ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/837/21Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що 02 серпня 2014 року між сторонами був зареєстрований шлюб.

Від шлюбу у них народилася спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17 квітня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу дитина продовжує проживати з позивачкою.

Відповідно до рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно.

Розмір заборгованості по аліментах відповідно до розрахунку державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції станом на 13 жовтня 2020 року за період з 22 лютого 2018 року по 13 жовтня 2020 року заборгованість по аліментах складає 70319,85 грн.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання дочки у розмірі 70319 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 70319 грн. та 65000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за час прострочення сплати аліментів в сумі 31658,91 грн.

Рішення мотивоване тим, що згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального права та просив суд, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що судом було неправильно застосовані норми матеріального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

Звернення позивача за отриманням виконавчого листа за рішенням Шполянського районного суду Черкаської області, яке набрало законної сили 11 вересня 2018 року, лише 26 травня 2020 року, є доказом того, що раніше позивач із відповідною заявою не зверталась, адже відповідач добровільно надавав їй кошти на утримання дитини.

Крім того, після отримання виконавчого листа від 26 травня 2020 року, до Соснівського відділу ДВС у м. Черкаси позивач звернулась із відповідною заявою про примусове виконання виконавчого листа лише в жовтні 2020 року, тобто майже через п`ять місяців після отримання виконавчого листа та через два роки після набрання рішення суду законної сили.

Вказані обставини підтверджують той факт, що відповідачем, не зважаючи на відсутність виконавчого провадження, добровільно надавались кошти на утримання дитини та враховуючи порозуміння сторін з даного питання, відповідач не вимагав від позивачки надання підтвердження про отримання від нього вказаних коштів.

ОСОБА_2 зазначає, що оскільки у нього були відсутні докази про самостійну сплату коштів на утримання дитини в період з лютого 2018 року по жовтень 2020 року, державним виконавцем було проведено розрахунок заборгованості з урахуванням даних про отриманий заробіток відповідача за вказаний період.

Згідно з вказаним розрахунком сума заборгованості по аліментах склала 31658,91 грн.

Вказану суму відповідачем було сплачено у повному обсязі.

Вважає, що стягнення пені можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини відповідача, оскільки останній не міг отримати у суду виконавчий лист та передати його на виконання.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 серпня 2014 рокуміж сторонами був укладений шлюб. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 квітня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10 липня 2018 року рішенням Шполянського районного суду Черкаської області було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки в розмірі 2000 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

11 вересня 2018 року постановою апеляційного суду Черкаської області, рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року змінено в частині визначення розміру аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3 визначивши його у розмірі 1/4 частини усіх доходів (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини.

Постановою державного виконавця Соснівського ВДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 13 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 710/212/18 від 26травня 2020 року Шполянського районного суду Черкаської області.

Відповідно до наданого державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_2 станом на 15.10.2020 року має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 70319,85 грн., що визначено виходячи з середньої заробітної плати для місцевої у зв`язку з відсутністю у державного виконавця відомостей щодо фактичного заробітку або доходу боржника за період встановлення заборгованості з 22 лютого 2018 року по 15 жовтня 2020 року.

Відповідно до наданого державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_2 станом на 31 жовтня 2020 року має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 31658,91 грн. після надання боржником даних про фактичний заробіток.

Відповідно до зазначеного розрахунку заборгованості за жовтень 2020 року відповідачем були сплачені аліменти в розмірі 1901,90 грн., переплата з яких склала 742,90 грн.

Відповідно до квитанції від 02 грудня 2020 року ОСОБА_2 сплатив 31658,91 грн., чим погасив у повному обсязі заборгованість по аліментах.

Статтею 195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заборгованості працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Згідно з частиною першою статі 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Згідно з статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статі 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Оскільки Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається, застосуванню підлягають норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670св19.

З матеріалів справи вбачається, що з лютого 2018 року до жовтня 2020 року ОСОБА_2 не виконував належним чином рішення суду про стягнення аліментів і не надавав ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання дочки, внаслідок чого виникла заборгованість по аліментах.

Суд першої інстанції правомірно керувався тим, що заборгованість за аліментами виникла з вини відповідача, а тому позивачка має право на стягнення з останнього неустойки (пені) за період з лютого 2018 року по жовтень 2020 року в сумі 31658,91 грн., в межах суми заборгованості відповідача по сплаті аліментів на момент звернення позивачки до суду.

Крім того, суд обчислив розмір пені з дотриманням закону та дійшов правильного висновку, що позивач має право на неустойку, розмір якої не може перевищувати 100 відсотків заборгованості за аліментами.

Посилання ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі на те, що він добровільно сплачував аліменти і у нього був відсутній умисел на ухилення від сплати аліментів на дитину, не підтверджено матеріалами справи.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом за захистом прав дитини 16 листопада 2020 року і лише після звернення до суду з позовом, відповідач 02 грудня 2020 року повністю погасив заборгованість по аліментах. Доказів, що позбавляли його можливості сплачувати аліменти вчасно у визначеному розмірі до судового розгляду справи матеріали справи не містять, що свідчить про неналежне виконання ОСОБА_2 покладених на нього обов`язків рішенням суду про сплату аліментів, а відтак відповідачем не спростовано обставину наявності його вини в покладених на нього зобов`язаннях.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, а судове рішення без змін.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Інші доводи наведені в обґрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді