Дата документу 19.05.2021
Справа № 334/1998/18
Провадження № 2/334/158/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алєйніковій О.В.,

за участі позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 ,

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_3 ,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 ,

представника за первісним позовом відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Хортицький районний у місті Запоріжжі відділ Державної реєстрації актів цивільного стану, про оспорювання батьківства, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Хортицьке районне управління юстиції м. Запоріжжя про оспорювання батьківства.

Позов обґрунтований тим, що з листопада 2002 року ОСОБА_1 почав зустрічатися с відповідачкою по справі.

14.02.2003 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАГС Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя.

В зв`язку з припиненням сімейних стосунків та не бажанням в подальшому вести подружнє життя, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2010 року шлюб між ними було розірвано.

В період шлюбу народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,про що в книзі актів громадянського стану про народження було зроблено запис за № 571 від 15.07.2003 року, та видано свідоцтво про його народження відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя.

У 2003 році, подаючи до органів РАЦСу заяву про реєстрацію народження, позивач був впевнений, що він є біологічним батьком дитини.

Після припинення шлюбу відповідачка звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у 2011 році з заявою про стягнення з позивача аліментів на іі користь на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму.

Поведінка відповідачки та її останні заяви поставили під сумнів факт батьківства позивача щодо сина ОСОБА_7 .

У 2013 році вона заявила матері позивача про те, що ОСОБА_7 не його син, а вона не бабуся.

Після цього вона пообіцяла припинити стягнення з мене аліментів на утримання ОСОБА_7 , а позивач припинив матеріально допомагати їй. Зараз стало відомо що вона цього не зробила, у зв`язку з чим за позивачем з`явилась велика заборгованість по аліментах.

Позивач просив виключити відомості про ОСОБА_1 , записаного батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести у свідоцтво про народження дитини відповідні зміни до актового запису № 571 від 15.07.2003 року.

Відповідачкою подано зустрічну позову заяву про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позивач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, не виплачує аліменти, не приймає участі у вихованні дитини.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. На момент народження дитини він вважав, що є біологічним батьком дитини. Заперечував щодо можливості задоволення зустрічних позовних вимог, оскільки він не є біологічним батьком дитини.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічних.

Відповідачка заперечувала можливість задоволення первісних позовних вимог, вказавши, що позивачу було відомо про те, що він не є біологічним батьком дитини ще до її народження та укладення шлюбу. Вказала, що дитина народилася доношеною, а з позивачем вони почали зустрічатися коли вона вже була вагітна вже тривалий строк. Окрім того позивачем пропущений річний строк для звернення з відповідним позовом про оспорювання батьківства. Тому просила також відмовити через пропуск позивачем строку позовної давності. Просила також задовольнити її зустрічний позов та позбавити ОСОБА_1 батьківських прав.

Представник відповідача також заперечувала можливість задоволення позовних вимог та наполягала на задоволенні зустрічних вимог.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_8 уклали шлюб 14.02.2003 р. Після укладення шлюбу дружина змінили прізвище на ОСОБА_9 .

Відповідно до свідоцтва ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , розірваний шлюб.

Відповідачкою також надана копія зошитового аркушу з рукописними записами, які, на її думку, вказують на обізнаність позивача щодо батьківства дитини. Проте суд вважає, що вказані записи не містять прямої вказівки на обізнаність позивача на момент народження дитини, що він не є батьком дитини.

Аналогічно надана роздруківка спілкування у месенджері «Вайбер» між позивачем та відповідачем не містить посилання про обізнаність ОСОБА_1 на момент народження дитини, що він не є її біологічним батьком.

Відповідно до інформації Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ОСОБА_1 , має заборгованість із сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , 2003 р.н.

Допитані за клопотання сторони позивача в судовому засіданні свідки ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 вказали на те, що на момент народження дитини ОСОБА_6 вони вважали позивача біологічним батьком. Позивач та відповідачка вказаний факт не оспорювали. Розмови щодо оспорювання батьківства виникли вже після розірвання шлюбу між сторонами.

Стаття 121 СК України містить загальні підстави виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини, за якими: права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У відповідності до норм статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно зі статтею 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Отже, за змістом зазначених норм права, походження дитини від певної особи визначається за фактом народження дитини від цієї особи в шлюбі або поза ним, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, документом закладу охорони здоров`я про народження дитини дружиною та свідоцтвом про народження дитини, виданим органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі актового запису про народження.

За життя особи, записаної батьком дитини, ніхто інший, крім нього самого, оспорювати батьківство не має права.

Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо виховання та утримання дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України у тому числі обов`язків щодо утримання дитини.

За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитині саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком.

Такого обов`язку у особи, яка не визнана батьком дитини не виникає.

Виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження, як батько.

Відповідно до ст. 56 Кодексу про шлюб та сім`ю України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Особа, записана батьком дитини за її заявою або за спільною заявою з матір`ю дитини, не має права оспорювати батьківство, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що вона фактично не є батьком цієї дитини.

Згідно ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району є доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітнього ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку №8-354 від 19.05.2020 року ОСОБА_1 не є біологічним батьком ОСОБА_6 .

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК.

При розгляді справ про оспорювання батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності.

Можливість оспорювання батьківства передбачена ст. 56 КпШС, яка встановлює, що особа, записана як батько дитини у Книзі реєстрації народжень, або особа, яка фактично є батьком дитини, у разі смерті матері або позбавлення її батьківських прав має право оспорити вчинений запис протягом року з того часу, коли їй стало відомо або повинно було стати відомо про цей запис.

Сімейний Кодекс України регулює питання, пов`язані з цим оспорюванням, у статтях 136 - 138, 140.

Особа, яка записана батьком дитини, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини (ч.1 ст.136 СК України)

З наведених вище норм вбачається, що статтею 56 КпШС було встановлено строк позовної давності в один рік щодо вимог про виключення запису про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини. При цьому, цей строк є присічним та поновленню не підлягає, починається з того часу, коли чоловікові стало відомо або повинно було стати відомо про те, що він записаний батьком дитини.

Статтею 136 СК України заборонено оспорення батьківства після досягнення дитиною повноліття, що знайшло своє відображення у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд під час розгляду справи встановив, що ОСОБА_1 на момент народження дитини у шлюбі вважав себе біологічним батьком дитини. Зазначений факт також підтверджується тим, що при подані до суду позову позивач просив призначити судово-генетичну експертизу.

Оскільки спір щодо відсутності біологічного споріднення виник після набрання чинності Сімейним кодексом України, то, на думку суду не підлягають застосуванню строки позовної давності, передбачені ст. 56 КпШС України.

Ураховуючи наведене суд дійшов до висновків про необхідність задоволення позовних вимоги ОСОБА_1 про виключення з актового запису про народження відомостей про батьківство дитини.

Задоволення первісних вимог щодо виключення з актового запису про народження відомостей про батьківство дитини виключає можливість задоволення зустрічних позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав, оскільки права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від батьків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 80, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Хортицький районний у місті Запоріжжі відділ Державної реєстрації актів цивільного стану, про оспорювання батьківства.

Виключити з актового запису №571 від 15.07.2003 року про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ОСОБА_1 , записаного батьком дитини.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн.

Відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Повний текст виготовлено 19 травня 2021 року.

Суддя О.М. Гнатюк