Номер провадження: 22-ц/813/3477/21
Номер справи місцевого суду: 495/4035/18
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, на рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Пендюра Л.О. 02 квітня 2019 року у м. Біляївка Одеської області, -

встановила:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень (а.с. 1-5).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що у серпні 2015 року батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_6 зник. По вказаному факту було розпочато досудове розслідування №0000995. В ході слідства було оголошено підозру відповідачу по справі, якого було звинувачено у вчиненні низки злочинів відносно зниклого ОСОБА_6 та його майна, зокрема: у вбивстві ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України, у викраденні належного йому автомобіля «Опель Астра» за ч. 1 ст. 289 КК України, у викраденні належних вбитому грошових коштів у сумі 352 240 грн. за ч. 4 ст. 185 КК України.

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 вересня 2016 року відповідача по справі було засуджено за ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 на її користь майнову шкоду у розмірі 352 240 грн. та компенсацію моральної шкоду у розмірі 100 000 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.03.2018 року вказаний вирок було скасовано у частині цивільного позову ОСОБА_5 та направлено на новий розгляд у порядку цивільного судочинства у зв`язку з тим, що на час ухвалення вироку Білгород-Дністровському районному суду не було відомо про існування неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і було прийнято рішення тільки по цивільному позову ОСОБА_5 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 липня 2018 року передано цивільну справу до Біляївського районного суду Одеської області (а.с. 18-19).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 02 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану злочином у сумі 176120 грн. та моральну шкоду у розмірі 100000 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 2 761,20 грн.(а.с. 63-65).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 176 120,00 грн. та постановити в цій частині нове судове рішення, яким зменшити розмір стягнутої майнової шкоди до 74 155,20 грн., стягнути зі ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 529,47 грн. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_6 , а тому вона та покійний чоловік мали рівне право на 1//2 частку викрадених відповідачем грошових коштів. Таким чином, ОСОБА_4 зобов`язаний відшкодувати на користь ОСОБА_1 8000 доларів США та 5000 гривень. Крім того, апелянт посилається на те, що після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та від імені ОСОБА_6 - ОСОБА_2 . Таким чином, кожен зі спадкоємців має право на відшкодування шкоди, спричиненої відповідачем, щодо 1/2 долі померлого у викрадених грошових коштах. Тому, на думку апелянта, ОСОБА_3 мав право на стягнення на його користь 74 155, 20 гривень матеріальної шкоди (а.с. 74-79).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 серпня 2015 року, приблизно о 19.00 годині, більш точний час не встановлено, ОСОБА_4 , знаходячись біля будівлі, розташованої на відстані 400 метрів від будинку АДРЕСА_1 , під час сварки, виниклої на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи навмисно, з метою вбивства, здійснив постріл з мисливської рушниці марки «ТОЗ-БМ» сторону ОСОБА_6 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді вогнепального дробового поранення грудної клітини, від якого потерпілий ОСОБА_6 помер на місці події.

Далі, ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно заволодів транспортним засобом, який фактично належав потерпілому ОСОБА_6 та перебував у його користуванні, на якому з місця події зник, розпорядившись вказаним автомобілем на власний розсуд.

В той же день, о 23.00 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи біля недобудованого будинку, розташованого на земельні ділянці АДРЕСА_2 , що належав потерпілому ОСОБА_6 , діючи умисно, за допомогою ключів, які знайшов в салоні автомобіля марки «Opel Astra» державний номер НОМЕР_1 проник до гаражного приміщення вищезазначеної недобудованої будівлі, звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 16000 доларів США, що на момент вчинення кримінального правопорушення за курсом НБУ (1 долар США складав 21,39 гривень) складало 342 240 гривень та 10 000 гривень, чим спричинив потерпілому матеріальний збиток загалом на суму 352 240 гривень.

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 вересня 2016 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 на її користь майнову шкоду у розмірі 352240 грн. та компенсацію моральної шкоди у розмірі 100000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 березня 2018 року вказаний вирок було скасовано у частині цивільного позову ОСОБА_5 та направлено на новий розгляд у порядку цивільного судочинства у зв`язку з тим, що на час ухвалення вироку Білгород-Дністровському районному суду не було відомо про існування неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і було прийнято рішення тільки по цивільному позову ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 липня 2016 року, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_6 тобто чоловік, якого було вбито обвинуваченим.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 викрав у загиблого ОСОБА_6 грошові кошти на загальну суму 352240 грн., а також той факт, що крім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ще одна потерпіла особа - ОСОБА_5 , яка теж пред`явила позов до засудженого, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з ОСОБА_4 майнової шкоди у розмірі 176120 грн., яка відповідає половині коштів, викрадених у вбитого ОСОБА_6

Частиною 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна ; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи те, що малолітня дитина втратила батька та позбавлена батьківського піклування, то суд дійшло обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100000 грн.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що вона є дружиною померлого ОСОБА_6 , а тому апелянт та покійний чоловік мали рівне право на 1//2 частку викрадених відповідачем грошових коштів. Таким чином, ОСОБА_4 зобов`язаний відшкодувати на користь ОСОБА_1 8000 доларів США та 5000 гривень.

Так, рішенням народного суду Біляївського районного Одеської області від 19 лютого 1995 року шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був розірваний. Рішення набрало законної сили 01.03.1995 року. Для видачі свідоцтва про розірвання шлюбу сторони в органи РАЦС не звертались. Доказів того, що сім`я була збережена та ОСОБА_1 та ОСОБА_6 продовжували проживати однією сім`єю, мали спільне господарство та бюджет матеріали справи не містять.

ОСОБА_2 пояснювала, що з померлим вона проживала однією сім`єю з 1997 року, від цих відносин народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З ОСОБА_1 померлий не проживав, пояснював, що він перебуває в розірваному шлюбі за рішенням суду. Доказів, які б свідчили про те, що грошові кошти в сумі 352 240 гривень, які були викрадені у ОСОБА_6 , є спільним майном подружжя, матеріали справи не містять.

Звертає увагу той факт, що ОСОБА_1 із заявою про те, що викрадені у померлого кошти є спільним майном подружжя в межах кримінального провадження не зверталась, потерпілою визнати себе не просила.

Колегія суддів зауважує, що предметом даного позову є вимоги ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції не може розглядати питання про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суми матеріальної шкоди. Крім того, відповідні позовні вимоги ОСОБА_1 розглядаються Біляївським районним судом Одеської області у справі №495/7581/18.

Згідно положень ч.6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Крім того, необґрунтованим є посилання апелянта на те, що після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та від імені ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , а відтак кожен зі спадкоємців має право на відшкодування шкоди, спричиненої відповідачем, щодо 1/2 частки у викрадених грошових коштах померлого. Тому, на думку апелянта, ОСОБА_3 мав право на стягнення на його користь 74 155, 20 гривень матеріальної шкоди.

Колегія суддів зауважує, що єдиним доказом, що свідчить про те, що особа є спадкоємцем померлого та отримала право на спадщину, є Свідоцтво про право на спадщину. Однак, ОСОБА_1 не надала суду апеляційної інстанції належним чином посвідчене Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 , а тому доводи апеляційної скарги у вищевказаній частині є необґрунтованими та такими, що не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 квітня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 квітня 2019 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 10 червня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе