Справа № 127/6195/21
Провадження № 2/127/1099/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2021 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину. Позов мотивовано тим, що 23 листопада 2014 року ОСОБА_1 , уклавши із ОСОБА_2 договір купівлі-продажу згідно з довідкою-рахунком від 15 листопада 2014 року № ВІА 883991, набула право власності на транспортний засіб «Mitsubishi Lancer». На виконання зазначеного договору Позивач сплатила Відповідачу 149 000,00 грн. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №127/18758/18 від 25.11.2020 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ПАТ «Кредобанк» про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та відшкодування збитків було частково задоволено позовні вимоги та визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу «Mitsubishi», модель «Lancer 1.6», рік випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом оформлення довідки-рахунку від 15 листопада 2014 року № 883991. У своїй постанові Верховний Суд зазначив, що «правові наслідки визнання договору купівлі-продажу недійсним передбачені статтею 216 ЦК України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до частини другої вказаної статті та зважаючи на характер спірних правовідносин, наслідком визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля може бути покладення на кожну із сторін обов`язку повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Зокрема, позивач має повернути відповідачу автомобіль, а відповідач - повернути позивачу грошові кошти, отримані за договором. Щодо повернення автомобіля, то його правовий стан визначений за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року, і яким звернуто стягнення на предмет застави спірний транспортний засіб». Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків в порядку ст. 661 ЦК України, Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що «... у справі відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів на підставі статті 661 ЦК України». Проте, у своїй постанові від 25.11.2020 року по справі №127/18758/18 Верховний Суд виклав свої висновки «Щодо можливості застосування у цій справі реституції у вигляді покладення на відповідача обов`язку повернути кошти, отримані за автомобіль, то необхідно зазначити таке. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень статті 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Позивач у справі не просила застосувати наслідки недійсності договору купівлі- продажу автомобіля, передбачені статтею 216 ЦК України у вигляді повернення їй грошової суми, яку вона сплатила за придбаний автомобіль, не посилалася на докази та суму сплати коштів за придбаний автомобіль. Це унеможливлює стягнення з відповідача на користь позивача коштів, одержаних за договором, на підставі статті 216 ЦК України». Отже, в своїй постанові від 25.11.2020 року у справі № 127/18758/18 Верховний Суд вказав на наявність правових підстав у ОСОБА_1 повернути сплачені за транспортний засіб «Mitsubishi», модель «Lancer 1.6», рік випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 149 000,00 гривень в порядку ст. 216 ЦК України, тобто шляхом застосування реституції. Таким чином, враховуючи викладене, ОСОБА_1 має право на повернення сплачених грошових коштів в сумі 149 000,00 грн. за договором купівлі- продажу транспортного засобу «Mitsubishi», модель «Lancer 1.6», рік випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1 в порядку ст. 216 ЦК України, шляхом застосування реституції. В свою чергу, слід звернути увагу на те, що Верховний Суд висловив свою позицію щодо повернення транспортного засобу «Mitsubishi», модель «Lancer 1.6», рік випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1 , зазначивши що його правовий стан визначений за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 грудня 2017 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року у справі № 127/17466/17, і яким звернуто стягнення на предмет застави - спірний транспортний засіб». Просить застосувати наслідки недійсного правочину (договору купівлі-продажу транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», номер кузова НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шляхом оформлення довідки - рахунку №883991 від 15 листопада 2014 року виданої ФОП ОСОБА_4 ) та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені грошові кошти у розмірі 149 000,00 (сто сорок дев`ять тисяч) гривень.

Ухвалою суду від 19.03.2021року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно довідки-рахунку від 15 листопада 2014 року № ВІА 883991, ОСОБА_1 набула право власності на транспортний засіб «Mitsubishi Lancer», номер кузова НОМЕР_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.12.2017року позов публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - задоволено. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 1430.02.00.2293, укладеного 04.09.2013 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Ленінським ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області 15.12.2003 року) у розмірі 240700,62 грн. звернути стягнення на Предмет застави - транспортний засіб марки Mitsubishi, модель Lancer 1/6, дата випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1 , тип седан-В, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_6 , що проживає за адресою АДРЕСА_2 ) шляхом подальшого продажу вказаного транспортного засобу на умовах. визначених у п.5.3, 5.4. Договору застави транспортного засобу від 24.09.2013 року, в тому числі шляхом продажу з публічних торгів для задоволення вимог ПАТ «Кредобанк» за ціною, визначеною в процесі виконавчого провадження. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» судовий збір у розмірі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.) та витрати, пов`язані з поданням оголошення у пресі у розмірі 840,00 грн.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 30.05.2018року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.12.2017року залишено без змін.

Як встановлено в судовому засіданні та про що не заперечувалось і представниками сторін, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.12.2017року на даний час не виконано та на виконанні не перебуває.

25.11.2020року постановою Верховного суду рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, відшкодування збитків задовольнити частково. Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу «Mitsubishi», модель «Lancer 1.6», рік випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шляхом оформлення довідки-рахунку від 15 листопада 2014 року № 883991. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно із ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

За змістом п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» під реституцією слід розуміти повернення становища сторін недійсного правочину у початковий стан.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором одна сторона продавець зобов`язаний повернути покупцю сплачені ним кошти на виконання умов договору, а покупець, у свою чергу, зобов`язаний повернути продавцю передане за договором майно, а саме автомобіль, яким він користувався.

Як встановлено в судовому засіданні про що не заперечувалось сторонами автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Lancer 1.6», рік випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1 знаходиться у позивача та остання ним користується і на даний час.

Крім того, позивачем та її представником не надано суду належного доказу в підтвердження придбання автомобіля саме за 149 000,00грн.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими та недоведеними, а тому позов не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 12, 19, 23, 49, 76-89, 141, 258-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.06.2021року.

ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_6 .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_7 .

Суддя: