ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8251/21 Справа № 212/4204/21 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Єлізаренко І.А.,

при секретарі - Соломці М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»

на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що працюючи у ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» у шкідливих умовах праці 22 роки 10 місяців, він отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 01 червня 2017 року йому первинно встановлено втрата професійної працездатності у розмірі 40%. За висновком МСЕК від 01 квітня 2021 року втрата професійної працездатності встановлена у розмірі 65% працездатності та третя група інвалідності, безстроково.

Вважає, що саме з вини підприємства, йому завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що він відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичайного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушенням нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. Розмір моральної шкоди оцінює у сумі 216 000 грн., яку просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 180 000 грн., без врахування податку з доходів фізичних осіб.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв`язку з виконанням протягом тривалого часу позивачем трудових обов`язків у шкідливих умовах праці він отримав професійні захворювання, та йому встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, внаслідок чого позивачу завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі 180 000 грн., з урахуванням фізичних та моральних страждань позивача, їх тривалості і тяжкості.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про зміну оскаржуваного рішення в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, шляхом зменшення до 65 000 грн., з утриманням податків з доходів фізичних осіб.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значне значення для справи та зробив висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» не є належним відповідачем у справі. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди, який був визначений судом є завищений, не відповідає засадам розумності та справедливості, оскільки відсутні будь-які докази, які б підтверджували завдані позивачу страждання, втрату ним нормальних життєвих зв`язків і вимагання від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з цим, судом залишено поза увагою те, що моральна шкода мала бути стягнута з урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 28 грудня 1988 року по 25 червня 1999 року та з 10 березня 2004 по 13 травня 2017 працював в підземних умовах електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання, механіком на шахті «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПрАТ «ЦГЗК» (а.с. 25-31).

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 , затвердженого 30 березня 2017 року, стаж роботи позивача в умовах шкідливого впливу складає 12 років 11 місяців.

У пункті 14 акта розслідування вказано діагноз основний: 1) хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої ст. (пиловий бронхіт першої - другої ст., емфізема легень першої - другої ст.), група "В". ЛН другого ст. J44; 2) нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху) Н90.3 ступінь - відсутній (а.с.15-18).

У пункті 16 вказаного акту зазначено, що працюючи в підземних умовах на шахті «Орджонікідзе» механіком дільниці бурових та вибухових робіт, здійснював контроль за безперебійною та технічно правильною експлуатацією устаткування і механізмів на дільниці. ОСОБА_1 підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та підвищеного виробничого рівня шуму. Також підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут грудень 1988-травень 1993 ВО «Кривбасруда» ш.ім. «Орджонікідзе», електрослюсар черговий та з ремонту обладнання; травень 1993 - серпень 1996, липень 1997- січень 1999 ВО «Кривбасруда» ш. ім. «Орджонікідзе» механік; липень 1999- лютий 2004 ПАТ «КЗРК» ш. Гвардійська, механік (а.с. 15-18).

Причиною професійного захворювання у розумінні пункту 17 вказаного акту є пил переважно фіброгенної дії, шум.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3712, ОСОБА_1 внаслідок професійних захворювань, відчуває виражену задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель з виділенням слизового, в`язкого харкотиння та сухий, біль та важкість за грудиною, загальну слабкість, швидку втому, підвищену пітливість, печію, біль та обмеженість рухів хребта, зниження служу на обидва вуха, шум у вухах. Задишка за шкалою ММРД-два бали; тест оцінки хвороби - 12 балів.

Висновком МСЕК серії 12 ААА № 044950 від 01 червня 2017 позивачу ОСОБА_1 встановлено первинно втрату професійної працездатності у розмірір 30 %( а.с. 19)

Висновком МСЕК серії 12 ААА № 059625 від 01 квітня 2021 позивачу встановлено повторно втрату професійної працездатності у розмірі 65%, з яких 50% за ХОЗЛ та 15% за туговухістю безстроково, з встановленням третьої групи інвалідності ( а.с. 20).

Встановивши факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у зв`язку із частковою втратою професійної працездатності, а також ті обставини, що внаслідок нещасного випадку йому спричинені моральні страждання, які підлягають компенсації, суд першої інстанції правильно стягнув компенсацію моральної шкоди, з урахуванням того, що таке право виникло у позивача з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 13 зазначеної постанови судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, встановивши факт завдання моральної шкоди ОСОБА_1 у зв`язку з втратою ним професійної працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, та вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено, у зв`язку з чим він переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв`язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення статті 237-1 КЗпП України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» не є належним відповідачем у справі, спростовуються наступним.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28 грудня 1988 року по 25 червня 1999 року та з 10 березня 2004 по 13 травня 2017 працював в підземних умовах електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання, механіком на шахті «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 1998 року № 258 та пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 ВО «Кривбасруда» було перейменовано у ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат». В подальшому ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ВАТ «Кривбасзалізрудком»), правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком».

На підставі договору оренди від 30 грудня 1998 року, укладеного між генеральним директором ВАТ «Кривбасзалізрудком» та генеральним директором ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» шахта ім. Орджонікідзе була передана в строкове платне користування орендарю.

В подальшому згідно з договором купівлі-продажу від 9 листопада 2001 року ВАТ «Кривбасзалізрудком» передало у власність ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» майно цілісного майнового комплексу шахти ім. Орджонікідзе.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України від 06 грудня 2017 року у справі №212/411/17-ц (6-1377цс17).

Таким чином, ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» є належним відповідачем у справі, оскільки є правонаступником всіх прав та обов`язків шахти імені Орджонікідзе.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги з приводу залишення судом першої інстанції поза увагою змін до податкового законодавства, які набули чинності з 23 травня 2020 року згідно із законом України № 466-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", відповідно до яких стягнуті кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди є доходом, який підлягає оподаткуванню на час виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Оскільки сума стягнення з ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди складає 180 000 грн., що значно перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, як ще передбачено законом, тому в даному випадку, підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 180 000 грн. з урахуванням податків і зборів фізичних осіб.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» слід задовольнити частково, а рішення суду змінити, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Центрального гірничо-збагачувального комбінату» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2021 року змінити, виклавши резолютивну частину наступним чином.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 180 000 грн. з урахуванням податку з доходів фізичних осіб.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

І.А. Єлізаренко