Постанова

Іменем України

16 червня 2021 року

м. Київ

справа № 621/1406/20

провадження № 61-2541св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма

ім. Гагаріна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Гагаріна» на постанову Харківського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Гагаріна» (далі - ТОВ «Агрофірма ім. Гагаріна») про витребування земельної ділянки із чужого незаконного користування та повернення земельної ділянки власнику.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником земельної ділянки

№ НОМЕР_1 , загальною площею 3,97 га, що знаходиться на території Скрипаївської сільської ради Зміївського району, кадастровий

номер :02:000:0207. Право власності встановлено державним актом на землю від 21 березня 2005 року, серія Р2, № 753316.

21 березня 2005 року між ним та ТОВ «Агрофірма ім. Гагаріна» укладений договір оренди земельної ділянки № 32. Предметом договору оренди

є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Скрипаївської сільської ради, загальною площею

3,97 га, кадастровий номер :02:000:0207. Відповідно до

пункту 8 договору строк оренди землі становить 15 років, початок дії -договору 21 березня 2005 року.

Разом з договором між сторонами був підписаний акт приймання-передачі земельної ділянки. Всі документи складалися у трьох екземплярах, що були підписані позивачем у момент складання.

Вказував, що екземпляр договору та акт приймання-передачі земельної ділянки був повернутий йому лише у 2009 році, та містив виправлення, згоду на які він не давав.

Зазначений договір оренди був зареєстрований ТОВ «Агрофірма

ім. Гагаріна» в Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України

по земельних ресурсах» лише 10 жовтня 2008 року, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис № 25.

У грудні 2019 року він звернувся до ТОВ «Агрофірма ім. Гагаріна»

з приводу повернення земельної ділянки в зв`язку із закінченням строку договору оренди землі. ТОВ «Агрофірма ім. Гагаріна» відмовилось повертати земельну ділянку, мотивуючи це тим, що термін дії договору оренди землі від 2005 року закінчується в 2023 році, тобто через 15 років

з моменту державної реєстрації договору оренди землі, яка була здійснена лише 10 жовтня 2008 року.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд: витребувати із чужого незаконного користування ТОВ «Агрофірма ім. Гагаріна» земельну ділянку

з кадастровим номером :02:000:0207 та повернути йому земельну.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року складі судді Овдієнка В. В. у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір оренди земельної ділянки підписаний сторонами 21 березня 2005 року, у пункті 41 цього договору сторони погодили, що він набирає чинності, у тому числі, після його державної реєстрації, таким чином, момент укладення договору.

Отже, початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали

з моментом державної реєстрації договору, тому позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма ім. Гагаріна» про витребування земельної ділянки задоволено.

Витребувано із чужого незаконного користування у ТОВ «Агрофірма

ім. Гагаріна» земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0207 та повернути її ОСОБА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції помилково визначився з початком дії договору оренди земельної ділянки, поставивши його в залежність від дати державної реєстрації, оскільки сторони визначили, що строк користування земельною ділянкою, починається з 01 січня 2005 року і триває протягом 15 років, тобто

до 01 січня 2020 року, тому позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

При цьому апеляційний суд послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2020 року до Верховного Суду,

ТОВ «Агрофірма ім. Гагаріна», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати

і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

У квітні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2021 року справу призначено

до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував того, що відповідно до статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації і така реєстрація не може змінювати моменту його укладання.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного

у постановах Верховного Суду України: від 19 лютого 2014 року

у справі № 6-162ц13, від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16,

від 18 січня 2017 року у справі № 532/129/16-ц (провадження № 6-2777цс16),

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19), у постановах Верховного Суду: від 15 березня 2018 року у справі № 136/2211/15-ц (провадження

№ 61-5839св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 696/1883/15-ц (провадження № 61-34001св18).

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0207, загальною площею 3,97 га, що знаходиться на території Скрипаївської сільської ради Зміївського району Харківської області.

Право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серія Р2,

№ 753316, виданим 27 червня 2003 року Зміївською районною державною адміністрацією радою народних депутатів Харківської області, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 996 (а.с. 14).

21 березня 2005 року ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма ім. Гагаріна» уклали договір оренди спірної земельної ділянки, який зареєстрований Харківською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах» 10 жовтня

2008 року за № 25 (а.с. 15-17).

Пунктом 8 укладеного між сторонами договору встановлено, що цей правочин укладено строком на 15 років, початок дії договору 01 січня

2005 року.

У пункті 41 прикінцевих положень договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Цей договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один із них знаходиться у орендодавця, другий -

в орендаря, третій - в органі, який провів його державну реєстрацію (Харківською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомзему України по земельних ресурсах») (а.с. 15-17).

20 лютого 2020 року представник позивача -адвокат Синєпольська О. В. направила ТОВ «Агрофірма ім. Гагаріна» листа, у якому посилалася на закінчення 21 березня 2020 року строку дії договору оренди та висловила небажання в подальшому продовжувати орендні відносини, просила повернути земельну ділянку власнику.

Листом від 25 лютого 2020 року № 14 голова ТОВ «Агрофірма ім. Гагаріна» повідомила представника позивача - адвоката Синєпольську О. В.,

що договір оренди земельної ділянки 10 жовтня 2008 року зареєстровано

у Харківській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах», тому договір є дійсним до 10 жовтня 2023 року, після чого земельна ділянка буде повернута орендодавцю.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно

у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ТОВ «Агрофірма ім. Гагаріна» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність

і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним

у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі».

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 Закон України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року № 6-2777цс16.

Отже, для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна,

з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19).

Судом встановлено, що 21 березня 2005 року ОСОБА_1 та

ТОВ «Агрофірма ім. Гагаріна» уклали договір оренди земельної ділянки

№ 32, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає

в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Скрипаївської сільської ради,

кадастровий № 0:02:000:0207 (пункт 1); передача земельної ділянки орендарю здійснюється у десятиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі (пункт 20); договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 41) (а.с. 15-17).

Договір зареєстрований Харківською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис

від 10 жовтня 2008 за № 25.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив

із того, що момент укладення договору, а отже, і початок перебігу строку його дії, сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору. Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору його текст не містить.

Стаття 31 Закону України «Про оренду землі» регулює питання припинення договору оренди землі, а саме договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки

з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції обґрунтовано послався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження

№ 14-338цс19), проте невірно її витлумачив і неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України, правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а суд апеляційної інстанції помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма

ім. Гагаріна» задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року скасувати.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 01 жовтня

2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк