Справа № 577/4459/21
Провадження № 2/577/1349/21

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Кравченка В.О.,

за участю секретаря

судового засідання Степаненко Л.В.

адвоката Дерев`янко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 просить здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 , визнавши за нею право власності на 2/3 частини вказаної квартири.

На обґрунтування вимог адвокат Дерев`янко О.В., яка представляє інтереси позивача, вказала, що ОСОБА_1 на праві власності належала однокімнатна квартира АДРЕСА_2 , яку та продала, а гроші використала для купівлі спірної квартири, що була придбана 25.04.2013 року в період шлюбу з відповідачем. Спірну квартиру документально оформили на чоловіка ОСОБА_2 з яким у подальшому шлюб був розірваний. На даний час відповідач добровільно вирішити питання про поділ майна не бажає, до квартири не пускає внаслідок чого позивач разом з дітьми вимушена проживати у гуртожитку. Оскільки при придбанні житла були використані особисті кошти позивача отримані від продажу раніше належної квартири, а також посилаючись на існування домовленості між сторонами щодо відступлення від рівності часток, просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини спірної квартири.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився в черговий раз, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про що свідчить особиста підпис у судовій повісткі. Слід також зауважити, що відповідачу було повідомлено по телефону про необхідність явки до суду з метою розгляду справи, але це запрошення суду проігноровано.

За таких обставин неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи і вирішенню даного спору.

Суд, вислухавши доводи сторони позивача, дослідивши представлені докази дійшов висновку про часткове задоволення вимог виходячи із такого.

Встановлено, що квартиру АДРЕСА_1 сторони придбали в період шлюбу, який був розірваний за рішенням Конотопського міськрайонного суду від 09.12.2019 року (а.с.4,5). Крім того позивачем надана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ….. із якої видно, що раніше ОСОБА_1 належала на праві власності квартира АДРЕСА_2 , яку продано 22.03.2013 року (а.с.10-13).

Статтями 12, 13 ЦПК України регламентовано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК ).

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК).

Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Позивач пропонуючи відступити від рівності часток у спірній квартирі, яка була придбана під час шлюбу за спільні кошти, а тому є спільним майном подружжя, вказує на те, що для придбання квартири використала власні кошти отримані від продажу належного їй житла, а також на усну домовленість з відповідачем про належність їй 2/3 частини цієї квартири.

Проте, погодитися з такими доводами не можна з огляду на таке.

Згідно представленого договору купівлі-продажу спірна квартира придбана за 144000,00 грн. (а.с.5).

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.

Судом встановлено, що спірна квартира придбана сторонами за час шлюбу та проживання однією сім`єю, подружжя мало спільний бюджет на час придбання спірного майна, а тому таке майно є спільним. При цьому посилання позивача на домовленість з чоловіком про відступлення від рівності часток у спільній власності жодним доказом не підтверджено, а тому не заслуговує на увагу.

Крім того, слід залишити без врахування і доводи ОСОБА_1 про те, що спірна квартира придбана частково за її особисті грошові кошти, оскільки нею не доведено, яку саме частину особистих грошових коштів вона надала на придбання спірної квартири і що ця сума перевищує розмір внесених ОСОБА_2 грошових коштів на придбання житла. Наявність у неї особистих грошових коштів на момент придбання квартири не доводить той факт, що такі були витрачені саме на придбання спірної квартири у розмірі, що перевищує розмір наданих відповідачем грошових коштів.

Отже, враховуючи принцип визначення часток, закріплений у ч.1 ст. 70 СК, суд приходить до переконання про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками вказаної квартири по ? частці кожен.

У постанові від 9 червня 2021 року у справі №638/3852/17 Верховний Суд зазначив, що визнання майна спільною сумісною власністю не є самостійною (окремою) позовною вимогою, а такі доводи є правовою підставою для задоволення позовних вимог про поділ спільного майна. На переконання Верховного Суду, зазначення висновку про визнання спірного майна спільною сумісною власністю у резолютивній частині рішення є недоречним. Це може призвести до утруднення виконання рішення суду за одночасного наведення у резолютивній частині висновків про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання за кожним із співвласників по Ѕ частині на спірне майно, коли правовою метою позову є саме здійснення поділу спільного майна подружжя.

Відтак, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , при цьому інша 1/2 частина - залишається у власності відповідача.

Керуючись: ст.ст. 60, 61, 63, 65, 70, 71 СК України, ст.ст. 10, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 454 грн. понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Кравченко В. О.