провадження № 22-ц/824/6847/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ТДВ «СТ «Домінанта» страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн.; стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 26 413 грн. 29 коп. та 2 200 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 березня 2018 року приблизно о 23:00 годині ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Володимирський узвіз, 6 не впорався з керуванням, не врахував дорожню обстановку, виїхав на смугу зустрічного руху, чим порушив п. 11.3, 11.4 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Мерседес», номерний знак НОМЕР_2 , та транспортним засобом марки «Рено», номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_3 , через що автомобіль позивача було пошкоджено. Постановою Подільського районного суду міста Києва від 04 травня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта» згідно полісу № АМ 1989118. Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку від 07 вересня 2018 року № 1277, вартість майнового збитку, завданого позивачу, складає 76 413 грн. 29 коп. 14 березня 2018 року позивач направив на офіційну адресу ТДВ «СТ «Домінанта» повідомлення про настання страхового випадку і 17 травня 2018 року - заяву про виплату страхового відшкодування. Однак, страхове відшкодування відповідач не виплатив. Розпорядженням Нацкомфін послуг від 07 червня 2018 року було анульовано ліцензію на провадження страхової діяльності ТДВ «СТ «Домінанта», яке набрало чинності 07 липня 2018 року. На даний час відповідач перебуває у стані припинення, який до сьогоднішнього дня не завершений. Відповідно до полісу № АМ 1989118 ліміт відповідальності відповідача за шкоду, завдану майну, складає 50 000 грн., сума, що становить різницю між страховою сумою і фактичною шкодою складає 26 413 грн. 29 коп. Крім того, позивач поніс витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 200 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 26 413 грн. 29 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що відповідно до полісу неможливо встановити дійсний ліміт відповідальності ОСОБА_1 за шкоду завдану майну, а висновок суду, що ліміт відповідальності складає 50 000 грн. ґрунтується на припущенні. Право позивача на відшкодування шкоди за страховим випадком та стягнення шкоди за рахунок страховика не підтверджується повідомленням від 14 березня 2018 року про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки на вказаних документах відсутні будь-які офіційні відмітки (штампи, печатки) ТДВ «СТ «Домінанта». До заяви не надавалися документи, що підтверджують фактичні витрати на відновлення пошкодженого транспортного засобу. Суд першої інстанції не встановив, що у ТДВ «СТ «Домінанта» настав обов`язок щодо відшкодування витрат та не звернув уваги, що позивач не набув такого права, виходячи з положень передбачених Законом № 1961-IV. Суд першої інстанції безпідставно та в порушення вимог матеріального права, зокрема, ст. 29 Закону № 1961-IV, відшкодував позивачу грошову суму без наявності фактичних витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Позивач приховав факт того, що до звернення 01 вересня 2020 року до суду ним ще 29 листопада 2018 року було відчужено транспортний засіб. Отже, за вищевказаних обставин, при відсутності фактичних витрат позовні вимоги про стягнення грошових коштів на відшкодування шкоди без здійснення фактичних витрат та ремонту транспортного засобу не можуть бути задоволені судом через вимоги матеріального закону. У матеріалах справи відсутні будь-які документально підтверджені витрати, понесені позивачем для відновлення пошкодженого автомобіля. Відповідач не повинен доводити розмір шкоди позивача, закон покладає цей обов`язок саме на позивача. ОСОБА_1 також посилається на порушення судом ряду норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що ТДВ «СТ «Домінанта» не оскаржувала рішення суду в частині позовних вимог щодо неї. Відповідач ОСОБА_1 не надав жодних доказів на підтвердження своїх заперечень проти розміру завданої ним майнової шкоди, а висновки звіту не спростовані. Те, що автомобіль було відчужено, жодним чином не впливає на обов`язок відшкодувати завдану шкоду. Поліс у позивача відсутній та не може бути витребуваний у ТДВ «СТ «Домінанта», так як остання перебуває у процесі припинення. ОСОБА_1 поліс суду не надав та пояснив, що він у нього відсутній. ОСОБА_1 не подав заяву із запереченнями щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, яка б відповідала вимогам ст. 183 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 08 березня 2018 року о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , в місті Києві, по вулиці Володимирський узвіз, 6, не врахував дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху, чим порушив п.11.3 та п.11.4 ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Мерседес», н.з. НОМЕР_2 та транспортним засобом «Ренаульт», д.н.з. НОМЕР_3 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 04 травня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с.10).

Згідно з витягом з реєстру МТСБУ цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта» згідно полісу № АМ 1989118 (а.с.31).

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку № 1277 від 07 вересня 2018 року вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_3 , складає 76 413 грн. 29 коп. (а.с.13).

14 березня 2018 року ОСОБА_3 направив на офіційну адресу ТДВ «СТ «Домінанта» повідомлення про настання страхового випадку і 17 травня 2018 року - заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.26-27).

Розпорядженням Нацкомфінпослуг № 866 від 07 червня 2018 року анульовано ліцензію на провадження страхової діяльності ТДВ «СТ «Домінанта», яке набрало чинності 07 липня 2018 року. Процедура ліквідації ТДВ «СТ «Домінанта» на даний час не закінчена (а.с.29).

ОСОБА_3 поніс витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 200 грн., що підтверджується квитанцією № 03/08 від 03 серпня 2018 року (а.с.28).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався ст. 1, 6, 22, 29, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 15, 16. 526. 625, 1166, 1188, 1192 ЦК України.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно вимог ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що з вини ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль, яким керував ОСОБА_3 . На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта».

Вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження автомобіля, становить 76 413 грн. 29 коп.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 вказує, що відповідно до полісу ліміт відповідальності відповідача за шкоду, завдану майну складає 50 000 грн. і вказана сума підлягає стягненню на користь позивача зі страхової компанії. Сума, що становить різницю між страховою сумою і фактичною шкодою складає 26 413 грн. 29 коп. і, на думку позивача, її має компенсувати ОСОБА_1 як винна особа.

Разом з тим, з наданого суду полісу № АМ 1989118, який є витягом з реєстру МТСБУ не вбачається, що ліміт цивільно-правової відповідальності становить 50 000 грн.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про внесення змін до розпорядження Держфінпослуг від 09 липня 2010 року № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3740 від 29 грудня 2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2016 року за № 145/28275 постановлено: «Пункт 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09 липня 2010 року № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2010 року за № 689/17984, викласти в такій редакції: «1. Установити розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100 000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 200 000 гривень на одного потерпілого.»

Враховуючи положення ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої внутрішній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладається строком на один рік, а також те, що за результатами перевірки чинності полісу на сайті МТСБУ договір був укладений у період коли вже діяло розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 3740 від 29 грудня 2015 року, відсутні підстави вважати, що шкода, яка заподіяна позивачу внаслідок пошкодження автомобіля, не покривається лімітом відповідальності, розмір якого на момент настання страхового випадку згідно закону становив 100 000 грн.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, у відзиві позивач вказує на те, що поліс у позивача відсутній та не може бути витребуваний у ТДВ «СТ «Домінанта», так як остання перебуває у процесі припинення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У разі неможливості подати докази на підтвердження розміру ліміту відповідальності за полісом ОСОБА_3 не був позбавлений права просити суд витребувати у страховика відповідні документи. Перебування ТДВ «СТ «Домінанта» у процесі припинення не свідчить про те, що останній не має у своєму розпорядженні договір страхування та не може надати його суду.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Враховуючи вищезазначене, рішення суду першої інстанції в частині вимог до ОСОБА_1 у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи з прийняттям в цій частині постанови по суті вимог позивача.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 щодо відчуження позивачем пошкодженого транспортного засобу, ненадання документів, що підтверджують фактичні витрати на відновлення пошкодженого автмобіля, оскільки вказані обставини не спростовують факт заподіяння ОСОБА_3 майнової шкоди та не позбавляють останнього права на відшкодування йому вартості матеріального збитку. На підтвердження розміру матеріального збитку позивач надавав суду звіт визначення вартості матеріального збитку. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України відповідачі не надали доказів, які спростовують зазначений у звіті розмір збитків, що заподіяний позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позову, у тому числі, до ТДВ «СТ «Домінанта».

У той же час, відповідно до вимог ст. 352 ЦПК України учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач ТДВ «СТ «Домінанта» є окремим учасником справи і може самостійно оскаржити судове рішення в апеляційному порядку у випадку незгоди з ним. ОСОБА_1 не був уповноважений на представництво інтересів ТДВ «СТ «Домінанта», в тому числі, і ставити вимоги про відмову у задоволенні позову до неї.

У даному випадку ТДВ «СТ «Домінанта» погодилося з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову до нього, його не оскаржувало, а, відтак, відмова у задоволенні позову до нього за скаргою іншого відповідача, буде суперечити принципу диспозитивності та праву кожної сторони розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1 261 грн. 20 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року в частині задоволення позову до ОСОБА_1 та стягнення з нього судового збору скасувати та прийняти в цій частині постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відмовити.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , судовий збір у розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня, 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.