печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року Печерський районний суд м. Києва, у складі:

головуючого судді - Ільєвої Т.Г.

за участю секретаря судового засідання - Ємець Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Компанії «СЕС АСТРА АБ» на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявська Олександра Анатолійовича від 27.12.2019 в рамках виконавчого провадження №56747813,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року у провадження судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Т.Г. надійшла скарга Компанії «СЕС АСТРА АБ» на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявська Олександра Анатолійовича від 27.12.2019 в рамках виконавчого провадження №56747813.

Так, скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням приписів законодавства, а тому вказане рішення підлягає скасуванню, внаслідок його протиправності, а відтак скаржник просить суд, визнати неправомірною постанову про зняття арешту з коштів від 27 грудня 2019 року у виконавчому провадженні № 5674781, та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України усунути порушення шляхом.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва.

Представником заявника було подано заяву про розгляд даного питання без фіксування технічних засобів.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов таких висновків.

Так, скаржник вказує, що 11 липня 2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі - Відділ примусового виконання) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56747813 з примусового виконання Виконавчого листа від 18 травня 2017 року у справі № 757/34281/14-ц про надання дозволу на примусове виконання на території України Рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 4 серпня 2014 року у справі за позовом стягувача до боржника про стягнення заборгованості за послуги, надані за Договором про надання послуг супутникового зв`язку в розмірі 3 367 605,00 доларів США.

26 липня 2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання було винесено постанову про арешт коштів боржника, що знаходяться на поточному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Філії - Головне управління по місту Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" (МФО 322669).

Однак, 27 грудня 2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявським О.А. в межах виконавчого провадження № 56747813 було винесено постанову про зняття арешту з коштів.

Даною оскаржуваною постановою державний виконавець Валявський О. А. постановив «зняти арешт з грошових коштів на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (МФО 322669) виключно для виплати заробітної плати та пов`язаних з ним бюджетних платежів та соціальних виплат».

В якості підстави винесення, державний виконавець зазначив в оскаржуваній постанові, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року у справі № 757/34281/14-ц було скасовано постанову про арешт коштів боржника від 26 липня 2018 року в частині накладення арешту на вищезгаданий рахунок.

Таким чином, на думку скаржника, оскаржувана постанова не містить нормативно-правового обґрунтування, окрім посилання на статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження» без вказівки на конкретну її частину і пункт, що містять перелік підстав зняття арешту з майна та коштів боржників.

Не погодившись з ухвалою суду, представник Компанії «СЕС АСТРА АБ» подав апеляційну скаргу, на підставі якої ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року у справі № 757/34281/14-ц, постановою Київського апеляційного суду було скасовано.

При цьому, суд апеляційної інстанції встановив, що рахунок за кодом «НОМЕР_1» не є рахунком зі спеціальним режимом використання, а є поточним, призначеним для зберігання коштів та здійснення будь-яких розрахунково-касових операцій, з урахуванням чого, підстав для зняття арешту з відповідного рахунку не існує.

Однак, представник вказує, що державний виконавець не дочекавшись набарання законої сили ухвали Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року, виніс постанову про зняття арешту.

На підтвердження зазначеного, адвокат зазначає, що повний текст судового рішення було складено і видано представнику стягувача лише 13 грудня 2019 року, а апеляційну скаргу на нього було подано 27 грудня 2019 року, тобто в межах визначеного процесуальним законом строку. В той же день копію апеляційної скарги було направлено на адресу Відділу примусового виконання (поштове відправлення № 44).

Згідно з інформацією, вміщеною в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 44, копія апеляційної скарги була отримана Відділом примусового виконання 28 грудня 2019 року.

На підтвердження вказаних обставин до цієї скарги стягувачем долучено:копію повного тексту ухвали Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року у справі № 757/34281/14-ц, виданої 13 грудня 2019 року;копію апеляційної скарги на Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2019 року у справі № 757/34281/14-ц, поданої стягувачем 27 грудня 2019 року; копії поштових документів (вкладення у цінний лист та службового чеку), які свідчать про подання апеляційної скарги до суду; копії поштових документів (вкладення у цінний лист та повідомлення про вручення), які свідчать про надіслання копії апеляційної скарги до Відділу примусового виконання, та про дату її отримання відділом.

Окрім цього, адвокат вказує, що державний виконавець не зазначив в якості обґрунтування підстав зняття арешту з коштів на рахунку боржника пункті 1 частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»: «отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом», адже рахунок, арешт коштів з якого було знято ухвалою Печерського районного суду міста Києва, не є рахунком зі спеціальним статусом, і не існує законодавчої заборони звернення стягнення та кошти на таких рахунках.

Вищезазначений рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в Філії Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», є поточним рахунком зі звичайним статусом.

Поточні рахунки НОМЕР_1 не мають спеціального статусу, на що вказує аналіз Плану рахунків бухгалтерського обліку.

Тобто, Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України прямо передбачено можливість використання рахунків НОМЕР_1 для проведення сум коштів, що підлягають примусовому стягненню відповідно до законодавства України.

Відкриття для виплати заробітної плати окремого поточного рахунку зі спеціальним режимом використання не передбачено чинним законодавством України. Відповідно, використання рахунку НОМЕР_1 для виплати заробітної плати не перетворює зазначений рахунок на рахунок зі спеціальним статусом, на чому наголошує і Верховний Суд в низці судових рішень в аналогічних справах.

Так, в своїй Постанові від 13 березня 2019 року у справі № 344/8982/17 (реєстраційний номер судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 80918773), аналізуючи правомірність накладення арешту на кошти на рахунку, призначеному для виплат заробітної плати працівникам товариства, сплати єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, Верховний Суд вказав наступне:

"Згідно Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджених постановою Національного банку України від 17 червня 2004 року № 280, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, рахунками зі спеціальним режимом використання є балансові рахунки 2604 «Цільові кошти на вимогу суб`єктів господарювання".

Рахунки НОМЕР_1 призначені для зберігання коштів і здійснення будь-яких розрахунково-касових операцій, в тому числі виплати заробітної плати, та навіть в разі виплати з цих рахунків заробітної плати, не мають спеціального статусу. Відкриття для виплати заробітної плати окремого поточного рахунку зі спеціальним режимом використання не передбачено чинним законодавством України».

Таким чином, адвокат зазначає, що постанова про зняття арешту з коштів від 27 грудня 2019 року винесена державним виконавцем безпідставно, адже до набрання ухвалою від 14 листопада 2019 року законної сили жодних законних підстав для зняття арешту з рахунку боржника не існувало, а оскільки ця ухвала не набрала законної сили і станом на сьогодні, такі підстави ніколи так і не виникали.

Так, згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Так, ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 2 цього ж Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ч.5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення . Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За приписами ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Окрім цього, суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, п. 14 ч.3 ст. 18 цього Закону виконавець має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

Зі змісту п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07 лютого 2014 року, вбачається, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Згідно з ч. 1ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження`державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення майнового характеру до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку.

Згідноз ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Як передбачено ч. 1ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» з вернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно ч. 1, абз. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Частинами 1 та 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження`визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження"у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Окрім цього, ч. 4 ст. 59 цього Закону зазначає, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Також, варто звернути увагу, що згідно з частиною 1 статті 273 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно з положеннями частини 1 статті 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження`у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Так, у відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Таким чином, з врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що постанова про зняття арешту була винесена передчасно, оскільки ухвала суду про скасування постанови в частині не набрала законної сили. Окрім цього, ухвала суду від 14.11.2019 була скасована постановою апеляційної інстанції, у зв`язку з цим, постанова від 27.12.2019 є необґрунтованою, передчасною та як наслідок підлягає скасуванню, а в спростування зазначеного, учасниками процесу суду не було нічого надано.

Щодо вимоги про зобов`язання усунути перешкоди, суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки вона є безпідставною.

Відтак, скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11-13, 89, 95, 223, 247, 258, 260-261, 351-354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Компанії «СЕС АСТРА АБ» на постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявським Олександром Анатолійовичем від 27.12.2019 в рамках виконавчого провадження №56747813 - задовольнити частково.

Постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявського Олександра Анатолійовича від 27.12.2019 про зняття арешту в рамках виконавчого провадження №56747813 визнати неправомірною та скасувати.

В іншій частині вимог - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Т.Г. Ільєва