Ухвала

16 червня 2021 року

м. Київ

справа № 453/684/20

провадження № 61-9820ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2020 року, додаткове рішення цього суду від 06 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 травня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» (далі - ТОВ «Мрія») на свою користь грошові кошти в сумі 8 325,86 грн, з яких: 4 491,29 грн - інфляційне збільшення заборгованості; 3 834,57 грн - три проценти річних.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року у справі № 455/785/14-ц, яке набрало законної сили і звернуте нею до примусового виконання, стягнуто з ТОВ «Мрія» на її користь 7 361 грн на відшкодування майнової шкоди та 103 456 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Вказане рішення суду виконане відповідачем лише 07 травня 2020 року, тому вона має право на стягнення з відповідача інфляційних втрат і трьох процентів річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Рішенням суду за її позовом з відповідача вже було стягнуто інфляційні втрати і три проценти річних за період до 14 березня 2019 року, тому вона просила стягнути кошти за порушення грошового зобов`язання з 14 березня 2019 року по 07 травня 2020 року.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Мрія» на користь ОСОБА_1 8 325,86 грн, з яких: 4 491,29 грн - інфляційні втрати від простроченої заборгованості; 3 834,57 грн - три проценти річних. Стягнуто з ТОВ «Мрія» в дохід держави 840,80 грн судового збору.

Додатковим рішення Сколівського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2020 року стягнуто з ТОВ «Мрія» на користь ОСОБА_1 5 432,73 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Львівського апеляційного суду від 11 травня 2021 року апеляційні скарги ТОВ «Мрія» залишено без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2020 року та додаткове рішення цього суду від 06 жовтня 2020 року - без змін.

12 червня 2021 року ТОВ «Мрія» подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2020 року, додаткове рішення цього суду від 06 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 травня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову та клопотання ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) - 2 270 грн.

Ціна позову в цій справі становить 8 325,86 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн). Тобто справа № 453/684/20 є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ТОВ «Мрія» обґрунтувало тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а саме застосування статті 625 ЦК України при неправильному розрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат, а також - застосування статті 137 ЦПК України при розподілі судом витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, з доведенням фактичних витрат відповідними платіжними документами. Крім того, суди не врахували правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18, від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки Верховним Судом вже сформована усталена судова практика щодо застосування статті 625 ЦК України та статті 137 ЦПК України у подібних правовідносинах. Доводи заявника про необхідність її формування щодо застосування статті 625 ЦК України зводяться до його незгоди з наданим позивачем розрахунком трьох процентів річних та інфляційних втрат, який заявник як учасник змагального судового процесу міг спростувати, надавши свій розрахунок. ТОВ «Мрія» не спростувало правильності розрахунку позивача, а суди дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог і задовольнили позов, тому аргументи заявника не стосуються проблеми правозастосування статті 625 ЦК України, є безпідставними і спрямованими на переоцінку доказів.

Також не заслуговує на увагу посилання заявника на неправильність застосування місцевим судом статті 137 ЦПК України та неврахування ним правових висновків, викладених в постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18, від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, оскільки умови договорів щодо здійснення розрахунку за надану правничу допомогу у справах №№ 199/3939/18, 466/9758/16-ц та в цій справі є різними.

Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Судова практика щодо розгляду справ за подібних правовідносин є сталою, а касаційна скарга ТОВ «Мрія» не містить посилань на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, що б вказувало на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер і предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2020 року, додаткове рішення цього суду від 06 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 травня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко