Номер провадження: 22-ц/813/5895/21
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Таранської Аліни Миколаївни про зняття обтяження з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Таранської Аліни Миколаївни про зняття обтяження з квартири АДРЕСА_1 .

22 січня 2020 року та 23 січня 2020 року від представника позивача адвоката Дюміна Анатолія Григоровича надійшла заява про відмову від позову у зв`язку з відсутністю предмета спору. При цьому адвокат зазначає, що підставою звернення з позовом до суду став той факт, що відповідач з 2016 року безпідставно не вживає дій щодо припинення обтяження квартири АДРЕСА_1 , яка передавалася в іпотеку банку для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Заборгованість перед банком була погашена ще до 31 травня 2016 року. У зв`язку з тим, що банк не вживав жодних дій для припинення обтяження, позивач вимушений був звертатися до суду. Після звернення позивача до суду та під час судового розгляду справи, відповідач 09.01.2020 року добровільно звернувся до нотаріуса із заявою про припинення обтяження та того дня нотаріус припинив обтяження відносно вказаної квартири. У зв`язку з тим, що відповідачем, після звернення до суду вимоги позивача задоволені, останній просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Разом з тим, позивач просив суд вирішити питання щодо судових витрат та стягнути з відповідача на свою користь 768,40 грн. судового збору та 19 250 грн. витрат, понесених на правничу допомогу адвоката.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено у повному обсязі. Стягнуто із Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 19 250 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» адвокат Демарчук Наталі Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2020 року скасувати та у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів фактичного понесення позивачем витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі, оскільки до матеріалів справи не надано жодного платіжного доручення (квитанції), який підтверджує їх перерахування на користь особи, яка надавала правову допомогу. Крім того, на думку апелянта сума заявлених витрат не відповідає вимогам розумності та справедливості, а розмір адвокатських послуг завищений у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг у м. Миколаєві. Крім того, під час стягнення судових витрат, суд не звернув увагу на положення ч.3 ст.142 ЦПК України, зокрема «у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються» та не звернув уваги, що заява про відшкодування витрат на правничу допомогу подана з пропуском процесуального строку.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Таранської Аліни Миколаївни про зняття обтяження з квартири АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що між ним та банком був укладений договір, за яким позивач зобов`язався погасити заборгованість за кредитним договором, позичальником якого є його син, а банк зняти обтяження зі спірної квартири. Свої зобов`язання за вищевказаним договором позивач виконав, погасивши заборгованість за кредитним договором ще у травні 2016 року, проте банк до цього часу обтяження з квартири не знімає та не вживає жодних дій для його припинення, чим порушує права позивача на володіння та розпорядження своїм майном.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.37).

22.01.2020 року позивач звернувся до суду із заявою про відмову від позову, посилаючись на те, що після звернення позивача до суду, відповідач 09.01.2020 року добровільно звернувся до нотаріуса із заявою про припинення обтяження, яке того ж дня нотаріус припинив (а.с.101). Посилаючись на відсутність предмету позову, через добровільне виконання відповідачем вимог позивача до ухвалення рішення суду, позивач просив закрити провадження у справі.

Разом з тим, позивач просив вирішити питання про стягнення судових витрат, які складаються із судового збору у розмірі 768,40 грн. та 19 250 грн. витрат понесених на професійну правничу допомогу адвоката. До заяви надав: - договір про надання правничої (правової) допомоги адвокатом Шевченко І.В. від 17.07.2019 року (а.с.78); - акт приймання-передачі наданих послуг адвокатом Шевченко І.В. від 20.01.2020 року на суму 11 250 грн. (а.с.79); - договір про надання правничої (правової) допомоги адвокатом Климовичем А.В. від 06.09.2019 року (а.с.80); - акт приймання-передачі наданих послуг адвокатом Климовичем А.В. від 21.01.2020 року на суму 8000 грн. та розрахунок на цю суму (а.с.81-82).

Відповідно до ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що заяву про стягнення судових витрат з відповідними доказами позивачем надано разом із заявою про відмову від позову, тобто у визначений законом строк, тому доводи апелянта про порушення позивачем процесуального строку на подачу заяви про стягнення судових витрат є помилковими.

Відповідно до умов договору укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Шевченко І.В. від 17.07.2019 року (п.3.1., 3.2.), сторони домовились, що надання професійної (правничої) допомоги виконавцем - адвокатом Шевченко І.В. здійснюється в погодинній основі. Вартість однієї години надання правничої (правової) допомоги складає 1 500 грн. Підтвердження фактичного надання правничої (правової) допомоги є підписання сторонами відповідного акту.

Відповідно до акту приймання-передачі від 20.01.2020 року (а.с.97), адвокатом Шевченко І.В. були здійснені послуги на суму 11 250 грн., які включають в себе: - 3000 грн. аналіз судової практики у правовідносинах про зняття обтяження з нерухомого майна (2 години); - 4 500 грн. підготовка позовної заяви (3 години); - 1500 грн. підготовка додатків до позовної заяви, виготовлення їх копії та засвідчення в установленому законом порядку (1 година); - 1500 грн. написання клопотання про витребування доказів (1 година); - 750 грн. направлення адвокатом позову до суду (0,5 години).

Відповідно до умов договору укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі керуючого партнера ОСОБА_3 (п.3.1., 3.2., 3.3.) сторони домовились, що надання професійної правничої (правової) допомоги виконавцем адвокатом Климовичем А.В. здійснюється у погодинній основі. У разі участі адвоката у будь-яких процесуальних діях (судові засідання, інші дії) за межами Миколаївської області вартість послуг адвоката становить 5000 грн. за одну таку процесуальну дію (наприклад, участь у судовому засіданні). Вартість однієї години надання професійної правничої (правової) допомоги адвокатом відповідно до цього договору становить 1 500 грн. Загальна вартість наданої професійної правничої (правової) допомоги за цим договором визначається на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг, а також рахунків, виставлених адвокатом. Замовник зобов`язаний оплатити рахунки адвоката протягом 30 днів з дня набрання законної сили судовим рішенням у конкретній справі.

Відповідно до акту приймання-передачі від 21.01.2020 року (а.с.99), адвокатом Климовичем А.В. були здійснені послуги на суму 8000 грн., які включають в себе: - 5000 грн. за участь у судовому засіданні Приморського районного суду м. Одеси 16.10.2019 року (а.с.45); - 750 грн. підготовка заяви про відмову від позову (0,5 години); - 750 грн. формування додатків до заяви, виготовлення їх копій та засвідчення адвокатом (0,5 години); - 1500 грн. написання заяви про відмову від позову з підготовкою копій завірених належним чином доказів.

Таким чином, загальна вартість правничої допомоги адвокатами Шевченко І.В. та ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 складає 19 250 грн.

Доводи апелянта про не співмірність суми гонорару, про не відповідність його розміру вимогам розумності та справедливості, про завищення його розміру у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг у м. Миколаєві, є неспроможними, оскільки гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, п. 269).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Разом з тим, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі № 923/726/18, від 26.02.2020 у справі № 910/14371/18, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19).

Разом з тим колегія суддів вважає, що належних доказів або обґрунтувань невідповідності заявлених витрат на оплату послуг адвоката критеріям ст..137 ЦПК України, апелянт не надав, тому доводи в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта, що суд безпідставно стягнув витрати на правову допомогу, оскільки позивачем не надано доказів фактичного понесення витрат на правничу допомогу за вказаними договорами, виходячи з наступного.

Верховний Суд неодноразово викладав позицію про те, що можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правову допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановлені процесуальним законодавством.

У постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №813/481/18 зроблено такий висновок: "Зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті."

В даному випадку, між позивачем та адвокатами Шевченко і Климовичем також погоджено строки оплати гонорару протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачівсуб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Така правова позиція викладена в постанові ВС від 21.01.2021 року у справі №280/2635/20.

Таким чином, доводи апелянта про відсутність доказів оплати вказаних послуг не спростовують правильність висновків суду про стягнення суми гонорару, оскільки не узгоджуються з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду.

Доводи апелянта, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються спростовується ч.3 ст.142 ЦПК України, в якій чітко зазначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Як встановлено судом, позивач відмовився від своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення до нього позову та відкриття провадження у справі, тому позивач має право на відшкодування з відповідача понесених ним судових витрат.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта в частині помилково стягнення районним судом судового збору у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою в 2019 році ставка судового збору складає 768,40 грн., які відповідно квитанції сплачені позивачем (а.с. 2).

За таких обставин, з відповідача на користь позивача у зв`язку з його відмовою від позову має бути стягнуто 50% від сплаченого ним судового збору, тобто 384,20 грн.

Проте суд на положення ч.1 ст.142 ЦПК України уваги не звернув та помилково стягнув з відповідача на користь позивача понесений позивачем судовий збір у повному обсязі.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, додаткове рішення в частині стягнення судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача 384,20 грн. судового збору. В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2020 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору у розмірі 384 гривні 20 копійок.

В іншій частині додаткове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11.06.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін