Справа № 341/2087/13-ц
Провадження № 22-ц/4808/601/21
Головуючий у 1 інстанції Мергель М. Р.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Томин О.О., Горейко М.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

за участі представника апелянта ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника відповідача адвоката Грицака А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Івано-Франківської обласної прокуратури на рішення Галицького районного суду від 18 лютого 2021 року у складі судді Мергель М.Р., ухвалене в м. Галич, у справі за позовом прокурора Галицького району в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2013 року прокурор Галицького району в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації звернувся до суду із вказаним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що під час досудового розслідування у межах кримінального провадження установлено, що працюючи секретарем Дубівецької сільської ради, виконуючи розпорядження Кабінету Міністрів України від 28 липня 2008 року № 10080-р «Про виділення коштів для проведення невідкладних заходів з ліквідації наслідків стихійного лиха-повені, що сталося 23-27 липня 2008 року», ОСОБА_4 в силу неналежного виконання своїх функціональних обов`язків, передбачених статтями 42, 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не перевірила достовірність зазначених у актах обстеження та дефектних актах площ пошкоджених будівель з площами таких будівель, відображеними в інвентарних справах на будівлі щодо кожного господарства та/або, за відсутності таких інвентарних справ, з площами будівель, зазначеними у погосподарських книгах с. Дубівці. Узагальнила такі дані щодо площ пошкоджених будівель, склавши відповідні списки, і передала вказані списки голові Дубівецької сільської ради Пилюку А.М.

ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді сільського голови с. Дубівці, неналежно виконуючи свої службові обов`язки, передбачені статтями 42, 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктами 1, 11, 14, 15 Порядку використання у 2008 році субвенцій з державного бюджету обласним бюджетам Вінницької, Івано-Франківської, Закарпатської, Львівської, Тернопільської та Чернівецької областей, міському бюджету м. Чернівців для ліквідації наслідків стихійного лиха, що сталося 23-27 липня 2008 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 серпня 2008 року № 689 (далі Порядок № 689), не перевірив відомостей у дефектних актах, актах обстеження домогосподарств, затвердив їх власним підписом і печаткою ради, вніс зазначені акти на розгляд сесії сільської ради сформовані секретарем ОСОБА_4 списки осіб з відображенням відповідних площ пошкоджених будівель знову не звірив з даними фактичних площ відповідних домогосподарств, які містились в інвентарних справах чи погосподарських книгах, подав такі списки до УСЗН Галицької РДА для виплати відповідних субвенцій.

Прокурор вважає, що внаслідок вказаних діянь відповідачів потерпілим від стихійного лиха безпідставно виплачено грошову допомогу з розрахунку на 3580,7 кв.м площ пошкоджених будинків більше, ніж мало місце фактичне пошкодження таких будівель. У результаті потерпілим зайво виплачено 3 062 832,00 грн, чим державним інтересам завдано значних матеріальних збитків.

Стверджує, що розрахунок відповідних площ працівники КРВ у Галицькому районі правомірно й обґрунтовано здійснювали, виходячи із загальної житлової площі будівель згідно з даними технічних паспортів, а не, виходячи із зовнішніх обмірів житлових будинків. Водночас, і у випадку здійснення відповідних розрахунків, виходячи із зовнішніх обмірів житлових будинків на підставі даних технічних паспортів цих будівель, отримані дані все ж будуть меншими, ніж дані, які відображені в актах обстеження, дефектних актах і відповідних списках, поданих до УСЗН Галицької РДА.

Прокурор вважає, що вину відповідачів щодо зайвої виплати постраждалим коштів на зазначену суму встановлено постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2011 року, якою ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року, та постановою Галицького районного суду від 10 липня 2013 року, якою ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року.

Посилаючись на вказані обставини, прокурор просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави в особі УСЗН Галицької РДА заподіяну шкоду в розмірі 3 062 832,00 грн.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останньою постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 червня 2016 року судові рішення першої та другої інстанцій було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Галицького районного суду від 18 лютого 2021 року у задоволенні позову прокурора Галицького району в інтересах держави в особі управління соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної неправомірними діями відмовлено.

Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказав, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді цивільної справи прокурор не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння шкоди відповідачами. Однак, з такими висновками апелянт не погоджується, оскільки прокурор звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Так, постановами Галицького районного суду від 29.12.2011 року та від 10.07.2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 367 КК України на підставі ЗУ «Про амністію» (за нереабілітуючими підставами).

Посилаючись на положення ст.ст. 5, 44, 285, 288 КПК України, апелянт вважає, що застосування інституту звільнення від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» можливо лише щодо осіб, які вчинили злочин.

Постановами у кримінальних справах вчинення інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 злочинів не спростовано, їх кваліфікація не змінювалась ані судом, ані стороною обвинувачення. Наведене дає підстави вважати, що судом встановлено вину вказаних осіб у інкримінованих їм злочинах, і, як наслідок, про доведеність самих фактів вказаних кримінально-карних діянь, внаслідок яких інтересам держави заподіяно матеріальну шкоду.

Апелянт не згідний з висновком суду щодо відсутності у чинному законодавстві норм, які б надавали преюдиційного характеру постанові про звільнення від кримінальної відповідальності. Апелянт зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до положень ст. 248 КПК України, за правилами якого розглядалися кримінальні справи щодо відповідачів, рішення суду про закриття провадження у справі приймалося у формі постанови. Згідно вимог чинного КПК України подібні рішення приймаються вже у формі ухвали, що враховано законодавцем у частині 6 статті 82 чинного ЦПК України.

На думку апелянта, незважаючи на різницю найменувань, суть і постанови в порядку ст. 248 КПК України 1960 року, і ухвали в порядку ст. 288 чинного КПК України, є однією і тією ж самою, тобто рішення компетентного суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі амністії не є реабілітуючою обставиною та можливе лише при доведеності вини і встановлення факту злочину.

В спірному випадку, підставами позовних вимог є саме правові наслідки злочинних дій відповідачів, внаслідок яких з державного бюджету фізичним особам безпрідставно виплачено грошові кошти в сумі 3 062 832,00 грн.

Апелянт не погоджується також з висновком суду першої інстанції про недоведеність заподіяння відповідачами шкоди в сумі 3 062 832,00 грн, оскільки ця шкода встановлена постановою Галицького районного суду від 10.03.2013 року, що має силу преюдиції для даної справи та не підлягає повторному доказуванню.

Обгрунтовуючи суму завданої шкоди, апелянт також посилається на те, що в межах об`єднаної кримінальної справи щодо обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проведено перевірки, результати яких викладені в актах ревізій КРВ в Галицькому районі від 08.12.2010 року та від 20.06.2011 року.

Відповідно до висновків, викладених у акті ревізії від 20.06.2011 року внаслідок допущених порушень державному бюджету завдано матеріальної шкоди на загальну суму 2 860 220,00 грн, а відповідно до висновків в акті ревізії від 08.12.2010 року 471 510 грн.

Прокуратурою Галицького району 18.03.2011 року на адресу КРВ в Галицькому районі направлено лист щодо проведення уточненого розрахунку збитків, визначених в акті ревізії КРВ від 08.12.2010 року.

За результатами розгляду вказаного листа 22.03.2011 року КРВ уточнило суму збитків по цьому акту, яка складає 202 810,00 грн.

Саме вказані дані, відображені в актах ревізії від 20.06.2011 року (2 860 220,00 грн.) та від 08.12.2010 року (202 810,00 грн з уточненням) і стали підставою для визначення загальної суми збитків та відповідної ціни позову у даній справі.

З наведених підстав апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задоволити у повному обсязі.

Відповідачі подали відзив на апеляційну скаргу, в якому скаргу не визнали. Вважають рішення правильним та обгрунтованим, оскільки нормативними актами, на які посилається прокурор не було визначено обов`язку відповідачів здійснювати перевірку дефектних актів. Орган місцевого самоврядування уповноважений був узагальнити відомості, що ним і зроблено. Всі рішення ухвалювалися на сесії сільської ради, а кошти виплачувалися іншим державним органом, тому вважають що спричинення шкоди позивачем не доведено.

У засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задоволити.

Відповідачі та їх представник апеляційну скаргу заперечили, просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що судовий процес між сторонами розпочато у серпні 2013 року і спір неодноразово переглядався у судах апеляційної та касаційної інстанції.

За приписами ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

На час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_3 перебував на посаді сільського голови с. Дубівці Галицького району Івано-Франківської області, а ОСОБА_4 працювала секретарем Дубівецької сільської ради.

Внаслідок стихійного лиха, що сталося 23-27 липня 2008 року, було пошкоджено будівлі мешканців с. Дубівці Галицького району Івано-Франківської області.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 02 серпня 2008 року № 689, якою затверджено Порядок використання у 2008 році субвенцій з державного бюджету обласним бюджетам Вінницької, Івано-Франківської, Закарпатської, Львівської, Тернопільської та Чернівецької областей, міському бюджету м. Чернівців для ліквідації наслідків стихійного лиха, що сталося 23-27 липня 2008 року, та постанови Кабінету Міністрів України від 30 липня 2008 року № 688, якою затверджено Порядок обстеження майна, пошкодженого унаслідок стихійного лиха, що сталося 23-27 липня 2008 року, рішеннями Дубівецької сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 30 липня 2008 року та від 24 серпня 2008 року сформовано комісії по обстеженню житлових будинків та земельних ділянок після стихійного лиха. (т. 2 а. с. 99, 109 Кримінальної справи № 320722).

Даними комісіями протягом серпня-грудня 2008 року проводились обстеження будинків та господарських споруд мешканців с. Дубівці та складались відповідні акти обстежень та дефектні акти.

ОСОБА_4 , будучи секретарем Дубівецької сільської ради, протягом серпня-грудня 2008 року склала списки громадян про надання допомоги для ліквідації наслідків стихійного лиха.

ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді сільського голови с. Дубівці, засвідчив їх та подав до управління праці та соціального захисту населення Галицької районної державної адміністрації для виплати грошової допомоги.

У межах кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було проведено перевірки, результати яких викладені в актах ревізій КРВ у Галицькому районі від 08.12.2010 року № 330-21/19 та від 20.06.2011 року № 330-21/8.

Сторони у засіданні суду першої інстанції погодились з тим, що вказаними перевірками установлено, що різниця між даними технічних паспортів інвентаризаційних справ на житлові будинки (загальна житлова площа будинку) та площами, зазначеними в остаточних списках до відшкодування, загалом становить 3580,70 кв.м.

Постановою Галицького районного суду від 29 грудня 2011 року ОСОБА_3 , який звинувачувався у вчиненні ним як службовою особою службової недбалості, яка проявилася у неналежному виконанні ним своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди державним інтересам (без зазначення розміру такої шкоди), звільнено його від кримінальної відповідальності по ст. 367 ч. 2 КК України на підставі п «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року.

Постановою Галицького районного суду від 10 липня 2013 року ОСОБА_4 , яка звинувачувалася у тому, що вона, будучи службовою особою, вчинила службову недбалість і неналежно виконувала свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, що завдало тяжких наслідків інтересам держави, а саме завдало значної шкоди на суму 3 062 832 грн, звільнено від кримінальної відповідальності по ст. 367 ч. 2 КК України на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року.

Цивільний позов, заявлений у кримінальній справі, залишено без розгляду.

Вважаючи, що протиправними діями відповідачів державі в особі УСЗН Галицької РДА завдана шкода, прокурор звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з положень ст. 1166 ЦК України. Зокрема суд зазначив, що відповідальність за заподіяння шкоди настає за умов наявності такої шкоди; протиправної поведінки відповідача; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду.

При цьому, суд вказав, що постанови про закриття кримінальних справ від 29 грудня 2011 року та від 10 липня 2013 року не є обов`язковими для суду у цій справі та не доводять наявності вини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зайвій виплаті громадянам 3 062 832,00 грн, оскільки за змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення судом постанов про закриття кримінальних справ стосовно відповідачів) для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, обов`язковими є лише вирок щодо цієї особи у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так само відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України (у чинній на цей час редакції) ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що на спірні правовідносини не поширюються норми ЦПК України щодо преюдиції в частині встановлення вини відповідачів, а обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, підлягають доведенню в загальному порядку. В той же час, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у відповідності до положень ст. 89 ЦПК УКраїни.

