Дата документу 16.02.2021 Справа № 937/5316/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/898/21 Головуючий у 1-й інстанції: Бахаєв І.М.
Є.У.№ 937/5316/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк», третя особа приватний виконавець Проценко Дмитро Юрійович, про визнання недійсним передавального акту від 11 жовтня 2019 року по заміні кредитора,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в особі представника Ременюк Тетяни Олександрівни на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 жовтня 2020 року про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Укрсоцбанк», АТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним передавального акту. Зазначала, що 11 жовтня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» на підставі Закону України «Про спрощення процедури реорганізації та капіталізації банків» в порядку правонаступництва передав АТ «Альфа-Банк» активи, зобов`язання та капітали, у тому числі право вимоги до неї, ОСОБА_1 за кредитним договором №Ж325/6-к від 07.02.2007.

Проте, п.п1 п.1, ст. 3 Закону №1304-7 та ч.3 ст.512 ЦК України забороняють та вказують на неможливість передання боргу або заборгованості за конкретним споживчим кредитом, та як наслідок, унеможливлюють заміну кредитора у грошовому зобов`язанні в іноземній валюті, яке стягнуто та визначено у виконавчому листі.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд на підставі ст.203, 215 ЦК України визнати недійсним передавальний акт від 11.10.2019 по замін кредитора ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» в кредитному валютному зобов`язанні в частині переданого активу за кредитним договором №Ж325/6-к від 07.02.2007 та виконавчим листом №320/400/16-ц від 16.11.2017 на суму заборгованості за кредитом 26 350 доларів США, відсотками 6 499, 21 доларів США, пені - 3 199, 99 доларів США.

З метою забезпечення позову ОСОБА_1 просила накласти арешт на нерухоме майно (квартиру), площею 54.8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити ДП «СЕТАМ» продаж нерухомого майна приміщення площею 54.8 кв.м., зареєстроване право власності за зареєстрованим номером: 33808493 за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , площею 54.8 кв.м., зареєстроване право власності за реєстраційним номером : 33808493, за номером запису -40ф, в книзі: 1ф-75 від 2.06.2011 року, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 2.06.2010 року.

Заборонено Державному підприємству «СЕТАМ» (ДП «СЕТАМ»), ( ), м. Київ, вул. Стрілецька,4-6 продаж нерухомого майна, а саме приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , площею 54.8 кв.м., зареєстроване право власності за реєстраційним номером : 33808493, за номером запису -40ф, в книзі: 1ф-75 від 2.06.2011 року, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 2.06.2010 року.

Судове рішення мотивовано тим, що між сторонами існує спір з приводу правомірності набуття АТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , виконавчою службою вчиняються дії з примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості на користь кредитора, невжиття заходів забезпечення позову можить утруднити виконання судового рішення у випадку задоволення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду, АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. В обґрунтування апеляційної скарги Банк зазначає, що 10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у передавальному акті, а саме з 15 жовтня 2019 року. Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15 жовтня 2019 року затверджено передавальний акт. Таким чином, 15 жовтня 2019 року відповідно до підпункту «г» пункту 11 частини четвертої статті 1 Закону України «Про спрощення процедури реорганізації та капіталізації банків», пунктів 3.1, 5.3 Постанови правління НБУ від 27 червня 2008 року № 189 «Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішення його власників», було затверджено передавальний акт, у відповідності до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. Ухвалюючи рішення про забезпечення позову, суд першої інстанції без достатніх правових підстав фактично зупинив виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана ухвала є законною і обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги неспроможними. Забезпечення позову направлено, в першу чергу, на захист інтересів АТ «Укрсоцбанк», оскільки суд відмовив у залученні до участі у справі в якості правонаступника останнього АТ «Альфа-Банк».

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір з приводу правомірності набуття АТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитним договором, укладеним між АТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 . На думку суду першої інстанції, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі відчуження АТ «Альфа-Банк» іпотечного майна, а тому суд визнав за необхідне забезпечити позов та заборонити органам, які здійснюють реалізацію речових прав на нерухоме майно, звертати стягнення на іпотечне майно.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому з ними не можна погодитися.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення в подальшому (п.4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 Пленум Верховного Суду України).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

За обставинами справи рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 28 серпня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 26 350,00 доларів США заборгованості за кредитним договором Ж325/6-К від 07 лютого 2007 року

16.11.2017 ПАТ «Укрсоцбанк» отримав виконавчий лист і передав його на примусове виконання органам виконавчої служби.

10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

Рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у Передавальному акті, а саме з 15.10.2019.

Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 було вирішено затвердити передавальний акт.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частин другої, третьої статті 107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 296/443/16-ц (провадження № 61-16634сво19) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що статтями 104, 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесенням запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий.

Передавальний акт, затверджений рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 № 5/2019 та рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 (протокол № 4/2019) є належним доказом, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк».

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції не пересвідчився, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд не звернув уваги на те, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа АТ «Укрсоцбанк» припинена з 03.12.2019, а правонаступником припиненої юридичної особи є АТ «Альфа-Банк».

Фактично своєю ухвалою суд першої інстанції зупинив виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у спосіб, не передбачений законом.

Враховуючи викладене, оскаржуване судове рішення не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону і матеріалам справи, а тому на підставі ст.376 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Питання про розподіл судових витрат підлягає вирішенню судом першої інстанції за результатами розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374,376,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в особі представника Ременюк Тетяни Олександрівни задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 жовтня 2020 року у цій справі скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк», третя особа приватний виконавець Проценко Дмитро Юрійович про визнання недійсним передавального акту від 11 жовтня 2019 року по заміні кредитора відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2021 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська