Справа № 149/2422/15-ц
Провадження № 22-ц/801/851/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тарнавський М. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 рокуСправа № 149/2422/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Голоти Л.О.

за участю секретаря судових засідань Очеретної М.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Качанівська сільська рада Хмільницького району Вінницької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2015 року, ухвалене судом під головуванням судді Тарнавського М.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Качанівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про визнання правана земельну частку(пай)в порядку спадкування,-

Встановив:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Качанівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про визнання права на земельну частку(пай) в порядку спадкування. Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Семки Хмільницького району Вінницької області померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої залишилось право на земельну частку (пай) у землях СВАТ «Жданівське» с. Качанівка Хмільницького району Вінницької області, що підтверджується копією сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН №063345. 20.05.2005 року ОСОБА_3 все своє майно заповіла своїм дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у рівних частках.

Після смерті ОСОБА_3 в її документах було знайдено лише копію сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №063345 на її ім`я, а отримання оригіналу сертифікату є неможливим, що підтверджується листом з управління Держгеокадастру у Хмільницькому районі Вінницької області 29-28-0.4-2975/2-15 від 12.08.2015 року. Посилаючись на неможливість оформлення спадщини у нотаріуса через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку(пай), а також на те, що ОСОБА_4 , на час смерті матері, проживав в селі Уладівка Літинського району Вінницької області і спадщини не приймав, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, просила суд визнати за нею право на вказану земельну частку (пай),

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності СВАТ «Жданівське» Качанівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, розміром 3,21 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 106022,69 гривень та належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05.04.2021 року ОСОБА_2 було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду від 15.09.2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив зазначене рішення скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення , яким у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що судове рішення порушує його права, як спадкоємця, оскільки його батько - ОСОБА_4 після смерті матері- ОСОБА_3 прийняв спадщину за заповітом ,проживаючи на час відкриття спадщини з нею ,а він в свою чергу прийняв спадщину після смерті батька - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,будучи неповнолітнім , і не відмовлявся від неї.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Семки Хмільницького району Вінницької області померла мати позивача - ОСОБА_3 . Після смерті залишилась спадщина- майнові права на земельну частку (пай) у землях СВАТ «Жданівське» Качанівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, розміром 3,21 умовних кадастрових гектарів ,що підтверджується ксерокопією сертифікату на право на земельну частку(пай) серії РН № 063345 від вересня 2003 року та довідкою управління Держгеокадастру у Хмільницькому районі Вінницької області № 29-28-0.4-2975/2-15 від 12 серпня 2015 року.

20 травня 2002 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким вона все своє майно вона заповіла дітям - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у рівних частках.

ОСОБА_4 , на час смерті матері проживав у селі Уладівка Літинського району Вінницької області та спадщини після смерті матері він не приймав.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер.

Після смерті ОСОБА_3 залишилась копія сертифікату, серії РН №063345 від вересня 2003 року ,що посвідчувала її право на земельну частку (пай) у розмірах 3,21 умовних га у землях СВАТ «Жданівське» с. Качанівка Хмільницького району Вінницької області.

З листа Хмільницької районної нотаріальної контори вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 спадкоємці з заявами про прийняття спадщини або відмови від спадщини не звертались,спадкова справа не заводилась і свідоцтва про право на спадщину не вимдавались.(а.с.17)

Відповідач - Качанівська сільська рада Хмільницького району Вінницької області позовні вимоги ОСОБА_1 визнала повністю,про що надала суду заяву.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належними і допустимими доказами довів обставини, що підтверджують її право на успадкування майнових прав спадкодавця ,а саме: що вона являється спадкоємцем за законом; інші спадкоємці спадщину не прийняли ; відповідач визнав позовні вимоги повністю, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін ,не суперечить чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб.

З указаними висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки суд дійшов до них, невірно оцінивши докази, їх допустимість, достовірність і достатність, порушивши норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так ,задовольняючи позов повністю ,суд повинен був перевірити наявність доказів існування у спадкодавиці майнового права на земельну частку(пай), право на яке в порядку спадкування просила визнати за нею позивач ; доказів кола спадкоємців і прийняття ними спадщини , враховуючи наявність заповіту, складеного ,в тому числі ,на користь сина ОСОБА_4 для з`ясування наявності об`єктивного права на спадкування , а також ,з врахуванням встановленого, доказів того, що майнове право перейшло до органу місцевого самоврядування , і ,таким чином , встановити належних відповідачів у справі і склад учасників судового процесу.

Разом із тим, суд вказані обставини не з`ясував і встановив їх невірно.

Відповідно до ч.3 ст.53 ЦПК якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Оскільки позивач звернулась до суду з вимогами про визнання за нею майнового права в порядку спадкування, встановлення можливості впливу рішення суду у справі на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі ,а також встановлення кола належних відповідачів, проводиться на підставі норм матеріального права ,що регулюють спадкове право у редакції на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі змісту ст. 1223 ЦК України вбачається, що право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом всієї спадщини.

Згідно ч. 1,3,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч.ч.2-4 ст. 1273 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що з вимогами про визнання майнових прав в порядку спадкування спадкоємець може звернутися до особи, яка не визнає або оспорює такі права.

У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Крім того, як зазначено в ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, зверненню позивача до суду з вказаним позовом, мало передувати вирішення питання щодо отримання нею у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, що у випадку відмови у вчиненні нотаріальної дії - видачі цього свідоцтва, вказувало б на наявність підстав для вирішення питання про порушення або невизнання його права у судовому порядку.

За відсутності звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і його відмови у видачі свідоцтва про права на спадщину, вирішення спору в судовому порядку є неможливим. У разі, якщо відсутність умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного суду у постанові від 19.12.2019 року у справі № 638/16691/17, що в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України, підлягає врахуванню судами.

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавиця ОСОБА_3 залишила заповіт на все своє майно на своїх дітей - ОСОБА_1 і ОСОБА_4 . Із довідки Хмільницької державної нотаріальної контори №655/11-16 від 31.08.2015 року вбачається ,що після смерті ОСОБА_3 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємці із заявами про прийняття або відмову від спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилась і свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.17)

Позивач не надала суду доказів факту прийняття нею спадщини, в тому числі, шляхом постійного проживання на час відкриття спадщини з спадкодавицею , доказів надання їй додаткового строку на прийняття спадщини , звернення її до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і відмови останнього у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину . У матеріалах справи відсутня постанова державного нотаріуса про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій з видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Відтак, позивач спадщину після смерті матері не прийняла і , з врахуванням відсутності відмови нотаріуса ,відсутні правові підстави для задоволення позову.

Разом із тим, як вбачається з доданих заявником до апеляційної скарги довідки Жданівської сільської ради Хмільницького району №1197 від 30.11.2017 року та витягу із погосподарської книги Качанівської сільської ради Хмільницького району за 2001-2005 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована та постійно проживала по АДРЕСА_1 разом зі своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому, в силу положень ст. 1268 ЦК України , ОСОБА_4 прийняв спадщину за заповітом після смерті своєї матері і остання йому належала з дня відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , його сину заявнику апеляційної скарги ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,на той час виповнилося 17 років, а тому згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України, він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька, оскільки докази відмови від спадщини відсутні .

Таким чином, оскаржуваним рішенням суду ,яким право на земельну частку (пай) визнано за позивачем , безумовно порушено спадкові права та інтереси ОСОБА_2 , адже він успадкував права на дану земельну частку (пай). За таких обставин ,відсутні правові підстави вважати, що у позивача щодо її спадкових прав існує спір з відповідачем - Качанівською сільською радою Хмільницького району і остання є єдиним належним відповідачем у даних правововідносинах.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, наявні докази у справі оцінив з порушенням ст.89 ЦПК України і не встановив дійсні обставини ,що мають значення для справи .Суд , у порушення ч.3 ст.53 ЦПК України не залучив ОСОБА_2 , рішення суду щодо якого впливає на його права та обов`язки, до участі в справі в якості третьої особи, внаслідок чого розглянув позов до неналежного відповідача - Качанівської сільської ради, і безпідставно прийнявши визнання нею позову дійшов необгрунтованого висновку задоволення позовних вимог.

Виходячи з викладеного , колегія суддів вважає ,що доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, оскаржуваним рішенням суд безпідставно задовольнив позовні вимоги ,а тому його не можна визнати законним і обґрунтованим і останнє в силу ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п. 3,4 ч. 1 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Качанівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1594,85 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: С.Г. Копаничук

Судді: С.К. Медвецький

Л.О. Голота