. Внаслідок цих подій йому була заподіяна матеріальна та моральна шкода. Після отримання вироку він звернувся до СК із заявою про відшкодування йому матеріальної шкоди, одна йому в цьому було відмовлено в зв`язку з неподанням такої заяви впродовж одного року. Відповідно до висновку експерта вартість зитку нанесеного власнику автомобіля Chevrolet Lacetti 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП складає 164 950,57 грн. Після ДТП його автомобіль евакуатором було перевезено до стоянкового майданчику, за що він сплатив 800 грн., а також за належне його зберігання він сплатив ще 4 010 грн. У відповідності до полісу №АЕ/6949491 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн., за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 100 000 грн., розмір франшизи 500 грн. Таким чином за шкоду, заподіяну його майну підлягає стягненню зі страхової компанії 49 500 грн. (за мінусом франшизи), залишок у розмірі 115 450,57 грн. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 . Окрім цього, внаслідок цієї ДТП він отримав тілесні ушкодження, був госпіталізований до нейрохірургічного відділення КЗ «Міської клінічної лікарні №5» з діагнозом закрита черепно мозгова травма, струс головного мозку, забита рана потиличної області, компресійно-осколкові переломи тіл, лінійні переломи тіл без зміщення, переломи поперечних відростків зі зміщенням, забій, розтягнення зв`язкового апарату шийного відділу хребта. В період з 15 жовтня 2016 року по 04 листопада 2016 року він проходив лікування у стаціонарі, після чого був виписаний на амбулаторне лікування до травматолога за місцем проживання, де йому був рекомендований суворий постільний режим протягом двох місяців. На придбання ліків ним витрачено 7 032 грн.16 коп., однак на сьогоднішній день його лікування ще триває. Мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого складає 8 457 грн. 90 коп. Час втрати працездатності з 15 жовтня 2016 року по лютий 2017 року, тобто 747,20 грн. за жовтень 2016 року (16 днів з розрахунку 1 450 грн./місяць) за листопад 1 450 грн., за грудень 1 600 грн., за січень 3 200 грн. Усього розмір шкоди, заподіяної його життю та здоров`ю складає 48 587 грн. 26 коп.

Також вказує на те, що діями відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що його життя повністю змінилося, він позбавлений здоров`я, майна, можливості отримувати гідну заробітну плату, утримувати свою сім`ю, вести активний спосіб життя як раніше, постійно відчуває нестерпну біль у спині, потребує лікування, став інвалідом ІІ групи. Розмір моральної шкоди він оцінює в сумі 350 000 грн.

Просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» майнову шкоду в сумі 49 500 грн., шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого в сумі 15 490 грн. 06 коп., шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілим в сумі 6 997 грн. 20 коп., шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності потерпілим в сумі 26 100 грн. та моральну шкоду в сумі 2 429 грн. 36 коп.; стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 115 450 грн. 57 коп.; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 350 000 грн.

Неодноразово уточнюючи свої позовні вимоги позивач 05 вересня 2019 року в остаточній їх редакції просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальну шкоду, заподіяну йому у зв`язку з пошкодженням належного автомобіля Chevrolet Lacetti в сумі 164 950 грн. 57 коп.; матеріальну шкоду, заподіяну у зв`язку з витратами на евакуацію пошкодженого автомобіля до стояночного майданчика та його належне збереження у розмірі 800 грн. і 4 010 грн. відповідно та моральну шкоду в сумі 350 000 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказував на те, що позовні вимоги не визнає посилаючись на відсутність підстав, передбачених ч.ч.4,5 ст.1187 ЦК України для стягнення з відповідача ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди в сумі 350 000 грн. Він не передавав для керування автомобіль ОСОБА_2 та не надавав йому технічного паспорту на нього. Цей факт не було встановлено і при розгляді кримінального провадження. ОСОБА_2 рідний брат його жінки, йому раніше вже довіряли управління автомобілем Toyota Lexus, номерний знак НОМЕР_1 , тому він самостійно взяв ключі та технічний паспорт і перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поїхав на ньому. ОСОБА_3 спав в автомобілі і тому знаходився в ньому на момент зіткнення. Цей факт встановлено судом при розгляді кримінального провадження в ході допиту як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_2 . На момент керування транспортним засобом останній мав посвідчення водія категорії В та С і технічний паспорт. Автомобіль раніше йому був усно довірений власником з передачею технічного паспорту задовго до ДТП в той час коли він був тверезий і було це здійснено на законній підставі, тому саме ОСОБА_2 повинен нести відповідальність за заподіяння шкоди позивачеві. З урахуваннням наведеного просить відмовити позивачеві у задоволенні позову.

05 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 надав суду відповідь на відзив, в якій заперечує проти відзиву відповідача на позовну заяву. Зазначає, що у вироку сду є посилання на покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є працівниками поліції, відповідно до яких після зіткнення з автомобілем Toyota Lexus, номерний знак НОМЕР_1 , з початку з пасажирського місця, а потім із за керма автомобіля вийшли чоловіки, які перебували в стані алкогольного сп`яніння. Свідок ОСОБА_5 на впізнанні упізнав ОСОБА_2 як водія вищевказаного автомобіля, який здійснив наїзд на автомобіль Chevrolet Lacetti і в момент ДТП знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Безпосередньо у наданому суду відзиві ОСОБА_3 сам визнав той факт, що передав ключі і технічний паспорт від автомобіля ОСОБА_2 . Таким чином останній керував автомобілем в момент ДТП з відома власника та в його присутності і тому момент передачі йому ключів та технічного паспорту для встановлення обставин справи не має ніякого значення. Окрім цього, про допуск ОСОБА_3 до керування автомобілем ОСОБА_2 свідчить його мовчазна згода та не відсторонення ним останнього від керування. Зазначає, що ОСОБА_3 притягнутий по справі як відповідач не тільки тому, що він є власником автомобіля, а й тому, що його неправомірні дії по дупуску до керування та не відсторонення від керування автомобілем ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням шкідливих наслідків. Розмір заподіяної йому матеріальної шкоди повністю підтверджується наданими суду письмовими доказами.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

05 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 подав суду заяву, в якій просив залишити без розгляду його позовну заяву в частині вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія».

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину залишено без розгляду.

При розгляді справи позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, пояснивши суду, що він визнає розмір заподіяної позивачеві матеріальної шкоди повністю, однак розмір моральної шкоди вважає завищеним.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 заперечувала проти позовних вимог, повністю підтримала позицію відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 на на розгляд справи до суду не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутність з участю його представника адвоката Богославець М.М.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Богославець М.М. заперечува проти позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 липня 2018 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки з відбуванням покарання в установі закритого типу, за те, що він 15 жовтня 2016 року о 18 годині 15 хвилин у нічний час доби умисно в порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним легковим автомобілем Toyota Lexus, номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзджій частині проспекту Перемоги з боку вулиці Панфілова в напрямку проспекту Свободу в Лівобережному районі міста Маріуполя, рухаючись зі швидкістю понад 100 км/год, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, внаслідок чого передньою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на задню частину автомобіля Chevrolet Lacetti, яким керував позивач ОСОБА_1 (а.с.11-14).

При цьому, питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивачеві судом не розглядалося, так як такі вимоги останнім заявлені не були.

У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадженні і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд зазначає, що право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим статтею 286 КК України порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це узгоджується зі статтями 15,16 ЦК України.

Згідно п. 3 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1,2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , за яким його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на момент скоєння ДТП власником автомобіля Toyota Lexus, номерний знак НОМЕР_1 , був відповідач ОСОБА_3 , однак керував ним ОСОБА_2 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, яким чином опинився за кермом автомобіля він не пам`ятає.

Судом за клопотанням представника відповідача ОСОБА_8 досліджені копії протоколів допиту відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якості свідків за вказаним кримінальним провадженням. При дослідженні таких суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 пояснював, що 15 жовтня 2015 року вони з ОСОБА_3 вживали спиртні напої. В цей же день він керуючи автомобілем, який належить останньому вчинив ДТП з участю автомобіля позивача. ОСОБА_3 йому неодноразово дозволяв керувати належним йому автомобілем в тверезому стані і маючи при собі документи, однак чи надавав такий дозвіл саме в той день він не пам`ятає. Як вони опинилися в автомобілі він також не пам`ятає. ДТП було скоєне саме через перебування ним в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідач ОСОБА_3 пояснював, що 15 жовтня 2015 року вони з ОСОБА_2 вживали спиртні напої. В цей же день останній керуючи належним йому автомобілем вчинив ДТП з участю автомобіля позивача. В момент ДТП він знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобіля і спав, однак при яких обставинах він заснув не пам`ятає. За яких обставин ОСОБА_2 сів за кермо його автомобіля він також не пам`ятає, не знає. Він неодноразово дозволяв ОСОБА_2 керувати належним йому автомобілем в тверезому стані і маючи при собі документи, однак чи надавав такий дозвіл саме в той день він не пам`ятає. ДТП було скоєне саме через перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння.

Аналіз досліджених судом доказів свідчить про те, що обставини передання права керування автомобілем його власником ОСОБА_3 ОСОБА_2 в день ДТП залишаються невстановленими, як з матеріалів кримінального провадження, так і при розгляді даної справи судом.

Таким чином суд вважає, що саме ОСОБА_2 здійснював безпосередню діяльність, пов`язану з використанням джерела підвищеної небезпеки.

Водночас, станом на момент ДТП відповідач ОСОБА_3 не здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не вчиняв будь-яких протиправних, винних по відношенню до позивача дій, внаслідок яких би позивачу було завдано шкоду. Яким чином він опинився в автомобілі також не встановлено.

Щодо доводів позивача та його представника про передання автомобіля його власником ОСОБА_2 шляхом мовчазної згоди та невідсторонення його від керування автомобілем, суд зазначає, що вказана обставина також не знайшла свого підтвердження при розгляді справи в суді належними та допустимими доказами.

З урахуванням наведеного суду вважає, що відсутні законні підстави для визнання відповідальним за шкоду, заподіяну позивачеві, відповідача ОСОБА_3 , як власника джерела підвищеної небезпеки станом на момент ДТП у розумінні ст.1187 ЦК України, так як джерелом підвищеної небезпеки є не саме майно (автомобіль), а діяльність, пов`язана з його використанням, і відповідальною за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, є особа, яка здійснює таку діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка керувала транспортним засобом на відповідній правовій підставі. Сам по собі той факт, що відповідач ОСОБА_3 є власником транспортного засобу і відповідно має право володіння та користування своїм майном, не свідчить на думку суду про те, що він є заподіювачем шкоди у даній ДТП і є відповідальним за заподіяну шкоду водієм потерпілому.

Вказане узгоджується з п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, відповідно до якого солідарну відповідальність перед потерпілим несуть особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру.

Згідно ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Виходячи з наведених приписів закону на відповідача ОСОБА_3 з тих підстав, що він є власником автомобіля, при здійснені керування яким іншою особою було завдано шкоду позивачу, не може бути покладене зобов`язання, виконувати яке він не зобов`язаний.

Таким чином, відсутня сукупність обставин, які мають бути наявними для покладення на нього відповідальності за завдану шкоду: протиправність дій відповідача ОСОБА_3 та причинно-наслідковий зв`язок безпосередньо між його діями і шкодою, завданою позивачу, а також відсутні інші правові підстави для покладення на нього такої відповідальності.

Оскільки володільцем джерела підвищеної небезпеки і безпосереднім заподіювачем шкоди на момент ДТП був водій відповідач ОСОБА_2 який керував транспортним засобом, то зобов`язання по відшкодуванню завданої позивачу шкоди виникло саме у нього.

Згідно висновку № 394 від 22 грудня 2016 року про оцінку вартості матеріальної шкоди, заподіяної власнику колісного транспортного засобу вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику пошкодженням автомобіля Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_2 станом на момент ДТП - 15 жовтня 2016 року складає 164 950 грн. 57 коп. (а.с.16-37).

Розмір витрат на евакуацію пошкодженого автомобіля Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_2 , належного позивачу ОСОБА_1 до стояночного майданчика та його належне збереження складає 800 грн. та 4 010 грн. відповідно (а.с. 48).

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної йому пошкодженням автомобіля Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_2 в сумі 164 950 грн. 57 коп., матеріальної шкоди, заподіяної у зв`язку з витратами на евакуацію пошкодженого автомобіля до стояночного майданчика в сумі 800 грн. та його зберігання у розмірі 4 010 грн.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 350 000 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач ОСОБА_1 проходив лікування, після ДТП він став інвалідом та йому присвоєно ІІ групу інвалідності. 15 жовтня 2016 року одразу після ДТП позивач був госпіталізований до лікарні з діагнозом: закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку, забита рана потиличної області, компресійно - осколкові переломи тіл, лінійні переломи тіл без зміщення, переломи поперечних відростків зі зміщенням, забій, розтягнення зв`язкового апарату шийного відділу хребта, та проходив лікування по 04 листопада 2016 року. В період з 06 листопада по 17 листопада 2017 року, з 20 листопада по 01 грудня 2017 року та з 25 квітня по 06 травня 2019 року проходив лікування в стаціонарі, що підтверджується виписками з медичної картки стаціонарного хворого (а.с.49- 53).

Окрім цього, позивачем були понесені витрати на придбання медичних препаратів, ліків та лікування, загальна вартість яких згідно наданих позивачем квитанцій та товарних чеків складає 5 729,98 грн. (а.с.40-47).

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення щодо відшкодування заподіяної позивачеві моральної шкоди.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи характер протиправних діяннь відповідача, їх негативні наслідки для життя та здоров`я позивача ОСОБА_1 , які настали внаслідок ДТП у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до втрати ним працездатності, отримання ІІ групи інвалідності, зміни його звичайного укладу і способу життя, тривалість його моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 100 000 грн. моральної шкоди, при цьому на думку суду саме такий розмір відповідатиме обставинам справи.

В зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, його позовні вимоги задоволенні в повному обсязі, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Ціна позову визначена позивачем в сумі 519 760,57 грн. (169 750,57 грн. матеріальна шкода та 350 000 грн. - моральна шкода).

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» в редакції чинній на момент звернення позивача ОСОБА_1 до суду з даним позовом - 19 червня 2019 року. сплаті на користь держави підлягав судовий збір за подання позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 1 % від ціни позову, в сумі 1 697 грн. 50 коп. за відшкодування матеріальної шкоди та в сумі 3 500 грн. за відшкодування моральної шкоди.

Однак позивач звільнений від сплати судового збору, тому такий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

При цьому, суд враховує те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди суд задовольняє частково на суму 100 000 грн., тому і розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави складає 1% в сумі 1 000 грн.

З урахуванням наведених вище обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судового збору в сумі 1 697, 50 грн. за подання вимоги про відшкодування матеріальної шкоди та 1 000 грн. за подання вимоги про відшкодування моральної шкоди. Усього підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2 697 грн. 50 коп.

На підставі ст.ст.11,15,16,23,1166,1167,1187,1190 Цивільного кодексу України, ст.ст.81,82,141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну у зв`язку з пошкодженням автомобіля в сумі 164 950 (сто шістдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 57 копійок, матеріальну шкоду, заподіяну у зв`язку з витратами на евакуацію пошкодженого автомобіля до стояночного майданчика в сумі 800 (вісімсот) гривень та належне зберігання автомобіля в сумі 4 010 (чотири тисячі десять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2 697 (дві тисячі шістсот дев`яносто сім) гривень 50 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 22 червня 2021 року.

Суддя ___________________ Копилова Л.В.