ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1848/21 Справа № 210/3067/20 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 210/3067/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2020 року, яке ухвалено суддею Вікторович Н.Ю. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 10 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лігута Л.В., про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на частку квартири АДРЕСА_1 . Про смерть матері позивач дізнався лише через 8 місяців.

У травні 2020 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, але постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку для прийняття спадщини та у зв`язку з тим, що 24.12.2016 року вже видано свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю за заповітом, якою є його племінниця - відповідач ОСОБА_2 .

Причиною пропуску строку для прийняття спадщини стала його юридична безграмотність, що позивач вважає поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Позивач, посилаючись на юридичну безграмотність, просив суд визначити додатковий строк терміном два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що про смерть своєї матері він дізнався через вісім місяців після її смерті, тобто тоді, коли закінчився шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, та через свою юридичну необізнаність він не подав такої заяви коли дізнався про смерть матері. При цьому позивач зауважує, що приватний нотаріус Лігута Л.В. в листі від 01 червня 2017 року повідомила його про смерть матері, проте не повідомила, що він є спадкоємцем першої черги після смерті матері.

Позивач зауважує на тому, що суд першої інстанції мав встановити поважність причин пропуску саме шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини з моменту смерті спадкодавця, а не по день подачі позову до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника Мачихина Ю.М., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 (а.с.15).

На підставі свідоцтва № НОМЕР_1 на право власності на житло від 09.06.2000 року, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства Криворізької міської ради народних депутатів, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності уповноваженому власнику квартири ОСОБА_3 та членам її сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 (а.с.11).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті дружина ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/8 частку спірної квартири, що вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.06.2004 року (а.с.123), а також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 4029949 від 02.07.2004 року (а.с.12).

На іншу 1/8 частку квартири після смерті ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_6 (а.с.120, 123).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після його смерті спадщину за законом на 3/8 часток квартири отримали мати ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_2 по 1/2 частці спадкового майна (а.с.124).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.98).

За життя ОСОБА_3 складено заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лігутою Л.В. 18.06.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_3 заповіла належну їй частку квартири та все свої інше майно - ОСОБА_2 , 1989 року народження (а.с.101).

Після смерті ОСОБА_3 . 23.07.2016 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої відкрито спадкову справу №128/2016 та 24.12.2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.94,157).

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини позивач ОСОБА_1 посилався не те, що про смерть матері він дізнався через вісім місяців після її смерті, що є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того, позивач зазначає, що причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є його юридична безграмотність.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною першою статті 1269 ЦК України преедбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у Постанові від 23 серпня 2017 року, справа № 6-1320цс17, а також у Постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298 св 18, Постанові від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, провадження № 61-6700св19, Постанові від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, провадження № 61-10136св19, Постанові від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, провадження № 61-21447св19.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Згідно принципу диспозитивності цивільного процесу, визначеного у ст. 13 ЦПК України, сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору, а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов`язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц.

У Постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 зроблено правовий висновок про те, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року, справа № 6-85цс12.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що незнання про смерть спадкодавця та юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини та юридична необізнаність особи не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, Постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, та правових позиціях Верховного Суду викладених у Постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 385/483/17, провадження № 61-16102св18) Постанові від 24 листопада 2020 року у справі № 766/23686/18, провадження № 61-15622св20.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини.

При цьому не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що про смерть своєї матері він дізнався через вісім місяців після її смерті, тобто тоді, коли закінчився шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, та через свою юридичну необізнаність він не подав такої заяви коли дізнався про смерть матері, оскільки не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як необізнаність про смерть спадкодавця та юридична необізнаність спадкоємця щодо строку та порядку прийняття спадщини.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 23 липня 2020 року за результатом розгляду справи № 641/7258/19.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суд та задоовлення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що приватний нотаріус Лігута Л.В. в листі від 01 червня 2017 року, повідомила його про смерть матері, проте не повідомила про те, що він є спадкоємцем першої черги після смерті матері, оскільки приватний нотаріус не наділений обов`язком повідомляти спадкоємця про черговість прийняття спадкоємцями спадщини.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції мав встановити поважність причин пропуску саме шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини з моменту смерті спадкодавця, а не по день подачі позову до суду, оскільки позивачем по справі не доведено поважність причин пропуску ним шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, при цьому необізнаність позивача про смерть матері не є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної та доповнень до апеляційної скарги - відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: