Справа № 302/1094/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рішко Сергій Іванович, на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2019 року, у складі судді Кривка В.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа : Присліпська сільська рада про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 259 959,60 грн. та моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є єдиною спадкоємицею ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно із заповітом, посвідченим 21 червня 2011 року секретарем Молодійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області.

До складу спадкового майна входив і житловий будинок АДРЕСА_1 .

На початку лютого 2014 року позивач від сусідів дізналася про те, що цей будинок розібрали відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . По факту самовільного знищення відповідачами даного майна на підставі її заяви відкрито кримінальне провадження №0000050.

Позивач зазначала, що через неправомірні дії відповідачів вона фактично позбавлена можливості оформити право власності на знищений будинок, а також внаслідок таких дій відповідачів їй була завдана майнова шкода, яка відповідно до звіту Приватного підприємства «Експерт-Сервіс» (далі ПП «Експерт-Сервіс») з урахуванням ПДВ, зниклого трифазного лічильника та вартості підключення його до електричних мереж і вартості послуг ПП «Експерт-сервіс» складає 259 959,60 грн. Разом з цим їй відповідачами завдано моральні страждання через знищення будинку, яку вона оцінила у 20 000,00 грн.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляціного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 травня 2018 року рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ході судового розгляду справи позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог в частині розміру матеріальної шкоди, в якій остаточно просила стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 439 866,30 грн. обґрунтувавши вимоги тим, що у вищезазначеному кримінальному провадженні під час досудового розслідування проведено будівельно-технічну експертизу, за висновком якої розмір завданої матеріальної шкоди від дій відповідачів внаслідок зруйнування (розібрання) об`єкта нерухомості дерев`яного будинку АДРЕСА_1 становить 430956, 30 грн. Також на даний час збільшилася вартість трифазного лічильника до 1470грн та вартість підключення його до електричних мереж, яка становить 5040грн, і з врахуванням вартості оплачених нею послуг ПП «Експерт-сервіс» в розмірі 2400грн., загальний розмір причиненої їй матеріальної шкоди становить 439 866,30 грн.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у виді судового збору у сумі 1798,96 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рішко С.І., просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться того, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про не доведеність факту, що спірний будинок у передбаченому законом порядку був побудований батьком позивача і на нього було оформлено право власності у встановленому порядку, а також, що відповідачі вчинили неправомірні дії щодо майна позивачки і причинили їй шкоду.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу і його не подали.

Сторони в судове засідання в черговий раз не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, в тому числі і шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України.

З приводу їх неявки слід зазначити наступне.

Згідно з ч.3 п.п.10,11 ст.ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: розумність строків розгляду справи; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що судом першої інстанції провадження у даній справі було відкрито 02.12.2016 року, апеляційне провадження у даній справі відкрито 11.02.2020 року, розгляд справи в суді апеляційної інстанції неодноразово відкладався, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд справи, на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України, у відсутності вище вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в заявленому позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів (правовстановлюючих документів), що спірний будинок належав її батькові ОСОБА_5 , а після його смерті позивачеві, а також, що відповідачами завдано позивачеві майнову шкоду.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Встановлено, що відповідно до записів у погосподарській книзі Присліпської сільської ради станом на 20012005 роки за дворогосподарством АДРЕСА_1 рахувався житловий будинок загальною площею 35 кв.м (житлова 16 кв.м). також за дворогосподарством станом на 2001 рік рахувалась земельна ділянка площею 1,32 га, а з 2002 року 2,04 га.

Членами дворогосподарства були записані ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 .

Після смерті ОСОБА_6 у дворогосподарстві продовжував проживати до 2006 року ОСОБА_5 , який успадкував після ОСОБА_6 належні їй на праві власності земельні ділянки.

21 червня 2011 року ОСОБА_5 у заповіті на випадок своєї смерті зробив розпорядження, за яким, земельну ділянку, яка знаходиться у с. Присліп Міжгірського району Закарпатської області на полі за криницями, згідно державного акта від 27 лютого 2001 року серії ІІІ-ЗК № 030245 реєстр № 22 заповів ОСОБА_7 , а все належне майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також все те, що йому буде належатиме на день смерті і на що за законом він матиме право заповів ОСОБА_1 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

31 серпня 2011 року після смерті ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_1 у Глибоцькій державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 128/2011, тобто позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 у встановленому законом порядку.

03 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Міжгірського РВ УМВС України у Закарпатській області із заявою про кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посилаючись на те, що вони самовільно розібрали дерев`яний будинок АДРЕСА_1 , який належить позивачеві за заповітом.

Відповідно до довідки-повідомлення Слідчого відділення Міжгірського РВ УМВС України у Закарпатській області про прийняття та реєстрацію заяви та початок досудового розслідування від 14 лютого 2014 року звернення ОСОБА_1 зареєстроване за номером № 0000050, розпочато досудове розслідування. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ст. 356 КК України.

Згідно із звітом про оцінку житлового будинку АДРЕСА_1 , проведеного 01 листопада 2016 року ПП «Експерт-Сервіс», ринкова вартість знищеного житлового будинку станом на 01 листопада 2016 року може складати 171 528,00 грн, але не нижче 85 878,00 грн. Розрахункова вартість будівництва житлового будинку у с. Присліп аналогічного до знищеного станом на 01 листопада 2016 року становить без ПДВ 210 118,00 грн.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами п. 4 ч.1ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі, зокрема, знищення майна.

Відповідно до ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша стаття 1166 ЦК України).

Згідно із положеннями Закону України «Про внесення змін до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна, закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, статтю 19 указаного закону доповнено частиною 3 такого змісту: «Для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об`єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, сільським головою) або відповідною архівною установою.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти нерухомості документами, що посвідчують речові права на земельні ділянки під такими об`єктами, можуть також вважатися рішення відповідної сільської ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об`єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З врахуванням наведеного, вважати, що батько позивача ОСОБА_5 за життя не був власником спірного будинку, а також, що цей будинок не увійшов до складу спадкового майна, яке залишилося після його смерті, не має підстав, як і не має підстав вважати неналежними доказами на підтвердження факту належності батькові позивача на праві власності зазначеного домоволодіння, що підтверджується копією з погосподарської книги на дворогосподарство АДРЕСА_1 .

Позивач звернулась до нотаріальної контори у встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , проте оформити право власності на спірний будинок позивач не має можливості через його знищення. При цьому із заявою про припинення власності в зв`язку із знищенням майна у встановленому законом порядку відповідно до положень статті 349 ЦК України позивач не зверталась, а вирішення спору щодо припинення права власності на знищене майно за позовом третіх осіб відносно спірного майна крім власника не допускається.

У постанові від 10.05.2018 року Верховний Суд, переглядаючи дану справу в касаційному порядку зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на ці обставини справи та вимоги закону.

Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої інстанції та апеляційної інстанції під час нового розгляду справу.

Суд першої інстанції при новому розгляді даної справи не врахував вказівки, які зазначені у вищевказаній постанові Верховного Суду, та безпідставно і необґрунтовано дійшов висновку,що позивачем не доведено, що її батько за життя набув у встановленому законом порядку право власності на вказаний будинок.

Такі висновки суду першої інтенції не відповідають вищенаведеним фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з ч.1,ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина.

Згідно із ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 і спадкоємцем якого є позивач, самовільно розібраний (знищений) відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Позивач 03.02.2014 року звернулася до Міжгірського РВ УМВС у Закарпатській області із заявою про вчинення злочину ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і по даному факту на підставі заяви позивача відкрито кримінальне провадження №0000050. 21.03.2014 року під час допиту в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_3 підтвердили, що вони разом розібрали будинок АДРЕСА_1 і їм було відомо, що цей будинок належав ОСОБА_5 (т.1 а.с. 22-25). Дані покази вони підтвердили під час повторного допиту їх слідчим в якості свідків відповідно 03.05.2019 року та 05.04.2019року (том 3 а.с.30-36).

Висновком експерта №287/09-17 будівельно технічної експертизи по кримінальному провадженню №0000050, складеному 02.10.2017 року судовим експертом Колчар В.Д. стверджено, що розмір завданої матеріальної шкоди нанесений ОСОБА_4 та ОСОБА_3 внаслідок зруйнування (розібрання) об`єкта нерухомого майна дерев`яного будинку АДРЕСА_1 , який по спадщині належить позивачу ОСОБА_1 становить 430 956,30 грн. (т.2 а.с.95-128 ).

Матеріалами справи встановлено, що до знищеного будинку згідно умов договору №325-2 про користування електричною енергією від 29.08.2012 року подавалася електрична енергія потужністю 3 кВт., ІІІ категорія надійності, прилад обліку трифазний лічильник НІК 2301 АПЗ 5 (120). Внаслідок руйнування будинку у ньому відсутній даний прилад обліку та припинено електропостачання до будинку. (т.1 а.33).

Вартість вказаного лічильника становить 1470 грн., вартість приєднання електроустановки до електричної мережі потужністю 3 кВт. становить 5040 грн., що стверджено інформацією опублікованою на офіційних сайтах ПАТ «Закарпаттяобленерго» та ТОВ «Компанія Ліна» - офіційного партнера виробника лічильників.

Таким чином позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами доведено, що відповідачі вчинили неправомірні дії, зруйнувавши належний позивачу будинок; внаслідок неправомірних дій відповідачів позивачу причинено шкоду; між неправомірними діями відповідачів і завданою позивачу шкодою є безпосередній причинний зв`язок та наявна вина відповідачів.

Розмір завданої позивачу матеріальної шкоди в загальному становить : 439 866,30 грн., з яких : 430 956,30 грн. шкода внаслідок зруйнування будинку, 5040грн. вартість приєднання електроустановки будинку до електричної мережі, 1 470 грн. вартість лічильника, та 2 400грн. оплачених послуг ПП «Експерт- сервіс» з надання звіту про оцінку житлового будинку.

Відповідачами, відповідно до ст.ст.12,13,81 ЦПК України не подано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували неправомірність і винність їх дій у завданні шкоди позивачу та самого розміру завданої шкоди.

З врахуванням наведеного вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Матеріалами справи доведено, що внаслідок неправомірних і винних дій відповідачів позивач перенесла душевні страждання та переживання, змушена була змінювати звичайний спосіб життя, додатково докладати зусиль для організації свого життя, звертатися до державних органів та суду для захисту та відновлення своїх порушених прав, а тому їй завдана моральна шкода.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивач, тяжкість вимушених змін у її життєвих і соціальних стосунках, а саме, що позивач в результаті знищення її будинку позбавлена можливості користуватися даним будинком і втратила можливість, через відсутність житла, вільно приїжджати у своє рідне село, де народилася і виросла, і де поховані її близькі родичі; позивач є пенсіонером і особою літнього віку, яка проживає в іншій області і для захисту та відновлення порушених прав змушена була прикладати значні фізичні, душевні, матеріальні зусилля та істотно змінювати свій звичайний спосіб життя, що посилює глибину душевних страждань позивача.

З врахуванням вищенаведених обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів дійшла до висновку про визначення моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу - в сумі 10 000грн., а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають до часткового задоволення.

Суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, не врахував вищенаведених фактичних обставин справи та вимог закону, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки, та неправильно дійшов висновку про відсутність правових підстав для відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди і необґрунтовано відмовив у заявленому позові.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з вищенаведених підстав.

Згідно із ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема :1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Матеріалами справи, зокрема: договором про надання правової допомоги №9/2016 від 27.10.2016 року; Актом приймання - передачі наданих послуг від 26 січня 2017 року, який є додатком до вказаного договору; квитанцією до прибуткового касового ордера №7 від 26 січня 2017 року про оплату ОСОБА_1 5590 грн., доведено, що позивач понесла витрати з надання їй правової допомоги в розмірі 5590 грн. Даний розмір витрат є спів мірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому підлягає стягненню з відповідачів у рівних частинах.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рішко Сергій Іванович, задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2019 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 439 866,30 (чотириста тридцять дев`ять тисяч вісімсот шістдесят шість гривень тридцять копійок) матеріальної шкоди та 10 000 (десять тисяч) моральної шкоди. В решті заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі по 1399,80 грн. з кожного та по 2795 грн. з кожного понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: