КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/385/2021
У Х В А Л А

14 червня 2021 року місто Київ

справа № 370/1954/14-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від 27 травня 2021 року на рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Тандири О.В., у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про заборону та припинення користування земельними ділянками, скасування державного акту про право власності та заборону вчиняти дії та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Копилівської сільської ради Макарівського районну Київської області, третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення сільської ради, державних актів про право власності на земельну ділянку та скасування їх державної реєстрації, визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року первісний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено без задоволення.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Повний текст рішення виготовлено 10 вересня 2020 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 27 травня 2021 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2021 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від 27 травня 2021 року на рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме для зазначення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року за період з 01 грудня 2020 року по 26 травня 2021 року та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

14 червня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява, в якій останній просив поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову.

На обґрунтування заяви посилався на те, що до поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення, зокрема належать і ті причини, що пропуск ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення районного суду в його частині щодо відмови у задоволенні її зустрічного позову не став наслідком гаяння часу апелянтом. Замість того такими причинами стали невідповідний закону зміст оскаржуваного рішення районного суду, реалізація в інтересах ОСОБА_1 її інших процесуальних прав, які передують апеляційному його оскарженню та які неможливо було реалізувати в строк на апеляційне оскарження рішення. Судові ж рішення відносно реалізації таких прав, ухвалено із перевищенням районний судом відведених законом для цього строків на це в той час, коли наслідки такого вирішення впливали, як на межі апеляційного оскарження рішення, так і на доводи апеляційної скарги щодо його оскарження.

Вказував, що неможливість реалізації згаданих процесуальний прав ОСОБА_1 до спливу строку на апеляційне оскарження рішення стала наслідком того, що оскаржуване рішення не направлялось районним судом на адреси ОСОБА_7 чи її представника взагалі, а наявність у справі супровідного листа, свідчить лише про складення цього листа, а не на направлення стороні копії рішення, тому реалізувати право на подачу до районного суду заяв про виправлення описки в рішенні та ухвалення додаткового рішення, сторона ОСОБА_1 у строк на апеляційне оскарження не мала можливості із причин бездіяльності працівників районного суду, які не направили поштою копію рішення у вказаній стороні.

Зазначав, що необхідність реалізації ОСОБА_1 інших процесуальних прав до подачі апеляційної скарги на рішення районного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову обумовлена тим, що рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року містить протиріччя, що фактично унеможливлює викладення ним доводів апеляційного оскарження без протиріч, тому наявні в рішенні недоліки ускладнюють його апеляційне оскарження ним, ОСОБА_1 та за законом можуть бути усунуті районним судом в порядку виправлення описок в рішенні, що не належить до компетенції апеляційного суду.

Посилався на те, що викладена невідповідність вступної, мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного рішення суду в частині вирішення позовних вимог за зустрічним позовом виключала можливість реалізації ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження зазначеної частини рішення, а саме апеляційне оскарження для захисту судом апеляційної інстанції прав апелянта, як це передбачено ч.1 ст.2, разом із ч.1 ст.352 ЦПК України, залишаючи лише право на апеляційне оскарження, задля апеляційного оскарження. Тобто ОСОБА_1 із таких причин мала лише ілюзорне право на апеляційне оскарження рішення в частині відмови районного суду в задоволенні вимог зустрічного позову.

Вказував, що апеляційна скарга на рішення в частин відмови в задоволенні первісного позову, подана у зазначений строк (30 листопада 2020 року який був поновлений ухвалою Київського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року, а апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року в даній справі залишена без руху.

Зазначав, що під час перебігу строку на усунення недоліків апеляційної скарги, до районного суду були направлені поштою в інтересах ОСОБА_1 заяви про виправлення описки в рішенні та ухвалення додаткового рішення щодо зустрічного позову ОСОБА_7 , а надалі до суду апеляційної інстанції подане клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про продовження судом строку на усунення недоліків апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, яким також ставилось питання про вирішення у процесуальний спосіб заяви від 23 грудня 2020 року про повернення справи № 370/1954/14-ц до Макарівського районного суду Київської області для вирішення ним питань про ухвалення додаткового рішення та виправлення описки в рішенні.

Посилався на те, що у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року відмовлено з мотивів того що клопотання про продовження строку на усунення недоліків на рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову задоволенню не підлягає, оскільки у разі ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення у даній справі та постановлення ухвали про виправлення описки у рішенні суду вказані судові рішення будуть самостійними об`єктами оскарження. Оскільки в зазначеній частині ухвали Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року мова йде і про рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року, то і висновок про самостійність об`єктів оскарження стосується і цього рішення.

Вказував, що ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 26 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні та ухваленні додаткового рішення. Вказана ухвала була оскаржена ним в апеляційному порядку.

Зазначав, що районним судом в задоволенні всіх вимог зустрічного позову ОСОБА_1 було відмовлено з мотивів незаявлення позовної вимоги, яку було нею заявлено. Оскаржувати в апеляційному порядку таке рішення без вирішення районним судом питань виправлення описки в рішенні та ухвалення додаткового рішення не мало перспектив захисту прав апелянта, тому спричинило юридичну невизначеність, яка існувала з часу ухвалення оскаржуваного рішення районного суду, обумовлена тим, що законом не передбачено апеляційне оскарження рішення в неіснуючій її частині. Тобто в тій її частині, яка з огляду на позовні вимоги, здогадно повинна була б бути в рішенні, однак її там немає.

Посилався на те, що протиріччя рішення районного суду в частині вирішення вимог за зустрічним позовом, виключили можливість визначитись із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 на цю частину рішення, без розгляду районним судом питань виправлення описки в рішенні та ухвалення додаткового рішення при тому, що переваг однієї частини рішення суду над іншою частиною законом не встановлено.

Вказував, що суддя районного суду виклав оскаржуване рішення з явними протиріччями щодо складу вирішених судом вимог зустрічного позову явно свідомо, на що беззаперечно вказує ухвала цього суду про відмову у виправленні описки в рішенні та ухвалення додаткового рішення. Викладення рішення суду із такими протиріччями може відбутись лише для вчинення перешкод в апеляційному оскарженні рішення учасникам справи, оскільки, якщо рішення оскаржити в існуючій його редакції, без вирішення районним судом питань виправлення описки в рішенні та ухвалення додаткового рішення, то апеляційний суд не наділений правами вирішувати питання того, що є опискою у рішенні районного суду, а що такою не є, і з таких протиріч рішення суду, що переглядається не зрозуміє доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення в частині зустрічного позову та відмовить у її задоволенні в такій частині, ще й не маючи права скасувати невідомо, існуючу, чи ні частину рішення.

Зазначав, що наявності саме таких намірів судді районного суду ніяк не вступає в протиріччя з можливістю виправлення судом першої інстанції описки в рішенні та ухвалення додаткового рішення, оскільки як вже стало зрозуміло, у випадку подачі стороною справи заяв про це, можна послатись на те, що за результатами розгляду судом заяви про виправлення описки в рішенні, а саме, приведення мотивувальної частини рішення у відповідність із зустрічною позовною заявою, вступною та резолютивною частиною рішення змінює суть рішення, не навівши при цьому, яким же це чином.

Посилався на те, що про остаточну неможливість усунення недоліків рішення, шляхом виправлення описки в ньому та ухвалення додаткового рішення і відповідні мотиви апеляційного суду, ОСОБА_1 стало відомими з постанови Київського апеляційного суду від 01 червня 2021 року, повний текст якої складено 07 червня 2021 року та якою ухвала Макаріського районного суду Київської області від 26 лютого 2021 року залишена без змін.

За таких обставин, у поновлений апеляційним судом строк на апеляційне оскарження рішення, сторона ОСОБА_1 реалізувала свої процесуальні права на усунення недоліків рішення в частині зустрічного позову, тому все викладене разом, належить до поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення районного суду в частині зустрічного позову, а в інших частинах рішення оскаржене мною своєчасно і апеляційний розгляд продовжується.

Колегія суддів вважає, що зазначені представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 причини пропуску строку є неповажними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з протоколу судового засідання від 31 серпня 2020 року, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 був присутній в судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частини оскаржуваного рішення (т.3, а.с.45-46).

Повний текст рішення виготовлено 10 вересня 2020 року.

Згідно супровідного листа від 29 вересня 2020 року Макарівським районним судом Київської області відповідачу ОСОБА_1 було направлено копію повного тексту рішення суду від 31 серпня 2020 року (т.3, а.с. 56).

Доказів отримання відповідачем ОСОБА_1 вказаного рішення матеріали справи не містять.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами заяви про те, що оскаржуване рішення не направлялось районним судом на адреси ОСОБА_7 чи її представника.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами справи та повним текстом оскаржуваного рішення 29 жовтня 2020 року, що підтверджується його заявою (т.3 а.с.95).

А тому останнім днем для подання апеляційної скарги на вказане рішення суду є 30 листопада 2020 року.

30 листопада 2020 року представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 була подана апеляційна скарга на рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року, строк на подачу якої судом апеляційної інстанції було поновлено та призначено апеляційну скаргу до розгляду.

27 травня 2021 року представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 була подана ще одна апеляційна скарга на рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року.

На обґрунтування поважності пропуску строку на подання апеляційної скарги від 27 травня 2021 року у період з 01 грудня 2020 року по 26 травня 2021 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказував на те, що строк на апеляційне оскарження рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 рокубув пропущений у зв`язку з тим, що протиріччя рішення районного суду в частині вирішення вимог за зустрічним позовом, виключили можливість визначитись із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 на цю частину рішення, без розгляду районним судом питань виправлення описки в рішенні та ухвалення додаткового рішення при тому, що переваг однієї частини рішення суду над іншою частиною законом не встановлено.

Зазначав, що про остаточну неможливість усунення недоліків рішення, шляхом виправлення описки в ньому та ухвалення додаткового рішення і відповідні мотиви апеляційного суду, ОСОБА_1 стало відомими з постанови Київського апеляційного суду від 01 червня 2021 року, повний текст якої складено 07 червня 2021 року та якою ухвала Макаріського районного суду Київської області від 26 лютого 2021 року залишена без змін.

Разом з тим, наведені представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, виходячи з наступного.

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Посилання апелянта на те, що протиріччя рішення районного суду в частині вирішення вимог за зустрічним позовом, виключили можливість визначитись із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 на цю частину рішення, без розгляду районним судом питань виправлення описки в рішенні та ухвалення додаткового рішення при тому, що переваг однієї частини рішення суду над іншою частиною законом не встановлено колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч.3, 5 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до ч.1 ст.269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Пунктом 19 ч.1 ст.353 ЦПК України визначено, що ухвала суду першої інстанції про внесення або про відмову у внесенні виправлень у рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Отже, рішення суду, додаткове рішення суду, ухвала відмову в прийнятті додаткового рішення та про виправлення описки у рішенні суду є самостійними об`єктами оскарження.

При цьому, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скористався своїм правом на оскарження ухвали Макарівського районного суду Київської області від 26 лютого 2021 року, подавши апеляційну скаргу на вказану ухвалу.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 червня 2021 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 26 лютого 2021 року залишено без змін.

При цьому, слід зазначити, що ознайомившись з оскаржуваним рішенням суду від 31 серпня 2020 року апелянт ознайомився і з мотивами його ухвалення, а відтак останній мав можливість викласти свої доводи щодо оскарження рішення суду в апеляційній скарзі, яка була ним подана 30 листопада 2020 року.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Будь-яких інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не вказав та доказів на підтвердження цього не надав.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова невизначеність.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що наведені представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими, неповажними, оскільки заявником не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

ЄСПЛ зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення у справі «Воловік проти України» заява №15123/03, § § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» заяви, №17160/06 та №35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Таким чином, доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги на рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року апелянт не надав.

Згідно з ч.4 ст.357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 вже скористалася своїм правом на апеляційне оскарження рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року, подавши 30 листопада 2020 року апеляційну скаргу на вказане рішення, яке переглядається наразі в апеляційному порядку.

Пунктом 4 ч.1 ст.358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

А тому, виходячи з принципів, розумності, справедливості, рівності учасників судового розгляду, а також враховуючи принцип правової визначеності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від 27 травня 2021 року на рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року подана з пропуском встановленого законом строку та наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку з урахуванням викладеного не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від 27 травня 2021 року на рішення Макарівського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Тандири О.В., у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про заборону та припинення користування земельними ділянками, скасування державного акту про право власності та заборону вчиняти дії та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Копилівської сільської ради Макарівського районну Київської області, третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення сільської ради, державних актів про право власності на земельну ділянку та скасування їх державної реєстрації, визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: