ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6508/21 Справа № 203/3834/19 Головуючий у першій інстанції: Католікян М. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Слуцькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Дніпровської міської ради на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, Центральної районної у місті Дніпрі ради, правонаступником якої є Центральна адміністрація Дніпровської міської ради, про встановлення факту спільного проживання та ведення спільного господарства, визнання укладеним договору найму житлового приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 15.07.1960 ОСОБА_3 (батько ОСОБА_2 ) було видано ордер на вселення разом з членами сім`ї до квартири АДРЕСА_1 . У подальшому, після смерті ОСОБА_3 , договір найму було укладено з ОСОБА_2 . Члени сім`ї останнього з часом виселилися з квартири, у якій залишився зареєстрованим лише ОСОБА_2 06.10.2014 зі згоди ОСОБА_2 у квартирі було зареєстровано позивача, який від січня 2014 року мешкав у квартирі разом з наймачем. У грудні 2014 року ОСОБА_2 знявся з реєстраційного обліку і переїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Позивач дотепер мешкає у квартирі, утримує її. Від жовтня 2018 року позивач неодноразово звертався до Центральної районної у м. Дніпрі ради із заявами про укладення з ним договору найму спірної квартири, проте ці заяви було залишено без задоволення. Таку ж позицію зайняло і КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ведення ними спільного господарства з січня 2014 року; визнати укладеним між ОСОБА_1 та КП «Жилсервіс-2» договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 (а.с. 2-3, 34-35).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року позов задоволено частково. Установлено факт спільного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від січня 2014 року по 11 грудня 2014 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію судових витрат у сумі 8768,40 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, письмовою розпискою представника Дніпровської міської ради від 31.08.2021 року, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки Центральній адміністрації Дніпровської міської ради, телефонограмою позивачу ОСОБА_1 . У зв`язку з відсутністю відповідача ОСОБА_2 за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, що також відповідає відомостям адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 17.11.2019 року, сповіщення вказаного відповідача здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади; доказів реєстрації його іншого місця проживання, зокрема, на території Російської Федерації, суду не надано. Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надійшло клопотання від 16.11.2021 року про розгляд справи без її участі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними в справі доказами, що квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_3 та членам його сім`ї на підставі ордеру від 15.07.1960 №723, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської Ради депутатів трудящих (а.с. 4).

21 листопада 1980 року після смерті члена сім`ї ОСОБА_5 , договір найму спірної квартири було укладено з її сином - ОСОБА_2 на сім`ю з шести осіб, на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської районної Ради народних депутатів від 21.11.1980 №1304 (а.с. 5).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2014 у справі №804/11816/14 адміністративнийпозов ОСОБА_1 до Кіровського районного відділу у місті Дніпропетровську Головного Управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України задоволено. Зобов`язано Кіровський районний відділ у місті Дніпропетровську Головного Управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України зареєструвати ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 73,08 грн. Постанова набрала законної сили 26.09.2014 року.

06 жовтня 2014 року позивач з дозволу ОСОБА_2 був зареєстрований у спірній квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №5679, виданої 13.08.2018 року Відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с. 6).

Згідно змісту вказаної вище довідки №5679 від 13.08.2018 року, інших зареєстрованих осіб у спірній квартирі не значиться.

Згідно листа виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради від 22.08.2018 року №Н-13 повідомлено, зокрема, що у наданому позивачем пакеті документів відсутнє підтвердження родинної спорідненості або наявності родинних стосунків з наймачем, факту спільного проживання, ведення спільного господарства тощо (а.с. 17).

ОСОБА_1 01 жовтня 2018 року звернувся до КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради за вхідним номером 1088 із заявою про укладення з ним договору найму спірної квартири (а.с. 14).

КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради листом від 12.10.2018 року №1088 повідомило позивачу, що договір найму житлового приміщення (квартири) укладається на підставі ордеру на квартиру або рішення виконкому районної у місті Дніпрі ради «Про переоформлення особового рахунку на квартиру»; після надання рішення Центральної районної у місті Дніпрі ради «Про переоформлення особового рахунку на квартиру АДРЕСА_3 з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 » із заявником буде укладений договір найму житлового приміщення на вищевказану квартиру (а.с. 19).

01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Центральної районної у місті Дніпрі ради із заявою про укладення з ним договору найму спірної квартири (а.с. 15).

Згідно листа виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради від 02.10.2018 року №Н-13, укладення договорів найму житлового приміщення перебуває поза межами повноважень Центральної районної у місті Дніпрі ради; договір найму укладається з баласоутримувачем будинку; будинок АДРЕСА_4 перебуває на балансі КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради (а.с. 18).

КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради своїм листом від 05.11.2018 року №1179 повідомило позивачу, що договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер; відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 18.02.2004 р. №18/15 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» (зі змінами згідно рішення Дніпровської міської ради від 21.12.2016 р. №44/47) виконавчі органи районних рад, відповідно до своїх повноважень розподіляють та надають відповідно до законодавства житло, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, надають дозвіл наймодавцю - житлово-експлуатаційній організації, на балансі якої перебуває житловий фонд комунальної власності територіальної громади міста, що знаходиться на території району, на зміну договору найму житлового приміщення; вирішення питання про зміну договору найму житлового приміщення належить до виключної компетенції виконавчого органу Центральної районної у місті Дніпрі ради (а.с. 20).

Відповідно до листа виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради від 22.11.2018 року №16/537, позивачу повідомлено, зокрема, що для надання дозволу на зміну договору найму жилого приміщення шляхом прийняття рішення на засіданні виконавчого комітету районної у місті ради, комунальному підприємству «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, на балансі якого перебуває вищевказана квартира, необхідно звернутись до Центральної районної у місті Дніпрі ради з обґрунтованим клопотанням про прийняття такого рішення та відповідно надати проект рішення та повний пакет документів, згідно чинного законодавства (а.с. 21).

Згідно змісту позовної заяви, встановлення факту проживання позивача з відповідачем з січня 2014 року та ведення ними спільного господарства є необхідним позивачу для визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_3 ,замість попереднього наймача ОСОБА_2 .

Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до частин першої та другої статті 61 ЖК УРСР, з відповідними змінами та доповненнями, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Статтею 64 ЖК УРСР встановлено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР).

У осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР).

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

За положеннями частин 1, 2 статті 106 ЖК УРСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року (із змінами і доповненнями) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази спільного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з січня 2014 року по 11 грудня 2014 року у квартирі АДРЕСА_3 .

Надані суду копії квитанції від 11.03.2019 року про оплату позивачем комунальних послуг за грудень 2018 року, січень-лютий 2019 року (а.с. 7, 8), не підтверджують факту спільного проживання вказаних вище осіб у спірний період у квартирі АДРЕСА_3 .

Долучені до матеріалів справи копії квитанції про оплату комунальних послуг в у листопаді 2016 року, лютому-березні, серпні, жовтні, листопаді та грудні 2017 року, серпні та жовтні 2018 року - не охоплюють спірний період спільного проживання січня-грудня 2014 року; більше того, у вказаних квитанціях платником значиться відповідач ОСОБА_2 (а.с. 79-83).

Представлені позивачем копії договору про надання телекомунікаційних послуг доступу до мережі інтернет від 03.06.2010 року (а.с. 88-90), договору на технічне обслуговування системи КС 2006 (аудіодомофону) від 17.12.2016 року (а.с. 92) та договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 13.08.2018 року (а.с. 9), укладені позивачем ОСОБА_1 щодо квартири АДРЕСА_3 , також не є належними та допустимими доказами ведення спільного господарства ОСОБА_6 і ОСОБА_2 у спірний період.

Позивачем не надано суду будь-яких належних доказів наявності у нього з ОСОБА_2 спільних витрат, зокрема, на продукти харчування, ліки, тощо; ведення спільного бюджету, спільного харчування; купівлі майна для спільного користування, зокрема, побутової техніки, меблів та інш.; участі у витратах на утримання житла, сплати комунальних послуг у спірний період, ремонт квартири; надання взаємної допомоги, тощо.

Крім того, як зазначає позивач, ОСОБА_2 11 грудня 2014 року знявся з реєстраційного обліку у спірній квартирі, у зв`язку з фактичним переїздом до Російської Федерації у грудні 2014 року. Місце проживання позивача у квартирі АДРЕСА_3 зареєстроване 06 жовтня 2014 року (а.с. 6).

У постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2014 у справі №804/11816/14 адміністративний позов ОСОБА_1 до Кіровського районного відділу у місті Дніпропетровську Головного Управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України задоволено. Зобов`язано Кіровський районний відділ у місті Дніпропетровську Головного Управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України зареєструвати ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 73,08 грн. Постанова набрала законної сили 26.09.2014 року.

Таким чином, позивачем не дотримано умов тривалості часу спільного проживання з наймачем, передбачених частиною 2 статті 64 ЖК УРСР, з жовтня по грудень 2014 року.

Необхідно також зауважити, що у зазначеній вище постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2014 у справі №804/11816/14 не встановлено дати подання ОСОБА_1 заяви щодо реєстрації його місця проживання у квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 56-60).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги недоведеність позивачем факту його проживання у квартирі АДРЕСА_3 з січня 2014 року та факту ведення ним спільного господарства з ОСОБА_2 у період з 06 жовтня 2014 року, тобто з дня реєстрації місця проживання позивача у вказаній квартирі, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ведення ними спільного господарства з січня 2014 року по 11 грудня 2014 року.

Колегія звертає увагу, що у даній цивільній справі для визнання позивача наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення, як члена сім`ї наймача, є необхідним встановлення факту спільного постійного проживання та спільного ведення господарства. Даний факт позивачем не доведений,позовна вимога про встановлення факту задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що вимога позовної заяви про визнання укладеним між ОСОБА_1 та КП «Жилсервіс-2» договору найму квартири АДРЕСА_3 є похідною від встановлення факту, що має юридичне значення, то вона також задоволенню не підлягає.

Показання свідка ОСОБА_7 , який пояснив суду, що він є батьком позивача, а відповідач ОСОБА_2 є двоюрідним братом його матері, не можуть бути прийняті до уваги, адже вказаний свідок є зацікавленою особою в результатах розгляду справи (а.с. 125, 126). Факт спорідненості сторін належними письмовими доказами не підтверджено.

Наявний у матеріалах справи письмовий відзив ОСОБА_2 , в якому він не заперечує проти задоволення позову, вважаючи також позивача правонаступником за договором найму житлового приміщення, також не свідчить про доведеність факту спільного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з січня 2014 року.

Як зазначає позивач, ОСОБА_2 є його далеким родичем, а тому у даній справі вбачається спільний інтерес вказаних осіб у задоволенні позовних вимог. Таким чином, саме лише визнання відповідачем ОСОБА_2 позовних вимог, не може бути покладене в основу судового рішення, яке не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 5 Житлового кодексу УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Статтею 18 Житлового кодексу УРСР передбачено, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Згідно з частиною 1 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.11.2021 року №284929937, право власності на квартиру АДРЕСА_3 не зареєстроване. Тобто вказана квартира приватизована не була.

Отже, Дніпровська міська рада є органом місцевого самоврядування, у віданні якого перебуває житловий фонд, зокрема і квартира АДРЕСА_3 .

Згідно з частиною третьою статті 41 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обсяг і межі повноважень районних у містах рад та їх виконавчих органів визначаються відповідними міськими радами за узгодженням з районними у містах радами з урахуванням загальноміських інтересів та колективних потреб територіальних громад районів у містах.

Дніпровська міська рада у своєму рішенні від 18.02.2004 р. №18/15 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» (зі змінами згідно рішення Дніпровської міської ради від 21.12.2016 р. №44/47), яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин, делегувала повноваження у питаннях, пов`язаних з договорами найму житлових приміщень, зокрема, надання дозволів наймодавцю - житлово-експлуатаційній організації, на балансі якої перебуває житловий фонд комунальної власності територіальної громади міста, що знаходиться на території району, на зміну договору найму жилого приміщення у випадках і порядку, визначених чинним законодавством, - виконавчим органам районних рад, в даному випадку Центральній районній у місті Дніпрі раді, правонаступником якої є Центральна адміністрація Дніпровської міської ради (а.с. 50-51).

Рішенням VII скликання Дніпровської міської ради від 22.01.2020 року №115/53 було визнано таким, що втратило чинність рішення міської ради від 21.12.2016 року №44/47 №Про внесення доповнень до рішення міської ради від 18.02.2004 р. №18/15 Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів (а.с. 72).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти висновку, що на час виникнення спірних правовідносин, рішення (дозвіл) про укладення договору найму та переоформлення особового рахунку у спірний період приймала Центральна районна у місті Дніпрі рада і лише після цього КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради повинно здійснити відповідні дії щодо переоформлення особового рахунку.

При цьому, власником квартири АДРЕСА_3 є територіальна громада міста, в особі Дніпровської міської ради, яку не було залучено до участі у справі.

Під час апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі в справі іншу особу, як співвідповідача.

За таких обставин, колегія дійшла висновку про порушення прав Дніпровської міської ради, незаконність рішення місцевого суду, яке ухвалене на припущеннях, у зв`язку з чим, наявність підстав для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що в задоволенні позову відмовлено, з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого апелянтом судового збору при поданні апеляційної скарги в розмірі 2305,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 14.06.2021 року №1257 (а.с. 176).

Судові витрати ОСОБА_1 на сплату судового збору та оплату послуг з професійної правничої допомоги покладаються на позивача.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства Жилсервіс-2 Дніпровської міської ради, Центральної районної у місті Дніпрі ради, правонаступником якої є Центральна адміністрація Дніпровської міської ради, про встановлення факту спільного проживання та ведення спільного господарства, визнання укладеним договору найму житлового приміщення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дніпровської міської ради () судові витрати в розмірі 2305 (дві тисячі триста п`ять) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова