Справа № 214/3420/20
Провадження № 2/211/597/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 червня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді- Сарат Н. О.

секретаря - Зоріної С.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Морозова Є.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за правилами спрощеного позовного провадження за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року по справі №214/4808/17 суд вирішив, шлюб укладений 08.03.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , розірвати. В період перебування у шлюбі, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12.03.2013 року подружжям було придбано квартиру за адресою АДРЕСА_1 вартістю 82600,00 грн. , що еквівалентно 10500 дол. США. Відповідно до письмової розписки від «09» березня 2013 року, котра була оформлена між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у двох екземплярах, ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 11 000,00 доларів США. Згідно розписки повернення позики у доларовому еквіваленті в розмірі 11 000,00 дол. США передбачалось у строк до «10» березня 2018 року. Зазначена боргова розписка у вигляді договору позики укладалась з цілю придбання квартири за адресою АДРЕСА_2 , так як в 2012 році між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, а в листопаді 2012 року від шлюбу народилась донька, враховуючи те, що у сторін, як у новоствореної сім`ї ще своїх особистих коштів на придбання квартири не було, відповідно кошти на придбання квартири та витрати на її оформлення були взяті в позику, в інтересах сім`ї. 30 серпня 2019 року відповідно до ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по договору позики від «09» березня 2013 року, залишено без розгляду у зв`язку з поверненням грошових коштів в розмірі 11 000,00 дол. США. Відповідно, згідно договору позики від 09.03.2013 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в інтересах сім`ї на придбання квартири, з Відповідача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 5500,00 дол. США , 1/2 частки від суми погашеного боргу ОСОБА_2 . Відповідно, ОСОБА_3 зобов`язана нести відповідальність по поверненню коштів, використаних в інтересах сім`ї, та повернути ОСОБА_2 5500,00 доларів США. Тому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 02.11.2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у спрощеному провадженні з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 пояснила, відповідно змісту позову, вказала, що позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 пояснив, що позовні вимоги не визнає, надав пояснення відповідно відзиву. Згідно якого, 12 03.2013 року подружжям ОСОБА_6 було придбано квартиру, яка находиться за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно п. 2.1. договору купівлі-продажу квартири від 12.03.2013, продаж предмету договору вчиняється за ціною 82 600, 00 грн., які представник Продавця одержав від Покупця готівкою в момент підписання даного договору. ОСОБА_3 , до моменту звернення представника позивача до суду із вказаним позовом, не була обізнана про існування розписки від 09.03.2012 та те, що ОСОБА_2 було запозичено кошти у свого рідного батька. Відповідно до ч. З ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжю. Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тлумачення ч. 4 ст. 65 СК свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Разом з цим, відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Однак, ОСОБА_3 не була обізнана про запозичення коштів та письмової згоди на укладання вказаної розписки, яка стосується цінного майна - не надавала. При цьому, стороною позивача не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували, що грошові кошти ОСОБА_2 були фактично одержані та використані в інтересах сім`ї. Сам по собі факт укладання договору купівлі-продажу квартири від 12.03.2013 року не свідчить, що купівля-продаж відбувалася за запозичені кошти, адже його зміст таких застережень не містить. До того ж, суд повинен критично оцінити посилання представника позивача про повернення боргу, що нібито підтверджується ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу м. Кривого Рогу Дніпропетровській області від 30.08.2019 у цивільній справі №214/2724/19. По-перше, представником позивача надано вказану ухвалу з ЄДРСР, тобто без вказання відомостей, що не можуть бути розголошені в текстах судових рішень, відкритих для загального доступу. Таким чином, не можливо ідентифікувати чи має відношення вказана справа до правовідносин на які посилається представник позивача у позовній заяві, а отже наданий письмовий доказ не є належним, достовірним та достатнім. Разом з цим, представником позивача надано на підтвердження позовних вимог копію хвали суду з ЄДРСР про залишення позовної заяви без розгляду, а не рішення суду. Надана копія ухвали суду з ЄДРСР не може бути прийнята судом до уваги в якості беззаперечного доказу обставин надання та повернення позики, оскільки справу розглянуто не було, судом не вирішувалися питання чи мали місце фактичне надання та повернення боргу, ураховуючи, що позовна заява та заява про відкликання позовної заяви не є доказами у розумінні статті 76 ЦПК України, тому правова оцінка фактів, які не були предметом доказування в межах справи №214/2724/19, відповідно, не є обов`язковими для суду в розрізі даного спору. До того ж, безпосередньо в тексті ухвали від 30.08.2020 вказано, що суд не перевіряв підстави подання такої заяви. 22.01.2019 року ОСОБА_3 звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання майна, набутого під час шлюбу, спільною сумісною власністю подружжя, розподіл майна, нажитого під час шлюбу. Предметом даної справи є визнання майна, набутого під час шлюбу, спільною сумісною власністю подружжя, розподіл майна, нажитого під час шлюбу, зокрема квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 21.02.2019 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі №214/476/19 за вказаною позовною заявою. 14.03.2019 року ОСОБА_2 було надано до суду відзив на вказану позовну заяву, за змістом якого останній просив позовні вимоги задовольнити частково, визнати спірну квартиру спільною сумісною власність, визначити частки у спільній сумісній власності рівними по 1/2 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири. З вказаного можна дійти висновку про ймовірність домовленості ОСОБА_2 з рідним батьком про ініціювання позову з метою застосування в подальшому рішення (ухвали) як інструменту здійснення на відповідачку тиску в спірних правовідносинах щодо поділу майна подружжя. З огляду на те, що про наявність вказаної розписки від 09.03.2013 відповідачем було повідомлено вже після звернення до суду за захистом своїх майнових прав, та після подання ним відзиву, можливо, що дана розписка була штучно створена у 2019 році. Також, згідно ч. 1-3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Разом з цим, представником позивача вказано, що оригінал розписки від 09.03.2013 знаходиться в матеріалах цивільної справи №214/2724/19. При цьому, розписки кредитора ОСОБА_4 про повернення йому боргу позичальником ОСОБА_2 суду не надано. Відсутність оригіналу розписки від 09.03.2013 та розписки про повернення боргу не дає можливість встановити чи має ОСОБА_2 підстави звертатися з позовними вимогами до ОСОБА_3 про стягнення коштів. До того ж оригінал розписки потрібен для ймовірного звернення з клопотанням про призначення судової експертизи з метою перевірки часу її складання.

Суд, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Положеннями ч. 2 ст.1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч.1ст.1047 ЦК України.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Таким чином договір позики є реальний договір і вважається укладеним з моменту передачі грошових коштів чи інших речей, визначених родовими ознаками.

В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не було доведено того, що у відповідачки виникли перед ним боргові зобов`язання грошового характеру, у матеріалах справи відсутній оригінал розписки від 09.03.2013 року. Клопотань про витребування доказів від представника позивача не надходило. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Разом з цим, представником позивача вказано, що оригінал розписки від 09.03.2013 знаходиться в матеріалах цивільної справи №214/2724/19. При цьому, розписки кредитора ОСОБА_4 про повернення йому боргу позичальником ОСОБА_2 суду не надано.

Отже за таких обставин, а саме за відсутності оригіналу розписки від 09.03.2013 року та розписки про повернення боргу, відсутні докази, що позивач ОСОБА_2 має підстави стягувати з відповідача ОСОБА_3 кошти, а тому суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, те, що у позові відмовлено у повному обсязі, судовий збір стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.5,12,13,81,89,141,258,263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14.06.2021 року.

Суддя: Н. О. Сарат