Справа № 505/2085/20
Провадження № 2/505/951/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2021 Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої судді - Івінського О.О.

при секретарі - Черчел Ю.В.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Форостенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільську Одеської області в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивачки - адвокат Козак А.В., 04 серпня 2020 року звернулась до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 230000,00 доларів США та судовий збір у розмірі 10510,00 грн.

Мотивуючи це тим, що 15 травня 2019 року, ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 в борг грошову суму у розмірі 230000,00 доларів США, які зобов`язалася повернути до 15.05.2020, що підтверджується оригіналом, власноруч написаною нею розписки від 15.05.2019, однак, в обумовлені домовленостями строки, а також, станом на дату ухвалення рішення суду, відповідачка вказані гроші не повернула, що стало підставою для звернення з вказаним позовом до суду.

Позивачка в судовому засіданні на своїх вимогах наполягала, просила їх задовольнити.

Відповідачка та її представник - адвокат Форостенко О.О. у судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 травня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, на підтвердження даного договору ОСОБА_2 власноруч написала розписку про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 23000,00 доларів США, натомість відповідачка зобов`язалась повернути позивачці грошові кошти у строк до 15 травня 2020 року.

Однак, в зазначений у розписці про надання позики термін, ОСОБА_2 кошти позивачці не повернула.

Вказані кошти на даний час повернуто не було.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи.

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Поняття договору позики визначено ст.1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до положень ст.1047 ЦК України за договором позики, який був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст.205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання ;відповідних правових наслідків.

Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, 02 липня 2014 року та 11 листопада 2015 року і в силу ст.ст.214,360-7 ЦПК Україну вони мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики, а отже позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу є обґрунтованими.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Також позивачка просила стягнути з відповідачки сплачений нею судовий збір у сумі 10510,00 грн.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовну заяву задоволено повністю то з відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 10510,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 133, 141, 263-265 ЦПК України, та ст.ст. 71, 202, 205, 640, 1046-1047 суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , борг за договором позики в загальному розмірі 230000,00 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі 10510,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя О.О. Івінський

Повний текст рішення виготовлений 13 грудня 2021 року.