Окрім того, прокурор належними і допустимими доказами не довів нанесення державі шкодиу розмірі 3 062 832,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Такі ж норми містив цивільний процесуальний кодекс в попередній редакції,чинній на час виникнення спірних правовідносин.

За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до загального правила, встановленого ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У разі притягнення до відповідальності за ст. 1166 ЦК України суду слід враховувати, що єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину завдавала шкоди.

Тягар доказування згідно з перерахованими нормами розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини у заподіянні шкоди.

На це звертає увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах по даній справі від 16 вересня 2015 року та від 01 червня 2016 року.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що вина відповідачів та розмір шкоди (на суму 3 062 832 грн), завданої ними внаслідок протиправної діяльності (бездіяльності), встановлено постановами Галицького районного суду від 29 грудня 2011 року та від 10 липня 2013 року і в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягають доведенню.

Апеляційний суд відхиляє вказані аргументи сторони апелянта та звертає увагу на наступне.

Підстави звільнення від доказування в ході розгляду цивільної справи визначені нормами ЦПК України.

На момент звернення позивача до суду із даним позовом діяли норми ЦПК України в редакції від 09.06.2013 року.

Зокрема згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у п. 7 постанови Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК.

У цьому контексті Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, переглядаючи даний спір у касаційному порядку, в ухвалі від 16 вересня 2015 року вказав, що в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України преюдиційними судовими рішеннями, які доводять вину відповідачів могли бути лише вирок суду або постанова у справі про адміністративне правопорушення. Інші прийняті в рамках кримінальної справи постанови (як у даній справі - постанови про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з амністією) оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України, тобто у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

При цьому касаційний суд дав вказівку, що суду слід визначити вину відповідачів у завданні шкоди відповідно до норм матеріального та процесуального права та інші складові цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, при вирішенні даного спору про стягнення спричиненої державі шкоди за ст. 1166 ЦК України суду слід встановити всі складові елементи шкоди: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину завдавача шкоди.

Посилання апелянта в цьому випадку на постанови про закриття кримінальних провадженнь стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 апеляційний суд не бере до уваги з огляду на зміст ч. 4 ст. 61 ЦПК України та п. 7 постанови Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14. Оскільки дані акти якщо і підтверджують певні факти, то з точки зору чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Однак, виходячи зі встановлених обставин у даній справі, суду слід встановити факт спричинення шкоди в заявленому розмірі саме відповідачами з точки зору всіх складових шкоди, визначених ЦК України.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недостатності доказів, які б вказували що заявлена позивачем шкода завдана державі виключно і безпесередньо лише з вини секретаря сільської ради Людери С.І. та голови сільської ради Пилюка А.М.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 02 серпня 2008 року № 689 затверджено Порядок використання у 2008 році субвенцій з державного бюджету обласним бюджетам Вінницької, Івано-Франківської, Закарпатської, Львівської, Тернопільської та Чернівецької областей, міському бюджету м. Чернівців для ліквідації наслідків стихійного лиха, що сталося 23-27 липня 2008 року (далі Порядок №689), яким визначено механізм використання субвенцій з державного бюджету обласним бюджетам Вінницької, Івано-Франківської, Закарпатської, Львівської, Тернопільської та Чернівецької областей, міському бюджету м. Чернівців для ліквідації наслідків цього стихійного лиха (п. 1).

Відповідно до п. 2 згаданого Порядку, субвенція спрямовується на виплату часткової допомоги сім`ям, які постраждали внаслідок стихійного лиха, що сталося 23-27 липня 2008 року (далі - допомога), зокрема для: будівництва та придбання житла; капітального та поточного ремонту пошкодженого житла; відшкодування вартості зруйнованих господарських приміщень, втраченого майна і сільськогосподарської продукції на городах та присадибних ділянках.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 2008 року № 688 затверджено Порядок обстеження майна, пошкодженого унаслідок стихійного лиха, що сталося 23-27 липня 2008 року (далі Порядок №688), яким визначено механізм обстеження житлових будинків, квартир (їх частин) незалежно від форми власності, господарських споруд, інженерних мереж і споруд, об`єктів соціально-культурного призначення (далі - об`єкти) та земель, відведених громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння, випасання худоби і товарного сільськогосподарського виробництва (далі земельні ділянки), що зазнали пошкодження унаслідок стихійного лиха у липні 2008 року (п. 1).

Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку №688 обстеження проводиться на підставі заяви, що подається органові місцевого самоврядування за місцем розташування об`єкта та/або земельної ділянки: для об`єкта - власником, наймачем, орендарем об`єкта або організацією, що надає послуги з його утримання; для земельної ділянки - власником, користувачем або орендарем земельної ділянки.

Орган місцевого самоврядування після реєстрації заяви утворює для обстеження об`єкта та/або земельної ділянки комісію у складі представників такого органу.

Як встановлено судом та вбачається з Акта позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності управління праці та соціального захисту Галицької РДА за період з 01.08.2008 року по 01.01.2009 року, складеного КРВ в Галицькому районі від 20.06.2011 року, рішенням сесії Дубівецької сільської ради від 30.07.2008 року №48 сформовано три комісії по обстеженню майна жителів с. Дубівці, пошкодженого внаслідок стихійного лиха 23-27 липня 2008 року. В склад кожної з комісій увійшли по 5 чоловік.

Крім того, до складу комісій було включено представників Галицької РДА (всього 12 чол) (т. 2 а.с. 57-64).

Відповідно до п.п. 4, 5 Порядку №688 обстеження об`єкта та/або земельної ділянки проводиться в одноденний строк комісією з виїздом на місце.

За результатами обстеження об`єкта комісія складає акт, в якому визначаються технічний стан об`єкта та основні види пошкодження. На основі акта обстеження інженерних мереж і споруд, об`єктів соціально-культурного призначення комісія складає дефектний акт, в якому зазначаються обсяг і види ремонтно-відбудовних робіт.

Заявник ознайомлюється з актом обстеження та дефектним актомі в разі згоди підписує його.

Судом встановлено, що створеними Дубівецькою сільською радою комісіями протягом серпня-грудня 2008 року проводились обстеження будинків та господарських споруд мешканців с. Дубівці та складались відповідні акти обстежень та дефектні акти.

Відповідно до п.п. 5, 8 Порядку №688 акт обстеження та дефектний акт затверджуються рішенням органу місцевого самоврядування, а в разі оскарження їх заявником до відповідної держадміністрації розпорядженням голови держадміністрації. Копія рішення в одноденний строк надсилається заявникові, а копія рішення органу місцевого самоврядування також до райдержадміністрації.

Дефектний акт є основою для складення відповідними підрозділами райдержадміністрації кошторисного розрахунку вартості виконання ремонтно-відбудовних робіт на інженерних мережах і спорудах, об`єктах соціально-культурного призначення і підставою для розгляду районною або обласною держадміністрацією питання про виділення коштів для фінансування відповідних заходів.

На підставі актів обстеження об`єктів та/або земельних ділянок орган місцевого самоврядування у узагальнює відомості про об`єкти та/або земельні ділянки, їх власників, користувачів, наймачів, орендарів або організацій, що надають послуги з утримання об`єктів, та в триденний строк надсилає їх райдержадміністрації.

Райдержадміністрація складає на підставі зазначених відомостей зведений реєстр по району і в дводенний строк надсилає його облдержадміністрації.

Облдержадміністрація формує на підставі зведених реєстрів загальний реєстр по області і надсилає його Мінекономіки та Мінагрополітики.

За приписами п. 11 Порядку № 689 списки громадян для надання остаточної суми допомоги відповідно до пункту 15 цього Порядку складаються на підставі актів обстеження, що проводяться відповідно до Порядку № 688.

На підставі зазначених списків органи соціального захисту населення райдержадміністрацій, оформлюють в установленому порядку документи, необхідні для перерахування коштів і здійснюють їх перерахування громадянам.

Як встановив суд першої інстанції з пояснень відповідача ОСОБА_3 , відповідно до пункту 5 Порядку № 688 усі дефектні акти та акти обстежень зачитувались у залі ради відповідними членами комісії і там же затверджувались рішенням ради.

На підставі таких рішень Дубівецької сільської ради як органу місцевого самоврядування він, як голова ради, підписував відповідні дефектні акти і підпис скріплював печаткою ради, як і будь-яке рішення вказаного органу місцевого самоврядування. Після відповідного затвердження актів, відповідна інформація, яка в них містилася, узагальнювалась у вигляді списків ОСОБА_4 та іншими працівниками сільської ради з огляду на короткі строки необхідності їх формування, які у подальшому також затверджувались рішенням органу місцевого самоврядування і ним особисто відвозились до УСЗН Галицької РДА.

Таким чином, у процесі встановлення обсягу і площ майна жителів с. Дубівці, пошкодженого внаслідок стихійного лиха 2008 року, брали участь не лише голова та секретар сільської ради. Як зазначалося вище, згідно механізму визначеного Порядком № 688 та Порядком № 689, такі функції виконували також створені Дубівецькою сільською радою комісії, які безпосередньо складали акти обстеження та дефектні акти, які в подальшому затверджувались рішеннями органу місцевого самоврядування та були підставою для складення відповідних списків постражданих мешканців села Дубівці, а документи, необхідні для перерахування коштів потерпілим від стихійного лиха на підставі зазначених списків оформлялись органом соціального захисту населення райдержадміністрацій.

Тому, не заперечуючи фактів встановлених слідством щодо дій ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , докази щодо безпосередньо їх вини в спричненні шкоди в заяленому розмірі відсутні, що правильно встановив суд першої інстанції. Твердження апелянта щодо того, що суд першої інстанції фактично протиправно проревізував доведену у встановленому порядку вину відповідачів не заслуговують на увагу, оскільки суд досліджував у порядку визначеному ЦК України вину та причинний зв`язок між діями відповідачів та негативними наслідками, які наступили.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не знаходить достатніми і переконливими доводи прокуратури щодо того, що спричинена шкода, завдана державі безпосередньо і виключно внаслідок винних дій (бездіяльності) відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції посилаючись на ч. 6 ст. 82 ЦПК України помилково вказує на юридичні наслідки застосування постанови про закриття кримінального провадження у зв`язку з існуванням поняття ухвала про закриття кримінального провадження, однак зазначена обставина в цілому не впливає на законність ухваленого рішення та висновків за ним.

Так само не можна вважати доведеним розмір завданої шкоди, оскільки в постанові суду про закриття кримінального провадження розмір шкоди зазначено у сумі 3 062 832 грн. Однак досліджуючи обгрунтованість даного розміру, документального підтвердження суми 3 062 832 грн не встановлено.

Зокрема, в акті контрольно-ревізійного відділу в Галицькому районі від 20.06.2011 року № 330-21/8 розмір збитку вказано в сумі 2 860 220 грн. Таку ж суму підтверджено листом Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській областв від 16.01.2015 року за № 09-04-17-17/233 (т. 3 а.с. 80). Будь-якого підтвердження суми 202 810,00 грн не встановлено, оскільки вона стосувалася вибіркової перевірки цього ж органу, проведеної попередньо 08.12.2010 року (Акт №330-21/19), що підтверджено прокурором в засіданні суду і не стосується розміру спричинених збитків визначених Актом ревізії від 20.06.2011 року. Не підтверджена і сума, на яку посилався представник апелянта в процесі - 471 510 грн, як складова 3 062 832 грн, оскільки також визначена як результат вибіркової перевірки декількох вулиць с. Дубівці в акті ревізії від 08.12.2010 року, - акту, що передував основному акту від 20.06.2011року за № 330-21/8. У засіданні апеляційного суду стороною апелянта вказані обставини не спростовано.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду від 18 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 червня 2021 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Томин О.О.

Горейко М.Д.