Ухвала

Іменем України

03 червня 2021 року

м. Київ

справа № 531/1673/20

провадження № 61-8184ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз збут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2021 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз збут» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз збут» заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 8 015,39 грн основного боргу.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз збут» інфляційні витрати у розмірі 60,82 грн, 3% річних у розмірі 206,29 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2021 року, ОСОБА_1 звернулась до Полтавського апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2021 року залишено без руху, надано строк для сплати судового збору.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2021 року, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали Полтавського апеляційного суду від 11 березня 2021 року, визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала, відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вона є споживачем послуг і має статус відповідача. Отже, оскільки недоліки апеляційної скарги не усунуто, судовий збір не сплачено, апеляційна скарга підлягає поверненню.

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила визнати нечинним оскаржуване судове рішення.

Згідно із положеннями частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

У відповідності до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Полтавським апеляційним судом встановлено, що не погоджуючись із рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2021 року, ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою. Заявниця вказала, що відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» вона має статус споживача, тому звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях за подання заяв (скарг).

Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, роз`яснивши, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз збут» не стосується захисту прав ОСОБА_1 як споживача послуг, тому на дані правовідносини положення статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується та визнав обов`язок здійснити сплату судового збору у розмірі 3 153,00 грн.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11 березня 2021 року подану апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано заявниці строк для сплати судового збору, роз`яснено, що у разі невиконання вимог ухвали апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернена особі, яка її подала.

На виконання вимог ухвали Полтавського апеляційного суду від 11 березня 2021 року, ОСОБА_1 надіслала на адресу апеляційного суду заяву, в якій вказала, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі положення статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки в неї існує заборгованість за спожитий газ, а вона є споживачем послуг.

Полтавський апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги ухвали Полтавського апеляційного суду від 11 березня 2021 року не виконано, докази сплати судового збору до суду не надходили, недоліки апеляційної скарги в частині сплати судового збору не усунуто, тому відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1 .

За змістом частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № № 14-57цс18) зазначила, що споживач звільняється від сплати судового збору як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний аналіз зазначеного Закону та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому у статті 5 цього Закону, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

При прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Аналіз наведених норми закону дає підстави для висновку, що від сплати судового збору за подання позовів, апеляційної (касаційної) скарги у спорах, споживачі звільнені лише у разі, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивачів, а не відповідачів. Тобто відповідачі при подачі касаційної скарги у справах про стягнення заборгованості мають сплачувати судовий збір за ставками, встановленими Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у справі № 570/5405/16-ц (провадження № 61-16543ск19) та від 12 вересня 2019 року у справі № 347/350/17 (провадження № 61-16588ск19).

Отже, споживачі звільняються від сплати судового збору лише у справах за їх позовами за умови, що ці позови стосуються порушення їх прав як споживачів.

Проте, позов Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості за спожитий природний газ не стосується захисту прав споживача, яким є відповідач ОСОБА_1 , а навпаки пов`язаний з допущеними споживачем порушеннями зі сплати за спожитий природний газ.

Отже, ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2021 року. Споживач зобов`язаний оплатити скаргу судовим збором в установлених законом порядку і розмірі.

Крім того, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року правильно зазначено, що визнання неподаною та повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні, дійшов обґрунтованого висновку, що недоліки апеляційної скарги не усунуто, тому наявні, передбачені частиною третьою статті 185 ЦПК України підстави для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року у цій справі є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 9 частини третьої статті 2, частиною першою статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець