Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5109/16-ц Головуючий у 1-й інст. Корбут В.В.
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 22 лютого 2021 року суддею Корбутом В.В. у м. Бердичеві,

у справі №274/5109/16-ц за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк, АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом, у якому, просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 22 січня 2014 року в сумі 14185,73 грн, з яких: 13791,62 грн - заборгованість за кредитом, 394,11 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом та судові витрати.

Позов обґрунтовувало тим, що між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н від 22 січня 2014 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. На дату його смерті заборгованість за договором становила 14185,73 грн та складалась із: 13791,62 грн - заборгованість за кредитом, 394,11 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом. Спадкоємцем ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , на адресу якої Банк 10 травня 2016 року направив лист-претензію, у якій пред`явив вимогу про погашення заборгованості позичальника. Проте, ОСОБА_1 ніяких дій щодо погашення кредитної заборгованості не вчинено.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 лютого 2021 року позовну заяву Банка задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за договором № б/н від 22 січня 2014 року у розмірі 11589,33 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Банка.

На її думку, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні безпідставно не застосував вимоги ст.1281 ЦК України в редакції 2016 року, тобто в редакції, яка діяла на час подання позовної заяви до суду. Про те, що спадкоємцем померлого ОСОБА_2 є ОСОБА_1 позивач дізнався 23 лютого 2016 року, однак до суду з позовною заявою звернувся лише 27 вересня 2016 року, тобто з пропуском строку, встановленого ч.2 ст.1281 ЦК України. На неодноразово заявлені нею та її адвокатом письмові та усні клопотання про застосування вказаних норм закону, суд уваги не звернув. Також на її думку, суд безпідставно посилався, як на доказ, на виписку з розрахунку ОСОБА_2 станом на 27 серпня 2020 року, оскільки така зроблена через п`ять років після смерті позичальника. Дану виписку вона та її адвокат не отримували. Окрім того, суд повинен був проводити розрахунок заборгованості за кредитним договором за випискою станом на 30 червня 2016 року, яку вона отримала разом із позовною заявою. На її думку, сплативши суму в розмірі 26265,95 грн за кредит, отриманий її чоловіком ОСОБА_2 в розмірі 15000 грн, останній з банком розрахувався повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 22 січня 2014 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримав кредит у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.07.2015 (а. с. 34).

Згідно листа державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори Денисенко Г.А. від 10 лютого 2016 року ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 (а.с. 44).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

09 січня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Бердичівської державної нотаріальної контори із претензією кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України, в якій просило повідомити, чи заводилася спадкова справа після померлого боржника ОСОБА_2 (а.с.43).

З відповіді, наданої 10 лютого 2016 року Бердичівською державною нотаріальною конторою вбачається, що 09 лютого 2016 року за реєстраційним номером 4-47 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, яке складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 44).

29 квітня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до ОСОБА_1 , як спадкоємця, із листом-претензією, в якому повідомило останню, що станом на дату смерті позичальника ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 22 січня 2014 року складає 14185,73 грн (а.с.45).

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису позичальника ОСОБА_2 , а підписана ним анкета-заява не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами.

Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні договору з ОСОБА_2 не узгоджено умови кредитування щодо сплати процентів за користування кредитом.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та не спростовуються доводами апеляційної скарги, оскільки надані суду докази не свідчать про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 11589,33 грн, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 27 серпня 2020 року, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості за договором від 22 січня 2014 року станом на день смерті позичальника становив 14700грн, а 10 листопада 2015 року та 11 січня 2016 року на погашення кредитної заборгованості здійснено поповнення рахунку на суми 2579,34 грн та 1,33 грн. Таким чином, суд вважав, що розмір заборгованості за кредитом ОСОБА_2 за договором № б/н від 22.01.2014 становить 11589,33 грн (14700 грн 2579,34 грн 1,33 грн).

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з таким висновком у суду першої інстанції, оскільки згідно наданого Банком розрахунку заборгованості, який узгоджується з випискою по рахунку, за кредитним договором було сплачено коштів загалом на суму 26277,99 грн при тому, що отримано від Банку 15000 грн (а.с. 6-7). Отже, позичальником повернуті Банку фактично отримані ним кошти, а тому підстави для стягнення заборгованості зі спадкоємця відсутні.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з Банка на користь відповідачки підлягають стягненню понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2067 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 лютого 2021 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2067 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 17 червня 2021 року.