ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/877/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/1482/17 Категорія: 301030000 Бесараб Н. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. Черкаси Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б.,
за участю секретаряЛюбченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бабенка Руслана Володимировича на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2021 року (повний текст рішення складено 26 березня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ та виділ у натурі частки у спільній сумісній власності,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказнаним позовом.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до договору дарування нежитлової будівлі від 05 листопада 2003 року він є співвласником приміщення магазину № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Іншим співвласником зазначеного приміщення є ОСОБА_2 .

Позивач зазначив, що сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу приміщення, а тому змушений звернутися до суду із даним позовом та просив суд провести будівельно-технічну експертизу, за результатами проведення якої постановити рішення про поділ по Ѕ частини та виділ в натурі частини приміщення магазину № НОМЕР_1 .

Після уточнення позовних вимог 21 січня 2021 року з урахуванням висновку експерта позивач просив виділити у приватну власність та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на визначену в натурі частину приміщення магазину з допоміжними підвальними приміщеннями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 віповідно до варіанту розподілу № 2 висновку судово-будівельної експертизи від 15 грудня 2020 року № 2479/19-23. № 1508-1509/20-23.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2021 року року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки заявлена позивачем у позові Ѕ ідеальна частка у майні не відповідає дійсності (47/100 часток), позивач не вбачав потреби у залученні третього співвласника ОСОБА_3 (3/50 частки), позивач не змінював та не уточнював позовних вимог, а суд розглядає справу саме у межах таких вимог, суд дійшов переконання, що позовні вимоги про виділення позивачу в натурі належної йому на праві спільної часткової власності нежитлового приміщення задоволенню не підлягають.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що сторонами у судовому засіданні не заперечувався той факт, що ОСОБА_3 має виділену в натурі частку приміщення із окремим входом, а позивач та відповідач не заперечували, що під час обстеження експертом та при проведенні судової будівельно-технічної експертизи частина приміщення, належна ОСОБА_3 не враховувалася. Експерт врахував та здійснив обміри тільки приміщення, яке перебуває у власності та користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Апелянт наголошує на тому, що в уточнених позовних вимогах не вказував своєї частки, а просив провести виділ у приватну власність в натурі саме тих частин приміщення, визначеного експертом виходячи вже із даних експертизи.

ОСОБА_1 зазначає, що посилання суд на неможливість виходу за межі позовних вимог є безпідставними, оскільки позовні вимоги не стосувалися зміни розміру часток сторін, а стосувалися виключно виділення частки ОСОБА_1 в натурі.

В апеляційній скарзі скаржник також вказує на те, що суд, обгрунтовуючи мотиви відмови у задоволенні позову, вказав як на підставу на незалучення ОСОБА_3 як третьої особи у справі, проте слід відмітити, що жодного спору з ОСОБА_3 позивач не має. Крім того, належне останньому приміщення виділене в натурі, має окремий вхід, відділене від спірного приміщення та не враховувалось при проведенні експертизи.

Крім того, враховуючи загальну площу приміщення 830, 1 кв.м, позивач просив виділити йому по варіанту 2 висновку експертизи в натурі площу приміщення 385,7 кв.м, що в межах його частки (щонайменше 390,147 кв.м)

Вважаючи рішення незаконним, позивач просить його скасувати, ухвалити нове по суті позовних вимог.

28 квітня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідачки - адвоката Ніколаєва О.В., в якому останній вказав на безпідставність та необгрунтованість скарги. Співвласниками об`єкту є троє осіб з розмірами часток 3/50, 47/100 і 47/100, а поділ магазину між співвласниками у співвідношенні Ѕ не відповідає розміру часток учасників у праві власності.

Крім того, у відзиві зазначено, що з метою визначення вартості майна, яке відповідно до висновку експерта повинне відійти кожному із співвласників, ОСОБА_2 було замовлено проведення незалежної оцінки вартості частини нежитлових приміщень спірного магазину. За результатами проведеного дослідження суб`єктом оціночної діяльності 01 лютого 2021 року було складено звіт, відповідно до якого вартість половини приміщень на першому поверсі, що пропонується відвести позивачу, складає 1 023 832 грн., а вартість торгових приміщень відповідача 643 968 грн., що не відповідає принципу рівнозначності та справедливості.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За матеріалами справи встановлені наступні обставини.

Предметом спору у цій справі є магазин з підвальними приміщеннями, загальною площею 830,1 кв.м.

05 листопада 2033 року ОСОБА_4 на підставі договору дарування подарувала ОСОБА_2 та ОСОБА_1 приміщення магазину, розташоване на земельній ділянці, відведеній дарувателю, має цегляні стіни, підвал з монолітнихблоків, загальна площа приміщення магазину 830,1 кв.м. Приміщення магазину №2-«А»- 455 , 4 кв.м, підвал «п» - 374, 7 кв.м.

Відповідно до витягу про право власності на нерухоме майно від 27 листопада 2003 року вказане нежиле приміщення зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по Ѕ часток.

Згідно з висновком комплексної судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 15 грудня 2020 року № 2479/19-23, № 1508-1509/20-23, проведеної у даній справаі за клопотанням позивача, об`єктом дослідження є приміщення магазину № НОМЕР_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 2, зв, т.3).

Експертом вирішувалася технічна можливість поділу нежитлових приміщень магазину у співвідношенні часток 1/2 до 1/2, виходячи з технічних характеристик будівлі, виходячі із загальної площі 771,7 квм. (388,5 кв.м. приміщенян на 1 пов., 382,9 кв.м. - підальні приміщення). (а.с. 4, т.3).

Ринкова вартість нежитлового приміщення магазину з допоміжними підвальними приміщеннями становить 2 928 498 грн. ( ( 1 961 758 грн. на І пов. та 966 740 грн. підвальних приміщень)

Вартість будівельно-монтажних робіт для проведення натурального розподілу становить 163 236 грн.

Крім того, експертом запропононо два варіанти можливого розподіллу в натурі спірного нерухомо майна між двама співвласниками - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 830, 1 кв.м належить на праві часткової власності ОСОБА_3 (3/50, площею 95 кв.м.) на підставі договору дарування від 13 жовтня 2016 року; ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 47/100 часток. (а.с. 86-87, т.3)

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу в натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває права власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються поділу спірної нерухомості на дві рівні частини та виділу в натурі частини приміщення магазину з допоміжними приміщеннями та визнання на неї права власності, виходячи із часток по Ѕ на сторін у частковій власності на приміщення магазину та допоміжних підвальних приміщень.

Однак, судом встановлено, що право часткової власності зареєстроване за трьома особами. При цьому третій співвласник ( ОСОБА_3 ) не був залучений до участі у справі, а проведення поділу майна без його участі, що є у спільній частковій власності, порушує його права та інтереси.

Проведена у справі комплексна судова оціночно-будівельна та будівельно-технічна експертиза не може бути врахована як належний доказ технічної можливості розподілу та визначення варіатнів ролзподілу спірного приміщення, оскільки експертом такі висновки було зроблені виходячи із невірних вихідних даних, зокрема розміру часток співвласників.

Доводи апелянта щодо виділення в натурі частки ОСОБА_3 спростовуються наявними в матералах справи доказами.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви (ст. 175 ЦПК України) саме позивач визначає відповідачів у справі та зазначає зміст позовних вимог до кожного з них. Суд з власної ініціативи не вправі змінювати склад відповідачів у справі, а здійснює заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача за клопотанням/заявою позивача.

Позивач не змінював та не уточнював своїх позовних вимог з приводу часток у спільному майні.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бабенка Руслана Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14 червня 2021 року.

Судді