Справа № 182/4481/21
Провадження № 2/0182/2469/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.12.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Багрової А.Г.

розглянув у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Заяви по суті справи:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем в рівних частинах володіють житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду № 182/5436/19 від 20.10.2020 року здійснено розподіл зазначеного домоволодіння в натурі.

З моменту набуття права власності, тобто з жовтня 2000 року і до теперішнього часу ОСОБА_2 жодним чином не приймає участі в утриманні будинку, зокрема, у витратах на його опалення в зимовий період для підтримання належного стану будівлі.

За період з листопада 2006 року по квітень 2021 року позивачем було витрачено 34081,74 грн. на опалення будинку, без врахування природного газу, використаного ОСОБА_1 на приготування їжі. Таким чином, ОСОБА_2 , як співвласник, яка зобов`язана брати участь в утриманні майна, повинна відшкодувати їй половину суми, що становить 16207,28 грн.

Оскільки добровільно повертати кошти відповідач відмовляється, позивач просить примусово стягнути 16207,28 грн., а також судовий збір (а.с.2-4).

Не погодившись із позовними вимогами, представник відповідача подав відзив на позов (а.с.74-76). Зазначає про те, що позивач стала співвласником будинку лише після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та залишив заповіт на її ім`я на належну йому 1/2 частину зазначеного об`єкту нерухомого майна. До цього часу ОСОБА_3 , який доводився братом відповідачеві, жодних вимог про стягнення коштів до ОСОБА_2 не заявляв. Після його смерті ОСОБА_1 чинила перешкоди ОСОБА_2 у користуванні будинком, не давала ключі від будинку та хвіртки та на розгляді Нікопольського міськрайонного суду знаходилася цивільна справа № 182/5436/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ даного житлового будинку в натурі і усунення перешкод. Підставою звернення з даним позовом стали перешкоди у користуванні будинком, які чинила ОСОБА_1 ОСОБА_2 , що було відображено у судовому рішенні. Отже, ОСОБА_2 об`єктивно не могла не лише проживати у будинку, а і не мала доступу до газового лічильника та особового рахунку, у зв`язку з чим не могла сплачувати за газ. Крім того, у лютому 2021 року частина будинку, що належить відповідачу за рішенням суду № 182/5436/19, була відокремлена, виведена в окреме приміщення та відключена від системи газопостачання. Таким чином, вимога позивача про стягнення коштів за опалення будинку за період з лютого 2021 року по квітень 2021 року також є безпідставною. Представник відповідача наголошує також на пропуск позивачем строків позовної давності. Так, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом 14.07.2021 року, а тому за змістом діючого законодавства може просити стягнути кошти за останні три роки, тобто за період з 14.07.2018 року. Доданий до позовної заяви Акт депутата від 15.10.2019 року на підтвердження оплати комунальних послуг ОСОБА_1 , на думку представника відповідача, не можу бути належним доказом здійснення оплат саме позивачем та до компетенції депутата не відноситься констатування такого факту. Посилання позивача на Постанову Верховного Суду від 19.07.2020 року є некоректним, оскільки вона набрала законної сили з моменту її прийняття. Натомість, правовідносини між сторонами виникли до прийняття обумовленої Постанови, під час дії іншої судової практики.

03.11.2021 року представник позивача подала відповідь на відзив (а.с.86-87). Посилається на те, що рішенням № 182/5436/19 встановлено недоведеність ОСОБА_2 перешкод, які їй начебто чинила ОСОБА_1 . Доказів на підтвердження відключення належної відповідачеві частини будинку від опалення не надано та такі твердження не відповідають дійсності. Акт депутата селищної ради наданий позивачем не як доказ оплати комунальних послуг, а на підтвердження факту її постійного проживання у будинку. Постановою Верховного Суду від 19.07.2020 року не встановлювалися нові норми права, а лише підтвердилися ті, що передбачені цивільним, житловим законодавством та є незмінними протягом спірного періоду.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 28.08.2021 року відкрито провадження по справі, постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов (а.с.68-69).

26.10.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Галюка Р.М. про призначення справи до розгляду з викликом сторін та проведення судового засідання в режимі відео конференції (а.с.83).

Судом встановлено:

ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності 1/2 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,961 га, - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.10.2015 року після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5-10).

Інша 1/2 частина зазначеної нерухомості належить ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.10.2000 року після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5-10).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 20.10.2020 року по справі № 182/5436/19, яке набрало законної сили 30.11.2020 року, виділено ОСОБА_2 у будинку під номером АДРЕСА_2 на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3 :

Виділено ОСОБА_1 у будинку під номером АДРЕСА_2 на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_4 :

- з наступними приміщеннями в житловому будинку літ.А та прибудові літ.а: 1-1(3,2 кв.м.) коридор;1-5(4,2 кв.м.) прихожа;1-6(9,7 кв.м.) житлова кімната; 1-7(7,8 кв.м.) житлова кімната; 1-8 (2,8 кв.м.) санвузол;1-9 (5,8кв.м.) кухня(існуюча); - надвірні будівлі та споруди: 1/2 сарай літ Б; теплиця літ.Л, сарай літ.В; 1/2 вбиральня Ж;1/2 споруд 1-4 та замощення І.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію 79,00 грн.

Зобов`язано ОСОБА_2 провести наступні переобладнання:

-віконний отвір обладнати в дверний в прим. 1-3 з улаштуванням коридору для входу в квартиру АДРЕСА_3 ;

-пробити дверний проріз між прим.1-4 і прим.1-3, та прим.1-3 і прим.1-2;

-приміщення 1-2 обладнати під кухню;

-облаштувати вхід в сарай літ.Б.

Зобов`язано ОСОБА_1 провести наступні переобладнання:

-закласти дверні прорізи між прим.1-3 і прим. 1-5, прим. 1-4 і прим.1-5 та прим.1-6 і прим. 1-4, прим. 1-1 і прим.1-2;

-облаштувати арочний проріз для об`єднання приміщень 1-6 та прим 1-7

Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не перешкоджати одне одному в користуванні приміщеннями, де вони розташовані.

Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.5-8).

Ухвалою суду від 04.06.2021 року роз`яснено дане судове рішення, а саме, що житловий будинок під номером АДРЕСА_2 розподілено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на два будинки шляхом реконструкції з відповідними господарськими будівлями та спорудами, яким присвоюються поштові адреси. Ухвала набрала законної сили 22.06.2021 року (а.с.9-10).

У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги, регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та підтверджений 19.08.2020 року у постанові Верховного Суду № 703/2200/15-ц.

Згідно з актом від 15.10.2019 року, складеного депутатом Червоногригорівської селищної ради, відміткою у паспорті позивача, відомостями виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради від 09.08.2021 року, у будинку АДРЕСА_1 постійно проживає з листопада 2000 року та з 01.11.2006 року зареєстрована позивач ОСОБА_1 (а.с.51, 52 на зв., 64).

Доводи відповідача про наявність у неї перешкод з боку позивача у користуванні спільним будинком, що начебто відображено у рішенні № 182/5436/19 від 20.10.2021 року, спростовується текстом даного Рішення, яке набрало законної сили, де зазначено: «Позивачем ( ОСОБА_2 ) не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення відповідачем ( ОСОБА_1 ) щодо позивача перешкод в користуванні спірним домоволодінням, не доведено і обставин, що відповідач не пускає позивача до житлового будинку» (а.с.7 другий абзац знизу).

Договір № про надання послуг населенню з газопостачання укладений між ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та співвласником ОСОБА_1 01.12.2015 року (а.с.88-99). За змістом п. 1 Договору (а.с.89), споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги з газопостачання за встановленими цінами у строки і на умовах, що передбачені цим Договором.

Правило статті 360 Цивільного кодексу України застосовується незалежно від того, хто із співвласників виступив стороною за договірними зобов`язаннями щодо спільного майна, за умови що даний співвласник мав право укладати цей договір.

Участь кожного співвласника у витратах пов`язаних з управлінням, утриманням та збереженням спільного майна передбачає необхідність несення витрат, які є необхідними для підтримки спільного майна у належному стані.

Таким чином, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Отже, співвласник, який зробив необхідні витрати на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування.

Для пред`явлення відповідної вимоги, форма співвласності на нерухоме майно, у вигляді спільної сумісної чи часткової, не має значення.

Відповідач, її представник той факт, що вона не брала участі в утриманні належного їй майна, не заперечує, контр розрахунок на наданий позивачем розрахунок не надали.

Враховуючи, що ОСОБА_2 , будучи разом із ОСОБА_1 власником житлового будинку АДРЕСА_1 , не приймала участі в його утриманні, тобто не виконувала обов`язки, передбачені для неї як співвласника ст.ст. 322,360 ЦК України, та натомість, витрати на утримання майна несла одноособово ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на утримання спільного майна.

Разом із тим, представником відповідача заявлено про пропуск позивачем строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу" (див. mutatis mutandis рішення у справах "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" від 20 вересня 2011 року ("OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia", заява N 14902/04, § 570), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року ("Stubbings and Others v. the United Kingdom", заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)).

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Враховуючи, що позивач звернулася до суду лише 14.07.2021 року, стягнення заборгованості слід проводити за останні три роки, тобто з 14.07.2018 року.

Доказів відключення частини будинку відповідача від газопостачання у лютому 2021 року ОСОБА_2 не надано.

Згідно з проведеним позивачем розрахунком у позові, на підтвердження чого нею надані квитанції (а.с.15-50), ОСОБА_1 за період з листопада 2006 року по квітень 2021 року сплачено за газ 34081,74 грн. Витрати на оплату газу на приготування їжі становлять 1667,17 грн. та підлягають відрахуванню із загальної суми. Отже, виключно за опалення позивач витратила 32414,57 грн.

Разом із тим, з урахуванням строків позовної давності, за період з липня 2018 року по липень 2021 року, ОСОБА_1 сплатила за газ 21793,12 грн., з яких витрати на приготування нею їжі становлять 748,73 грн. Таким чином, сума, витрачена позивачем виключно на опалення спільного з ОСОБА_2 будинку в межах позовної давності становить 21044,39 грн. (21793,12 грн. - 748,73 грн.). Враховуючи, що будинок належить сторонам порівну, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина зазначеної суми, що становить 10522,20 грн. (21044,39 грн./2).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, N 303А, п. 2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з позовом позивачем було оплачено судовий збір у сумі 908 грн. (а.с.1). Враховуючи, що така сума є мінімальною ставкою судового збору та підлягала оплаті незалежно від тієї суми, в частині стягнення якої судом було відмовлено та судом констатовано порушення прав позивача відповідачем, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплаченого судового збору у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 256, 322, 360 ЦК України, ст.ст. 12,13,18,62,64,76,81,89,137,141,206,263-265,268 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на утримання будинку у сумі 10522 (десять тисяч п`ятсот двадцять дві) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 02.12.2021 року.

Дані про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ;

представник позивача адвокат Крихта Алла Анатоліївна на підставі Свідоцтва серії ДП № 3673 від 02.04.2018 року, ордеру ДП № 1006967 (а.с.100,101);

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 ;

представник відповідача адвокат Галюк Роман Михайлович на підставі Свідоцтва № 1785 від 21.01.2008 року, ордеру ДП № 1785/027 від 12.10.2021 року, договору про надання правової допомоги від 12.10.2021 року (а.с.78-80).

Суддя: А. Г. Багрова