Справа № 466/9371/19 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/337/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Симець В.І.,

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до мережі ветеринарних клінік «Євровет» в особі фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , за участю третіх осіб ОСОБА_3 , Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок неналежного надання ветеринарних послуг, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача 6474,90 грн. за завдану матеріальну шкоду та 50000 грн. за завдану моральну шкоду, отриманих внаслідок неналежного надання ветеринарних послуг.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 16.09.2018 року вона, з метою отримання невідкладної ветеринарної допомоги для кішки Снові, яка була покусана сусідським собакою, звернулася до ветеринарного госпіталю «Євровет».

ОСОБА_4 була оглянута в госпіталі «Євровет», після чого залишена на стаціонарному лікуванні в даній клініці. Того ж дня нею було оплачено послуги клініки в розмірі 3925 грн., які включали в себе низку проведених аналізів, медикаментозне лікування та хірургічне втручання. В подальшому за послуги клініки нею було ще сплачено 1422,60 грн., 760,40 грн., 76 грн., 127,50 грн.

18 вересня 2018 року вона забрала кішку з стаціонару та продовжила виконувати призначення ветлікаря на дому, привозила кішку на огляди та оплачувала послуги клініки.

Коли 21.09.2018 року вона разом із своєю матір`ю ОСОБА_3 в черговий раз привезла кішку для зняття дренажів та пов`язки після операційного втручання, то разом з хірургом виявили, що під пов`язкою в черевній стінці утворилася дірка, було чути різкий запах гною. Хірург повідомив, що причиною даного утворення є можливо неправильно підібраний антибіотик та запропонував продовжити лікування кішки в стаціонарі, змінивши антибіотик.

Вони забрали кішку та звернулися до іншої ветеринарної клініки «Рекс», де їх повідомили, що такі рвані рани, які були у кішки, не зашиваються, відтак було неправильно проведено лікування.

Після проведеного повторного хірургічного втручання в клініці «Рекс» та правильно визначеного догляду за кішкою, остання одужала.

Позивач звернулася в клініку «Євровет» з вимогою про повернення сплачених коштів у зв`язку з неналежним наданням ветеринарних послуг, однак їй було відмовлено. Відтак вона звертається до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача кошти, сплачені за надання послуг.

Крім того зазначає, що внаслідок надання відповідачем неналежної ветеринарної допомоги її кішці вона, позивач, зазнала непоправиму моральну шкоду, яка полягає в моральних переживаннях у зв`язку з тривалим лікуванням кішки. Такі моральні страждання вона оцінює в 50000 грн., які просить стягнути з відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до мережі ветеринарних клінік «Євровет» в особі фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , за участю третіх осіб ОСОБА_3 , Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок неналежного надання ветеринарних послуг - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Покликається на те, що обставини щодо пропуску прийому в лікаря для перев`язки кішки невірно та неповно викладені судом, та не підтверджені жодними доказами. Так стверджує, що попри переховування кішки та пропущений попередній запис в певній годині в клініці «Євровет» кішка 19.08.2018 року отримала необхідний антибіотик та їй здійснено перев`язку.

Звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції вважаючи за недоцільне зупинити розгляд справи для проведення експертизи, скерував на експертизу копії неналежної якості медичних документів без повноцінної виписки із історії хвороби кішки та дані обставини призвели до унеможливлення наданням експертної комісії відповіді на друге запитання. Встановлені експертною комісією обставини та надані ними відповіді на запитання підтверджують той факт, що призначене відповідачем лікування та надані ним ветеринарні послуги були неналежної якості, а відтак останні призведи до подальших негативних наслідків.

Вважає, що надала суду належні та допустимі докази, що підтверджують неналежне ветеринарне лікування відповідачем її кішки.

З наведених підстав просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити.

19 травня 2021 року представник відповідача подав до суду відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, наявність яких, при їх дослідженні, як окремо, так і у сукупності, підтверджують обставини щодо лікування кота, наявного причинно-наслідкового зв`язку між діянням та заподіянням збитків, а також вини відповідача в їх спричиненні.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за реєстр. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 16 вересня 2018 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір №20196 про надання ветеринарних послуг. Того ж дня домашню кішку Снові було розміщено в стаціонар для лікування та діагностики з кусано-рваною раною. Позивачем дано письмову згоду на оперативне втручання та обробку рани.

З пояснень сторін вбачається, що позивач 18.09.2018 року забрала кішку додому, отримавши рекомендації по подальшому спостереженню та лікуванню.

19 вересня 2018 року кішка Снові була записана на перев`язку, але позивач із кішкою не з`явилася, а зателефонувала та повідомила, що не може прийти на прийом, оскільки ОСОБА_5 втекла.

21 вересня 2018 року, коли кішку в черговий раз привезли на перев`язку та зняття дренажів, ветлікар виявив гноїння рани.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.02.2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд із клопотанням про призначення експертизи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18.02.2020 року клопотання задоволено частково.

Призначено по справі за позовом ОСОБА_1 до мережі ветеринарних клінік «Євровет» в особі фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , за участю третіх осіб ОСОБА_3 , Головного управління Держспоживслужби у Львівській області про захист прав споживача, відшкодування шкоди судову ветеринарну експертизу, проведення якої доручено фахівцям Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З.Гжицького.

На вирішення експертизи поставлено наступні питання:

1). Чи необхідно було після хірургічного втручання госпіталем « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ФОП ОСОБА_2 зашивати рвану рану кішки Снові?

2). Чи правильно було призначено та проведено лікування кішки Снові госпіталем «Євровет» в особі ФОП ОСОБА_2 відповідно до актів про надані послуги та призначення 16.09.2018 р. до 21.09.2018 року включно?

3). Чи могло зашиття рваної рани кішки Снові під час хірургічного втручання госпіталем « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ФОП ОСОБА_2 вплинути на утворення в черевній стінці дірки з гноєм?

4). Чи могло бути неправильно призначене лікування кішки Снові госпіталем «Євровет» в особі ФОП ОСОБА_2 вплинути на утворення в черевній стінці дірки з гноєм?

В частині клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено.

У висновку експертної комісії ЛНУВБМ імені С.З.Гжицького від 13 березня 2020 року, зазначено, що зашивання випадкової рваної рани з ознаками інфікування у даній анатомічній ділянці, навіть після ретельної хірургічної обробки останньої, є недоцільним. Надати вичерпну відповідь щодо правильності призначення та проведення лікування кішки є неможливим. Загоєння рваної рани у кішки Снові, зважаючи на анатомічну топографію пошкодження і, відповідно до цього, можливість хірурга у даній ділянці проводити лише часткове висікання рани при хірургічній обробці, повинно відбуватись в режимі дренування та загоєння рани за вторинним натягом.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11, 1166, 1167 ЦК України дає підстави вважати, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за умов наявності шкоди, протиправної поведінки особи, яка завдала шкоду, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та завданою шкодою, вина особи, яка завдала шкоду.

З огляду на зазначені вище положення законодавства, саме на позивача покладено обов`язок доказування.

Судом встановлено, що офіційно затверджених протоколів клінічного лікування тварин в Україні не існує, тому вибір препаратів, методів лікування тварини залишається за лікарем ветеринарної медицини.

Однак, позивачем не доведено, по-перше, протиправної поведінки відповідача, та, по-друге, причино-наслідкового зв`язку між зверненням до лікарні відповідача та діркою у черевній порожнині кота «Санові».

Суд, аналізуючи зібрані по справі докази, вважає, що сам по собі факт утворення загноєння рани після операційного втручання не може свідчити про винну поведінку лікаря відповідача, за відсутності переконливих доказів на підтвердження цьому.

При цьому, висновком судово-ветеринарної експертної комісії не встановлено порушення лікування кота позивача лікарем ветеринарної клініки «Євровет», тобто не встановлено винну поведінку лікаря.

В той же час, доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Як відзначалося, обставини справи встановлюються за допомогою доказів.

В свою чергу, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статей 263, 264 ЦПК України, суд, вирішуючи справу суд повинен ухвалювати рішення, яке базується на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зокрема, суд під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Аргументи ОСОБА_3 щодо неправильно проведеного лікування лікарем ветеринарної клініки «Євровет» є не виправданими, оскільки судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням відповідача та заподіянням збитків позивачу.

Закон України «Про захист прав споживачів», на який посилається позивач та, який, на її думку, було порушено відповідачем, регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Разом з тим, позивачем не доведено, що послуги, які надавалися відповідачем були неякісні.

Судом першої інстанції, на підставі показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яких допитували в суді за клопотанням позивача, відповіді ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області №27-1-15/1466 від 04.03.2019 року, пояснень відповідача, інших матеріалів справи було вірно зазначено у рішенні суду, що загноєння рани у кішки є наслідком недотримання рекомендацій ветеринарних лікарів, незабезпечення нерухомого стану кішки, не введення антибіотика у встановлений час, не проведення обробки рани та забруднення рани.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що позивачем не надано суду доказів, наявність яких, при їх дослідженні, як окремо, так і у сукупності, підтверджують обставини щодо причин загноєння рани в кота після операційного втручання, наявного причинно-наслідкового зв`язку між діянням та заподіянням збитків, а також вини відповідача в їх спричиненні.

Крім того, суд першої інстанції вірно відмовив у стягненні моральної шкоди, оскільки, в даному випадку, вимоги щодо стягнення моральної шкоди є похідними від основних вимог про відшкодування шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав,що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт1статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv.UKRAINE,№ 4909/04,§ 58,ЄСПЛ,від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок), враховуючи наступне.

У ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом про захист прав споживачів, а відтак звільняється від сплати судового збору.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду відповідно до положень статті 376 ЦПК України слід скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.06.2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.