ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1947/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного виконавця Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепуренко Анастасії Олегівни на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 березня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепуренко Анастасії Олегівни,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Бердянського МРВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепуренко А.О.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що державним виконавцем було винесено постанову від 11 лютого 2021 року про арешт коштів боржникам у виконавчому провадженні № 37978766. Заявник вважає вказану постанову незаконною та необґрунтованою. Оскаржувана постанова винесена по зведеному виконавчому провадженню по виконанню двох виконавчих документів, а саме, виконавчого листа № 2-4938/11, виданого 16 травня 2013 року Бердянським міськрайонним судом (ВП № 37978766), та виконавчого листа № 310/13971/13-ц, виданого 20 березня 2019 року Апеляційним судом Запорізької області (ВП № 58946931). Відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Однак, вищевказані виконавчі провадження були об`єднані в провадження № 58960427. Оскаржувана постанова винесена в рамках виконавчого провадження № 37978766, а не у зведеному виконавчому провадженні № 58960427, що є незаконним.

Боржником за рішеннями суду заявник став внаслідок прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на ма-

йно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Вказане свідчить, що законом не передбачена відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями кредитора власним майном або коштами спадкоємця.

Вказує, що за ним зареєстроване нерухоме майно, яке він отримав у спадщину, а саме - 1/2 частка двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане свідчить, що у разі незадоволення заявником як спадкоємцем ОСОБА_2 вимог кредитора шляхом одноразового платежу, кредитор може звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцю в натурі. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати неправомірною та скасувати постанову від 11 лютого 2021 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 37978766.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 березня 2021 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепуренко Анастасії Олегівни від 11 лютого 2021 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 37978766.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, державний виконавець Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепуренко А.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на орушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою відмовити в задоволенні скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що державним виконавцем при винесенні вказаної постанови не було порушено прав боржника ОСОБА_1 та вимог ЗУ "Про виконавче провадження". Також вказано про відсутність технічної можливості винесення постанови про арешт коштів у зведеному виконавчому провадженні за № 58960427, оскільки постанова про накладення арешту на кошти боржника виноситься у виконавчому провадженні, яке входить до зведеного виконавчого провадження за № 37978766 на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основаної винагороди приватного виконавця. Будь-яких повідомлень про вартість майна, яке було отримано у спадщину ОСОБА_1 , до Бердянського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Дніпро) не надходило. Оскільки визначено, що відповідальність боржника ОСОБА_1 обмежена саме боргом спадкодавця, а не майном, одержаним у спадщину, апелянт вважає, що винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника є одним із заходів примусового виконання рішень.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому містяться заперечення проти доводів апеляційної скарги. Зокрема, вказано про відсутність доказів на підтвердження технічної неможливості винесення постанови про арешт коштів у зведеному виконавчому провадженні № 58960427. Крім того, законом не передбачена відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями кредитора спадкодавця власним майном або коштами спадкоємця, а право спадкоємця відмовитися від одноразового платежу з метою задоволення вимог кредиторів спадкодавця передбачено ст. 1282 ЦК України. Таким чином, ОСОБА_1 як спадкоємець ОСОБА_2 не відповідає за зобов`язаннями ОСОБА_2 власним майном та коштами, а відповідає лише майном, що було передане ОСОБА_1 у натурі як спадок після смерті ОСОБА_2 .

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до частини першої статті 18 Закону "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що державним виконавцем не визначені межі відповідальності спадкоємця боржника перед стягувачем. Відомості про наявність (відсутність) майна, яке було одержано ОСОБА_1 у спадщину постанови про відкриття виконавчого провадження, про об`єднання виконавчих проваджень та про арешт майна не містять, оцінка вартості спадкового майна не проводилась. Всупереч приписам статті 1282 ЦК України арешт на кошти правонаступника боржника - його спадкоємця ОСОБА_1 безпідставно накладено в межах стягнення, а не в межах вартості успадкованого майна.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з постановою державного виконавця ВДВС Бердянського МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 20 травня 2013 року було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-4938/11, виданого 16 травня 2013 року Бердянським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу по договору позики в розмірі 300 000 грн., процентів від суми позики в розмірі 125 636,15 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 1 663,15 грн., всього - 427 299,23 грн. (ВП № 37978766).

ОСОБА_1 по даному провадженню є правонаступником ОСОБА_2 в зв`язку із смертю останнього.

У відповідності з матеріалами справи на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05 березня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 процентів в сумі 37 098,12 грн. та судового збору в сумі 370,98 грн., ухвали Бердянського міськрайонного суду від 29 листопада 2018 року, якою було постановлено замінити у виконавчому листі боржника ОСОБА_2 на його правонаступника - спадкоємця ОСОБА_1 , обмеживши відповідальність правонаступника вартістю майна, одержаного ним у спадщину, Бердянським міськрайонним судом 19 грудня 2018 року було видано виконавчий лист.

21 квітня 2019 року державним виконавцем Бердянського МРВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 310/13971/13-ц, виданого Апеляційним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 процентів у сумі 37 098,12 грн. (ВП № 58946931).

Постановою про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 21 квітня 2019 року державним виконавцем Бердянського МРВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області вказані виконавчі провадження об`єднані в зведене виконавче провадження № 58960427.

Згідно з постановою про арешт коштів боржника від 11 лютого 2021 року у виконавчому провадженні № 37978766 державним виконавцем Бердянського МРВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепуренко А.О. при примусовому виконанні виконавчих листів № 2-4938/11, 310/13971/13-ц було накладено арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 .

За змістом ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 6 ч. 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1-3 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника накладається державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців.

Згідно з ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємця. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємець боржника повинен відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.

Вказане відповідає правовому висновку, що сформульована в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 520/17508/15-ц.

У відповідності з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № ОСОБА_1 згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 2-342, виданим 27 квітня 2016 року, на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з постановою про арешт коштів боржника від 11 лютого 2021 року вказана постанова була прийнята в межах виконавчого провадження № 37978766, в той час, коли у відповідності до постанови про об`єднання виконавчих проваджень від 21 квітня 2019 року виконавче провадження № 37978766 було об`єднане з виконавчим провадженням № 58946931 у зведене виконавче провадження № 58960427.

У вступній частині оскаржуваної постанови не зазначено, яка саме грошова сума стягується з ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2-4938/11, виданим 16 травня 2013 року, однак вказано, що відповідальність боржника обмежена вартістю майна, одержаного у спадщину, а боргом є сума у розмірі 37 098,12 грн. Натомість, у резолютивній частині даної постанови вказано, що арешт накладається на грошові кошти в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, виконавчого провадження, штрафів - 511 583,16 грн. ( а.с. 98).

Разом з цим, постанова про арешт коштів боржника в резолютивній частині не містить вищевказаного застереження щодо накладення арешту в межах вартості майна, одержаного у спадщину, як того вимагають вимоги статті 1282 ЦК України. А зміст виконавчого документа описано державним виконавцем в частині боргу в сумі 37 098,12 грн., що суперечить його резолютивній частині, де борг визначено в розмірі 511 583,16 грн.

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростували, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд судове рішення не змінює та не ухвалює нове, тому підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного виконавця Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чепуренко Анастасії Олегівни залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 червня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.