Житомирський апеляційний суд
Справа №292/1437/20 Головуючий у 1-й інст. Лотуга В. Ф.
Категорія 66 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б, Галацевич О.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №292/1437/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 23 березня 2021 року, яка постановлена суддею Лотуга В.Ф. в смт Пулини

в с т а н о в и в:

Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 23 березня 2021 року провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 292/1454/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, яка розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства.Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Суд не зазначив обставин, підстав, фактів, які не можуть бути з`ясовані у цій справі № 292/1437/20 з метою її вирішення, а лише припустив, що вирішення іншої справи можливо матиме значення для розгляду даної справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах передбачених ст.367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 у цій справі заявлено позов про визнання ОСОБА_2 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 . При цьому зазначено, що позивачу на праві власності належить вказаний житловий будинок, в якому також зареєстровані, як проживаючі відповідач разом з неповнолітнім сином. Враховуючи, що відповідач разом із сином не проживають у спірному помешканні без поважним причин з 2015 року, просив суд визнати їх такими, що втратили право на користування спірним будинком.

Разом з тим, у справі № 292/1454/19 ОСОБА_2 заявлено позов до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, яке є спільною сумісною власністю, а саме:житлового будинку АДРЕСА_1 .

Так, зупиняючи провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 292/1454/19, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд вказаної цивільної справи про поділ майна подружжя знаходиться у безпосередньому зв`язку із справою про втрату права на житло та без вирішення якої неможливо встановити істину, що позбавляє суд об`єктивно розглянути справу.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно із абз.3 п.33 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, визначаючи наявність передбачених законом підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Проте, суд першої інстанції, в порушення вимог п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у даній справі, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі за позовом ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги, та можливість встановлення підстав для визнання осіб такими, що втратили право на користування спірним житловим приміщенням.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.

Згідно з частинами, 1, 2 статті 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав, передбачених п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, для зупинення провадження в цій справі, а тому ухвала суду, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 23 березня 2021 рокускасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді