Житомирський апеляційний суд
Категорія 44 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Лісової Т.С.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Драча Ю.І.

у цивільній справі №296/10795/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. З урахуванням позовної заяви із зміненими підставами позову та зменшеним розміром позовних вимог просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (далі-ТДВ «СК «Гардіан») 15 074,95 грн. недоплаченої суми страхового відшкодування у рахунок відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП, 4 000,00 грн. сплачених за проведення експертизи та 10 000,00 грн. завданої моральної шкоди, а всього 29 074,95 грн.; стягнути з ОСОБА_2 33341,00 грн. завданих збитків та 30 000,00 грн. моральної шкоди, а всього 63 341,00 грн. В обґрунтування поданого позову позивач зазначав, що 08 квітня 2019 року на території Корольовського району м. Житомира сталася ДТП, під час якої відповідач, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Шевроле д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги ПДР - при виїзді з прилеглої території магазину «Центр утеплення» не надав переваги у русі автомобілю Пежо д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по вул. Вітрука у м.Житомирі під керуванням позивача. Постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. Крім того позивач зазначав, що страховиком, у даному випадку ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», повинно бути виплачено страхове відшкодування у розмірі різниці вартості транспортного засобу до та після ДТП. Відповідно до висновку експерта вартість матеріального збитку становить 64 362,74 грн., а вартість відновлюваного ремонту становить 228 024,96 грн., ринкова вартість пошкодженого автомобіля станом на дату ДТП становить 24 374, 19 гривень. Тому, на думку позивача, ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» повинна відшкодувати йому 39 988,55 грн., однак виплатила лише 24 913,60 грн. Також позивач вважав, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний відшкодувати йому упущену вигоду, оскільки він займається міжнародними перевезеннями вантажів, однак у зв`язку з ДТП та лікуванням не міг отримувати доходи від запланованих перевезень. Крім того вказував, що відповідачем завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на його користь.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 27 січня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн. сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що висновок суду першої інстанції про припинення обов`язку страхової компанії виплатити йому страхове відшкодування є помилковим і судом неправильно застосована норма п.36.2. ст.36 Закону України №1961 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно повідомлення ТДВ «СК «Гардіан» від 16.04.2020 року Вих.№ 16/04/20/3 між страховою компанією та апелянтом не узгоджувався розмір страхового відшкодування. Це ж було повідомлено представником страхової компанії і у судовому засіданні. Відтак, на думку апелянта, страхова компанія повинна була провести експертизу пошкодженого автомобіля, чого зроблено не було. Апелянт вважає, що страховою компанією порушені вимоги ст.30 Закону, так як не була визначена вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, що прямо визначено даною нормою закону для виплати страхового відшкодування. Крім того вказує, що ТДВ «СК «Гардіан» повинна відшкодувати йому і моральну шкоду, завдану їх діями - виплатою явно заниженого і недостатнього розміру страхового відшкодування, що завдало йому значних моральних страждань та переживань, змусило докладати додаткових зусиль для організації життя, звертатися до експерта, суду, адвоката. Також зазначає, що не згоден із розміром відшкодування моральної шкоди у сім тисяч гривень, стягнутого з відповідача ОСОБА_2 , так як ця сума є явно заниженою і не узгоджується із характером завданої моральної шкоди та тривалістю порушення. Підстави та умови відшкодування моральної шкоди визначаються ст.23,1167 ЦК України та які існують по відношенню до апелянта. Вважає, що діями ОСОБА_2 завдано апелянту моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., а тому просить збільшити розмір відшкодування моральної шкоди.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 08 квітня 2019 року на території Корольовського району м. Житомира сталася ДТП під час якої відповідач, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Шевроле д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги ПДР - при виїзді з прилеглої території магазину «Центр утеплення» не надав переваги у русі автомобілю Пежо д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по вул. Вітрука у м. Житомирі, під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 05.06.2019 року у справі №296/4619/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП (а.с.10 Т.1).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

При цьому судом враховано, що згідно з ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до ч.1,2 ст.1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Збитки позивачки полягають не в її реальних втратах, яких вона зазнала або зазнає, а в тих доходах, які позивачка недоотримала або недоотримає внаслідок порушення її цивільного права.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування упущеної вигоди (недоотриманого доходу) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також і те, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 року по справі № 6-237цс16 та в постанові Верховним Суду від 11.11.2019 року по справі №370/3281/15-ц.

Так, на обґрунтування позовних вимог про стягнення коштів як упущеної вигоди позивачем додано Договір-заявку на перевезення вантажу у міжнародному сполученні № LT-93/19 від 05.04.2019 року (а.с.11 Т.1).

У договорі-заявці вказано, що вантаж має бути перевезений автомобілем DAF НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , тент 20т 93м3., водій ОСОБА_1 . Також зазначено, що загрузка має бути здійснена 09.04.2019 о 8:00, за неподання авто у зазначений час штраф 100 євро.

Однак, позивачем не надано доказів того, що зазначений автомобіль не був поданий під загрузку у вказаний час під керуванням іншого водія та не надано доказів, що на ОСОБА_3 було накладено штраф у розмірі, вказаному у договорі-заявці.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, суд обгрунтовано вважав недоведеним твердження позивача про наявність збитків у вигляді упущеної вигоди, тому позов в цій частині задоволенню не підлягав.

Що стосується стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.

За змістом ст.ст.23,1167,1195 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд врахував роз`яснення, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В даному випадку судом враховано, що тяжких наслідків від ДТП не наступило. Зокрема, у виписці № 3602 із медичної карти амбулаторного хворого зазначено, що ОСОБА_3 отримав забій м`яких тканин волосяної частини голови, забій правого плечового суглобу, правого колінного суглобу, забій грудної клітки праворуч (а.с.12 Т.1).

Також, у консультативному висновку спеціаліста від 09.04.2019 року зазначено, що ОСОБА_3 має забій правого колінного і плечового суглобів без порушення функцій (а.с.13 Т.1). Позивачем не було підтверджено обставин неможливості продовження активного життя, продовження трудової діяльності, порушення стосунків з оточуючими людьми та настання інших негативних наслідків.

Разом з тим, позивачеві заподіяно моральну шкоду, пов`язану із завданням йому фізичного болю, тілесних ушкоджень та пошкодженням транспортного засобу.

З урахуванням обставин справи і виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд обгрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача в 7000,00 грн. Підстав для переоцінки висновків суду апеляційний суд не вбачає.

Крім того, праивльними, на думку апеляційного суду, є висновки суду першої інстанції в частині вимог до ТДВ «СК «Гардіан».

Так, 19.02.2019 року між ТДВ «СК «Гардіан» та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0374290, забезпечений транспортний засіб Chevrolet Aveo д.р.к. НОМЕР_1 , зі строком дії з 20.02.2019р. по 19.02.2020р.. За умовами договору була застрахована цивільно-правова відповідальність будь-якої особи, яка правомірно керувала забезпеченим транспортним засобом. Страхова сума за договором за шкоду, завдану майну, 100 000 грн., франшиза 2 000,00 грн.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з п.33.1.4. ст.33 вказаного Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до п.34.2. ст.34 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

На виконання вимог ст.33 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілий ОСОБА_1 09.04.2019р. надав до страхової компанії повідомлення, в якому зазначив, що 08.04.2019р. у м. Житомир, вул. Вітрука, 65 сталася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу та транспортного засобу Реugeot 405, д.р.н. НОМЕР_2 , яким керував позивач (а.с.80 Т.1).

Після отримання від позивача повідомлення про ДТП, представником страхової компанії було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, за результатами якого аварійним комісаром ОСОБА_4 було складено Аварійний сертифікат про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу Реugeot 405, д.р.н. НОМЕР_2 , №87-0/53/9 від 22.04.20.19р., відповідно до якого:

- ринкова вартість транспортного засобу до ДТП - 47 865,60 грн.

- вартість відновлювального ремонту - 67 039,41 грн.(а.с.94-100 Т.1).

Відповідно до ст.30 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із Аварійним сертифікатом №№79-11/56/9 про оцінку вартості транспортного засобу в пошкодженому стані вартість ТЗ після ДТП складає 20 952,00 грн.

Відповідно до п.12.1. ст.12 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Таким чином розмір страхового відшкодування був розрахований на підставі ст.ст.30,12 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та склав 47 865,60 грн. - 20 952,00 грн. 2 000,00 грн. = 24 913,60 грн.

Позивач 02.09.2019р. подав до страховика заяву про виплату страхового відшкодування, в якій вказав власні банківські реквізити для отримання страхового відшкодування (а.с.80 Т.1).

Рішення про виплату страхового відшкодування було оформлене страховим актом №АО/0374290/1 від 30.09.2019р. (а.с.77,78 Т.1), страхове відшкодування в сумі 24 913,60 грн. виплачено на рахунок потерпілого платіжним дорученням № 10061 від 30.09.2019р. (а.с.78 Т.1).

Пунктом 36.2. ст.36 Закону №1961 встановлено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, ТДВ «СК «Гардіан» виконало свої зобов`язання перед позивачем за полісом №АО/0374290 у повному обсязі та у строк, встановлений Законом, відповідні зобов`язання страховика припинились.

У п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо- транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного.

Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страховою відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

У зв`язку із зазначеним, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, не припинилось виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України), і особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 21.02.2018р. по справі 760/19377/15-ц (провадження № 61-2211 св 18).

В даному випадку позивач пред`явив вимогу до страхової компанії про відшкодування недоплаченої суми страхового відшкодування, відшкодування коштів за проведення експертизи та моральної шкоди. Проте, свої зобов`язання страхова компанія вже виконала.

Разом з тим, позивач не позбавлений можливості пред`явити вимоги про відшкодування шкоди до винної особи.

Виходячи із наведеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 11.06.2021 року.